Справа № 559/921/20
Провадження № 1-кп/559/14/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно матеріали кримінального провадження № 0000025 по обвинуваченню

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, має одну малолітню дитину, не працюючого, із середньою-спеціальною освітою, раніше неодноразово судимого, востаннє :

-13 вересня 2019 року за вироком Дубенського міськрайонного суду за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, відповідно до ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 08 квітня 2020 року, близько 23 години 00 хв., перебуваючи в будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , з метою вирішення конфлікту на свою користь, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс для ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в ліву частину грудної клітки ОСОБА_5 , від чого останній впав на підлогу. В подальшому, ОСОБА_3 , правою ногою, хаотично, по тулубу наніс йому близько двох ударів, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у вигляді припухлості в ділянці грудини зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_3 08 квітня 2020 року, близько 23 години 00 хв., перебуваючи в будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою вирішення конфлікту на свою користь, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс для ОСОБА_6 один удар кулаком руки в праву сторону голови потерпілої. Після чого, ОСОБА_3 повалив потерпілу ОСОБА_6 на підлогу та наніс їй близько трьох ударів ногою по тілу, внаслідок чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, у вигляді параорбітальної гематоми справа, набряк та осаднення в ділянці правої виличної кістки, осаднення в ділянці в/3 правого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному проступку визнав повністю, не заперечив факту умисного нанесення потерпілим легких тілесних ушкоджень та пояснив, що 08 квітня 2020 року близько 23.00 години він повернувся додому з роботи. В будинку, в той час, знаходилася його дружина ОСОБА_7 та його знайомий ОСОБА_8 . На грунті неприязних відносин між ним та ОСОБА_5 він підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс йому один удар кулаком в грудну клітку та коли останній впав на підлогу, наніс ще два удари ногою по тулубу. Його дружина почала їх розбороняти, тому він вдарив її рукою по обличчю та штовхнув на ліжко, після чого наніс ще декілька ударів по тілу.

На даний час повністю усвідомив протиправність вчиненого проступку, щиро розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, попередньо подавши до суду заяву, де просили судовий розгляд справи проводити без їхньої участі. Претензії матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мають. Не заперечують проти розгляду кримінального провадження відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України. При призначенні міри покарання покладаються на розсуд суду.

Оскільки викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого кримінального правопорушення обвинувачений не оспорює, повністю їх визнав, тому, з урахуванням позиції обвинуваченого, потерпілого та думки прокурора, який вважав за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи суд вважає встановленими та винність обвинуваченого доведеною. Враховуючи вищезазначене, суд визначив за недоцільне дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, із наявних у справі доказів вбачається, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку доведена повністю, а саме визнанням вини самим обвинуваченим, наявними у справі доказами і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та наявність обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

ОСОБА_3 розлучений, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,по місцю проживання органами місцевого самоврядування характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомив протиправність вчиненного, щиро розкаявся.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, які передбачені ст.66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому, з врахуванням наведеного та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , беручи до уваги дані, що його характеризують, з врахуванням обставин та мотивів вчиненого проступку, думки потерпілих та прокурора, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому необхідно призначити в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, а саме виді штрафу.

На думку суду, саме таке покарання за своїм видом та розміром буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку і особі обвинуваченого та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів.

Питання виконання вироку Дубенського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року щодо засудження ОСОБА_3 за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, відповідно до ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік суд вирішує в порядку ч.3 ст. 72 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 України та призначити йому покарання у виді штрафу, розміром 50(п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 вересня 2019 року щодо засудження ОСОБА_3 за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з встановленням іспитового строку, відповідно до ст. 75,76 КК України на 1 рік- виконувати самостійно.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського Апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1