Справа № 128/2541/21
УХВАЛА

18 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000156 від 09.04.2021 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор, клопотала про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_7 , враховуючи, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли. Просила врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що потягнув за собою смерть особи, намагався поза межами судового провадження спілкуватися зі свідками, тому може порушувати свої процесуальні обов`язки, зокрема уникати явки до суду та вчиняти тиск на недопитаних свідків. Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченого на домашній арешт зазначили, що вважає більш м`який запобіжний захід таким, що не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Потерпіла та її адвокат ОСОБА_5 підтримали позицію прокурора, проти зустрічного клопотання сторони обвинуваченого, щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечили. При цьому потерпіла суду зазначила, що має побоювання, щодо можливості вчинення проти неї протиправних дій зі сторони обвинуваченого, якщо він перебуватиме на волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили змінити на цілодобовий домашній арешт. При цьому ОСОБА_7 , просив врахувати, що більше 2 років перебуває під вартою, хоча має стійкі соціальні зв`язки, батьків, неповнолітню дитину, був працевлаштований. Захисник ОСОБА_4 суду додала, що батьки обвинуваченого згодні надати йому для проживання власне житло, та забезпечити таким чином виконання ним своїх процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 застосовано за рішенням суду та продовжено за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2021 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України. Застава не визначалася у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин спричинив загибель людини.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, суд враховує, що злочини, в якому обвинувачується ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст.12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України строком покарання від 7 до 10 років позбавлення волі. Згідно обвинувального акту злочин був скоєний відносно особи, з якою обвинувачений перебував у близьких стосунках. Обвинувачений проживає в одній місцевості з частиною свідків. Таким чином, суд враховує, що окрім обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, що потягнув за собою смерть людини, обвинувачений не позбавлений можливості впливати на свідків та потерпілу сторону, не має постійного самостійного доходу, а отже є наявними ризики передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому застосування іншого запобіжного заходу є недоцільним.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315 та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що на даний час кримінальне провадження лише призначено до судового розгляду, допит свідків не проведено, суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_7 строком до 2 місяців. Решту запобіжних заходів суд вважає такими, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому суд враховує, що речовий доказ у виді телефону потерпілої сторони був виданий родиною обвинуваченого лише через 5 місяців. На теперішній час допит обвинуваченого не проведено, частина свідків проживає по місцю проживання обвинуваченого в с. Цвіжин, що не виключає можливості вчинення на них психологічного тиску. Також суд враховує, що обвинувачений не має постійного самостійного доходу, та місця постійної реєстрації, тому враховуючи зазначене інші запобіжні заходи суд вважає такими, що не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В задоволені клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання сторони обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора - задоволити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строком до 2 місяців до 16 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 5 діб через Вінницький районний суд Вінницької області з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_8