ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/564/24 Справа № 194/1539/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернівки Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 30 жовтня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 01 листопада 2022 року до 30 жовтня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчиненому за наступних обставин.

01 листопада 2022 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_7 перебував за місцем свого тимчасового мешкання, а саме у кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_3 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживали алкогольні напої. В ході вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, в повній мірі усвідомлюючи протиправність та суспільно небезпечні наслідки своїх дій у виді настання тяжких тілесних ушкоджень, яких він в силу свого віку та значного життєвого досвіду не міг не передбачати та повинен був передбачити, взяв ніж з поверхні столу, розташованого в кухонній кімнаті вищевказаної квартири, та, тримаючи його в правій руці, умисно наніс вказаним ножем ОСОБА_9 один удар в область грудної клітини між 3 та 4 ребром зліва.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва по передній поверхні, яке супроводжувалось пораненням правих відділів серця та ускладнилось тампонадою серцевої сорочки кров`ю (гемоперикардом), що за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду обвинувачений уточнив свої апеляційні вимоги, просив вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд належним чином не врахував особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання. Вважає, що суд не врахував вимоги ст.ст. 50, 65, 66 КК України, положення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, та практику ЄСПЛ.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що у судовому засіданні не було дотримано повноти судового слідства, оскільки прокурором було оголошено лише назви документів, які він долучає. Зазначає, що суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , яка вказувала, що погроза насильства була саме зі сторони потерпілого та що вона і її дитина злякались саме від дій потерпілого, який кидався на них, а обвинувачений їх захищав. Вважає, що прокурором не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вказує, що суд формально перерахував докази, не надавши їм оцінки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 листопада 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 72 КПК України неправильно зарахував строк попереднього ув`язнення у строк покарання, а саме зарахував до дня винесення оскаржуваного вироку, тоді як мав зарахувати до дня набрання ним законної сили.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги зміненої апеляційної скарги обвинуваченого та вимоги апеляційної скарги захисника, просили вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 121 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_12 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили винуватість ОСОБА_7 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду предметів, огляду трупу, обшуку, проведення слідчих експериментів та у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 01 листопада 2022 року ОСОБА_9 прийшов в гості до ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 , де вони спільно вживали алкогольні напої. Потім ОСОБА_9 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, взяв ніж та почав ним погрожувати. Через побоювання вона вийшла з кімнати, залишивши ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вдвох. По поверненню на кухню побачила у ОСОБА_9 в районі грудної клітини кров, після чого вона вивела ОСОБА_9 з квартири та разом з ним чекала на швидку медичну допомогу. Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не помітила.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідка в частині того, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були нанесені саме обвинуваченим, який не мав будь-яких тілесних ушкоджень від дій потерпілого, оскільки вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Крім того, показання свідка підтверджуються також наступними письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.

Так, судом першої інстанції досліджено та враховано відомості протоколу обшуку від 01 листопада 2022 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого виявлено та вилучено: змиви РБК з підлоги під`їзду, змиви РБК з вхідних дверей під`їзду, фрагмент шпалери зі слідами РБК зі стіни коридору квартири, змиви РБК з внутрішньої сторони дверей квартири, фрагмент поліетиленового пакету зі слідами РБК з коридору квартири, ніж з пластиковою рукояткою зі слідами РБК на лезі, загальна довжина ножа 26 см, довжина леза 14 см, змиви РБК з підлоги в кухні під кухонним столом, еластичний бинт зі слідами РБК з зальної кімнати, штани зеленого кольору з білими смугами зі слідами РБК, джинси синього кольору зі слідами РБК, куртка чорно-синього кольору з написом «PANDA 56», слід пальця руки зі скляної чарки на кухні.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані протоколу огляду трупу ОСОБА_13 від 01 листопада 2022 року, яким виявлено наявність у останнього тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаної рани з лівого боку грудної клітини.

Дослідженим висновком судово-медичної експертизи від 18 листопада 2022 року № 633 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва по передній поверхні, яке супроводжувалось пораненням правих відділів серця та ускладнилось тампонадою серцевої сорочки кров`ю (гемоперикардом), що й обумовило безпосередню причину смерті. Даний висновок підтверджується морфологічною картиною виявленою при експертизі трупу, та судово-медико-криміналістичним дослідженнями при якому виявлено: ушкодження на шматку шкіри є колото-різаною раною і заподіяне сплощеним колючо-ріжучим предметом, з шириною клинка протягом поринулої частини не більше 14,8 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною близько 1,0-1,4 мм. Травмуючий предмет діяв під непрямим кутом до поверхні шкіри. При експертизі трупу ОСОБА_9 виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, з ушкодженням серця. Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, з ушкодженням серця, яке ускладнилось тампонадою серцевої сорочки кров`ю, за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Від рани на грудній клітині зліва розповсюджується раньовий канал глибиною 8 см в напрямку спереду-назад, зліва на право, декілька зверху до низу, на своєму протязі раньовий канал проходить через хрящову частину 4-го ребра повністю його пересікаючи та сліпо закінчується в товщі стінки правого шлуночку. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупу ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації 2,79 ‰ у крові, 3,72 ‰ у сечі, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Більша концентрація алкоголю у сечі, свідчить про те, що померлий знаходився в стадії елімінації (виведення) алкоголю з організму. При судово-імунологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_9 - встановлена група АВ за ізосерологічною системою АВ0. Згідно трупних явищ, виявлених при експертизі трупу, смерть ОСОБА_9 настала в межах 16-24 годин до початку проведення розтину.

Висновками експертів від 30 листопада 2022 року №643/1 та 17 листопада 2022 року №643/2 встановлено групову належність крові потерпілого та обвинуваченого.

При цьому, згідно висновку експерта від 17 листопада 2022 року №643/4, який було враховано судом першої інстанції, в слідах на еластичному бинті та в одному сліді на джинсових штанях, вилучених під час проведення обшуку 01 листопада 2022 року, встановлена наявність крові людини, яка за своєю груповою належністю може належати потерпілому.

Також судом взято до уваги відомості, що містяться у висновку експерта від 07 грудня 2022 року №789, відповідно до якого в слідах на поверхні клинка ножа, вилученого 01листопада 2022 року під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено наявність крові, виявлені волокна пухкої волокнистої сполучної тканини та виявлений білок людини, які можуть походити як від потерпілого ОСОБА_9 , так і від обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції правильно оцінив та врахував дані протоколів проведення слідчих експериментів від 02 листопада 2022 року та 12 грудня 2022 року з відеозаписами до них, з яких слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 в присутності понятих послідовно, логічно і добровільно розповіли та показали обставини вчиненого стосовно потерпілого кримінального правопорушення, що мало місце 01 листопада 2022 року, очевидцями та учасниками яких вони були. Зокрема, обвинувачений вказував, що він та ОСОБА_9 сиділи в кухонній кімнаті один навпроти одного та почали сваритися, після чого він встав зі стільця та схопив потерпілого правою рукою за обличчя, а лівою рукою тримав його праву руку, потім він правою рукою схопив з поверхні столу кухонний ніж та, тримаючи його за рукоятку, наніс удар в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_9 залишився на підлозі, а він пішов до загальної кімнати.

Водночас, дослідивши дані висновку судово-медичної експертизи від 13 грудня 2022 року № 633 (додатковий), суд першої інстанції зазначив, що враховуючи характер тілесного ушкодження, його механізм, воно могло утворитись при обставинах та умовах, на які вказав під час допиту та слідчого експерименту ОСОБА_7 . Після отримання колото-різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця ОСОБА_9 міг пересуватись та скоювати цілеспрямовані дії на протязі невеликого проміжку часу, який вичислюється хвилинами.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_7 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про те, що потерпілий погрожував свідку ОСОБА_10 та обвинуваченому, кидався на них, а обвинувачений захищав себе і свідка, були предметом розгляду суду першої інстанції та їм було надана відповідна оцінка, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, під час з`ясування фактичних обставин даного кримінального правопорушення та надання правової оцінки діям ОСОБА_7 судом не було встановлено таких фактичних обставин, які б свідчили про наявність по відношенню до ОСОБА_7 чи свідка ОСОБА_10 насильницького посягання з боку потерпілого.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували, що під час конфлікту потерпілий використовував предмети чи зброю, прикладав достатню фізичну силу до обвинуваченого, тощо, що давало б можливість ОСОБА_7 відчувати реальну і безпосередню загрозу посягання на своє життя та здоров`я, зокрема, у ОСОБА_7 не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, які б були отримані останнім під час необхідної оборони, або її перевищення та які б по часу заподіяння відповідали 01 листопада 2022 року.

При цьому, показання свідка ОСОБА_10 про те, що на початку конфлікту потерпілий погрожував їй та обвинуваченому ножем, який тримав у руці, не свідчить про те, що існувала реальна загроза посягання на її життя та здоров`я чи на життя та здоров`я обвинуваченого, оскільки свідок ОСОБА_10 не була очевидцем самого конфлікту та моменту спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , а одразу після висловлення потерпілим погроз в її сторону залишила приміщення кухні, де перебував потерпілий, та, як слідує зі встановлених фактичних обставин та пояснень самої ОСОБА_10 , потерпілий жодних дій, спрямованих на її переслідування з метою завдання їй тілесних ушкоджень, не вчиняв.

Крім того, обвинувачений, маючи реальну можливість уникнути конфлікту з потерпілим, не залишив останнього, як це зробила свідок, а навпаки продовжив конфлікт та наніс удар ножем в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_9 .

Також, зважаючи на особисті дані потерпілого ОСОБА_9 , зокрема його вік та стать, а також те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння сильного ступеню, останній не був завідомо фізично сильнішим відносно обвинуваченого, а тому його дії ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами, на переконання апеляційного суду, не могли бути розцінені обвинуваченим як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності та викликали стан необхідної оборони.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , надані під час розгляду провадження у суді першої інстанції та які останній неодноразово змінював, в частині того, що тілесні ушкодження потерпілому завдані з необережності, а саме те, що потерпілий випадково в ході бійки наткнувся на ніж, який він тримав у руці, також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки характер рани, яка була заподіяна потерпілому, її глибина та довжина, на переконання апеляційного суду, не носять характер необережного її заподіяння з врахуванням застосованого при цьому знаряддя вчинення злочину. Крім того, у колото-різаного ушкодження сила удару була достатньою для подолання супротиву м`яких тканин грудної клітки, що свідчить про прикладання обвинуваченим достатньої фізичної сили під час нанесення удару ножем.

Під час апеляційного перегляду не було встановлено таких фактичних обставин, які б свідчили про випадковість та необережність нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому.

Сукупність перерахованих фактів не залишає сумніву у суду в наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на умисне спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, оскільки характер та послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_7 , використання при цьому знаряддя - ножа і заподіяння ним удару в область життєво важливого органу грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 , що спричинило останньому тяжке тілесне ушкодження, яке перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього, а також розуміння обвинуваченим наслідків своїх дій і подальша його поведінка, який після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому залишив останнього на підлозі на кухні, а сам пішов у іншу кімнату, не вчинивши жодних дій, спрямованих на надання останньому допомоги, - поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу ОСОБА_7 , направленого саме на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 . При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не міг не усвідомлювати можливість настання від своїх дій наслідку у вигляді смерті ОСОБА_9 в результаті заподіяння ножем удару в область життєво важливого органу грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, однак до настання такого наслідку ставився необережно, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №553 від 12 грудня 2022 року.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові суду від 09 вересня 2021 року у справі №361/2548/18, відповідно до якої питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_10 з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Той факт, що суд безпосередньо не оголошував у судовому засіданні письмові докази, має місце, проте не є істотним порушенням вимог КПК України та права обвинуваченого на захист, оскільки КПК України не визначає, хто саме має оголосити письмові докази, а виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України подання суду доказів, і відповідно, забезпечення такого способу їх подання, який забезпечить потреби суду і права на інших учасників провадження, покладається на сторону, яка надає такі докази або посилається на них.

Як слідує з журналів судових засідань та технічних записів до них прокурор надав суду письмові докази, які в судовому засіданні в присутності учасників судового провадження, в тому числі сторони захисту, сам і оголошував, зокрема, їх назви та коротко відомості, які в них містяться. При цьому в учасників судового засідання жодних заперечень чи зауважень щодо такого порядку дослідження речових доказів не було.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2020 року по справі № 127/21324/16-к зазначив, що мета норм, які регулюють дослідження письмових доказів у суді, полягає у тому, щоб кожна сторона отримала доступ до цих доказів, аби мати можливість звернути увагу суду на аспекти, важливі до обґрунтування її позиції. Якщо з певних причин сторона вважає, що письмовий документ має бути повністю або частково оголошений вголос, вона має право заявити таке клопотання відповідно до частини 1 статті 358 КПК України.

З матеріалів провадження слідує, що сторона захисту жодних клопотань про більш детальне та повне дослідження та оголошення вголос певного доказу не заявляла.

Крім того, як слідує з матеріалів провадження суд першої інстанції не посилався у провадженні на докази, які викликали сумніви з точки зору їх отримання у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це зазначають обвинувачений у своїх поясненнях під час апеляційного перегляду та захисник в апеляційній скарзі.

Що стосується тверджень обвинуваченого, заявлених у суді апеляційної інстанції під час надання пояснень, та доводів захисника, висловлених під час оголошення промови у судових дебатах, про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції частини та статті Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 кк України раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, позбавлений батьківських прав, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі дані про його особу та наявність обставин, що пом`якшують покарання, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Що стосується доводів прокурора про необхідність зміни оскаржуваного вироку суду в частині зарахування обвинуваченому строку запобіжного заходу у строк покарання, слід зазначити наступне.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України у разі засудження до позбавлення волі зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України Про попереднє ув`язнення з наступними змінами та доповненнями попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження за оскаржуваним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 01 листопада 2022 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, та оскаржуваним вироком суду обвинуваченому був залишений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання ним законної сили.

За наведених обставин та з урахуванням вищевказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку мав зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 01 листопада 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зважаючи на викладене вирок суду в даній частині підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п.п. 1 ч. 1 ст. 413 КК України та у строк покарання за цим вироком слід зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 01 листопада 2022 року (з дня затримання) по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку судом не виявлено.

Таким чином апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 листопада 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4