Справа № 676/6720/22
Провадження № 1-кп/676/135/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000873 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Панівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , із середньою спеціальною освітою, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює підсобником ЛХЗ «Поділля промгаз», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2022 року близько 21 год. 35 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Героїв Маріуполя у м. Кам`янець-Подільський зі сторони проспекту Грушевського в напрямку вулиці Нігинське шосе зі швидкістю близько 15 км/год., проїжджаючи на дозволений зелений сигнал світлофора ділянку регульованого перехрестя вулиць Героїв Маріуполя та Хмельницького шосе з належною оглядовістю та повертаючи ліворуч, на порушення вимог п.п. 10.1, 16.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту Правил), маючи об`єктивну можливість завчасно виявити транспортний засіб, а саме мотоцикл марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по вулиці Героїв Маріуполя у зустрічному напрямку, перед зміною напрямку руху (здійсненням повороту ліворуч) не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, небезпеки водію ОСОБА_5 та не дав дорогу вказаному мотоциклу, внаслідок чого на смузі зустрічного руху допустив зіткнення передньою лівою кутовою частиною керованого ним автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з передньою частиною мотоцикла марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Внаслідок зіткнення водій мотоцикла марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.10.1, 16.6 Правил, зміст яких полягає у наступному: п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.16.6 повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку або повертають праворуч.

Вказані порушення ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що того вечора він керував автомобілем, рухався по вул. Героїв Маріуполя в м. Кам`янець-Подільський, зупинився на світлофорі, попереду був автомобіль ВАЗ-2106, коли увімкнулося зелене світло, ВАЗ поїхав прямо, а він включив показчик повороту, оскільки мав намір повернути ліворуч на Хмельницьке шосе. Переконавшись, що пішоходів та інших транспортних засобів не було, почав поворот, швидкість руху була приблизно 15-20 км/год. Раптом перед автомобілем побачив мотоцикл, який рухався назустріч. Сталося зіткнення. Раніше він не бачив мотоцикл, можливо тому, що смеркалося. Він викликав поліцію та швидку допомогу. У вчиненому щиро розкаявся, перед потерпілим вибачився, зазначив, що не хотів вчинити ДТП. Просив не позбавляти волі, щоб мати можливість працювати та відшкодувати потерпілому спричинену шкоду. Уточнений цивільний позов визнав повністю.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, заявлений цивільний позов, який пізніше було уточнено, підтримав, просив задовольнити позов та призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

На підставі частини третьої статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого. Судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому та цивільний позов визнав, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно; у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом враховано, що відповідно до частин 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Також судом враховано досудову доповідь відносно обвинуваченого, згідно з якою виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі; при цьому, на думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вимог частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає можливим погодитись з позицією прокурора та призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України із застосуванням положень статті 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, в тому числі щодо застосування до засудженого положень статті 75 КК України. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 22.12.2020 у справі №756/6415/20.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведені експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі статті 124 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити за правилами статті 100 КПК України, попередньо скасувавши відповідно до положень частини 4 статті 174 КПК України арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.09.2023 у справі №676/4478/22, провадження №1-кс/676/1255/22.

Вирішуючи питання за цивільним позовом ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до поданого цивільного позову, який у подальшому було уточнено, потерпілий просить стягнути з НАСК «Оранта» на його користь витрати, пов`язані з лікуванням у розмірі 205371,35 грн., шкоду, заподіяну майну (за пошкоджений мотоцикл) у розмірі 115051,78 грн. та 10268,56 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 109731,00 грн., різницю між розміром завданої шкоди майну та лімітом відповідальності страховика у розмірі 65597,10 грн., середній заробіток у розмірі 59100,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №554/858/19.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, ОСОБА_5 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а також пошкоджено належний йому мотоцикл. Настання цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діянням ОСОБА_3 , а саме вчиненням ним ДТП.

Відповідно до полісу №206826280 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між НАСК «Оранта» та ОСОБА_8 було укладено відповідний договір, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_3 уточнений цивільний позов визнав повністю.

Представник співвідповідача НАСК «Оранта» адвокат ОСОБА_9 направила заяву про розгляд справи за відсутності представника, відзив на позов, заперечення або пояснення не надала.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що внаслідок ДТП потерпілим було отримано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні, пізніше на амбулаторному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними документами та розрахунковими квитанціями про придбання медичних препаратів.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (стаття 1195 ЦК України).

Встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, але у зв`язку з проходженням лікування втратив заробіток, тому стягнення заявленого потерпілим розміру втраченого заробітку забезпечить баланс прав і законних інтересів потерпілого.

Також внаслідок ДТП було пошкоджено належний потерпілому мотоцикл марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З висновку експерта №135-137/23-26 від 28.04.2023 вбачається, що з економічної точки зору для зазначеного транспортного засобу мотоцикла марки «Yamaha» моделі «RJ 07», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , проведення відновлювальних робіт, за умови дотримання принципів економічної доцільності, неможливе; у даному випадку вартість відновлювального ремонту 321910,82 грн., значно більша ринкової вартості на момент пошкодження 28.08.2022 180648,88 грн.; відновлювати транспортний засіб економічно недоцільно.

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №2878/23-26 від 16.11.2023 ринкова вартість належного ОСОБА_5 мотоциклу марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані після ДТП становить 65597,10 грн., яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим потерпілому.

Щодо стягнення відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом враховано також практику Європейського суду з прав людини, який зазначав, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд погоджується, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, потерпілий переніс і на даний час продовжує переносити моральні страждання.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди ЦК України та змісту частини 1 статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У даному випадку, з урахуванням наявності договору страхування, визнання позову обвинуваченим та відсутністю заперечень з боку страхової компанії, відповідальність покладається на обвинуваченого та на страхову компанію в межах, визначених у позові.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн., суд виходить з наступного.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у статті 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано статтею 124 КПК України.

За правилами вказаної норми у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про стягнення судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (постанова ВП ВС від 19.02.2020, справа №755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

У пред`явленому цивільному позові вказувалось, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу становить 40000,00 грн. При цьому необхідно звернути увагу, що вказана у цивільному позові як додаток додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги фактично до позову долучена не була. Також не було долучено жодних документів на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу, тому у суду відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого заявленого потерпілим розміру витрат на правову допомогу, що не перешкоджає потерпілому у подальшому стягнути такі витрати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Обвинуваченому запобіжний захід не обирався і сторонами перед судом питання про його обрання не ставилось, тому у суду відсутні підстави для його застосування.

Керуючись статтями 65, 66, 286 КК України, статтями 100, 124, 128, 367-371, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.09.2022 (справа №676/4478/22, провадження №1-кс/676/1255/22).

Речові докази у кримінальному провадженні медичну документацію стосовно

ОСОБА_5 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження; транспортні засоби автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , та мотоцикл марки «Yamaha» моделі «RJ 07», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_5 повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведені у провадженні експертизи (№СЕ-19/123-22/7982-ІТ від 15.09.2022 вартістю 1321,46 грн.; №СЕ-19/123-22/7985-ІТ від 16.09.2022 вартістю 1321,46 грн.; №СЕ-19/123-22/8142-КТ від 26.09.2022 вартістю 755,12 грн.; №СЕ-19/123-22/9993-ІТ від 05.12.2022 вартістю 2265,36 грн.; №135-137/23-26 від 28.04.2023 вартістю 8603,28 грн.; №2878/23-26 від 16.11.2023 вартістю 4779,60 грн.) загальною сумою 19046 (дев`ятнадцять тисяч сорок шість) грн. 28 коп.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» () на користь ОСОБА_5 витрати, пов`язані з лікуванням у розмірі 205371 (двісті п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн. 35 коп., майнову шкоду (за пошкоджений мотоцикл) у сумі 115051 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятдесят одна) грн. 78 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10268 (десять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 109731 (сто дев`ять тисяч сімсот тридцять одна) грн. 00 коп., різницю між розміром завданої шкоди майну та лімітом відповідальності страховика у розмірі 65597 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 10 коп., втрачений середній заробіток у розмірі 59100 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1