Справа № 462/7613/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1033/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 08 грудня 2023 року включно.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що вищевказана ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є незаконною у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що судом не враховано характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, має на утриманні дітей, має постійне місце роботи та проживання, жодних негативних характеристик не встановлено, інкримінований ОСОБА_7 злочин не є насильницьким чи корупційним, а також не спричинив загибельі людей, має незадовільний стан здоров`я - є інвалідом ІІІ групи, має численні нагороди за службу в органах МВС.

Вважає, що тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання не можуть бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

На думку апелянта, висновки суду про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою ґрунтуються на припущеннях.

Апелянт наполягає на тому, що судом не достатньо враховано стан здоровя обвинуваченого та наявність у нього ряду захворювань, а також те, що обвинувачений потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування.

Вважає, що суд безпідставно не визначив розмір застави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у них.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційних вимог заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000386 від 11 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року включно, який в подальшому було продовжено, востаннє ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; може залишити місце свого проживання; незаконно впливати на свідків з метою схилити їх до зміни раніше наданих показань, вигідних стороні захисту, або відмовитися від надання показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого і те, що він офіційно не працевлаштований, тобто не має офіційного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення правопорушень з метою власного збагачення, а також характер та особливу зухвалість вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дітей, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Покликання сторони захисту на неврахування судом при розгляді клопотання прокурора стану здоров`я ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки вказаній обставині, а також наданим адвокатом медичним документам, судом першої інстанції була надана належна оцінка. Зокрема, як зазначив місцевий суду, стороною захисту не надано беззаперечних доказів, які б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не може в подальшому перебувати під вартою за станом здоров`я, чи з будь яких інших причин. Погоджується з цим висновком і апеляційний суд.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Не ґрунтується на матеріалах справи і покликання захисника на необхідність визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Стосовно визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено випадки, коли суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Оскільки в провину ОСОБА_7 ставиться вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме, незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу в особливо великих розмірах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоцільність визначення обвинуваченому застави як альтернативного запобіжного заходу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжні заходи у вигляді застави чи домашнього арешту, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4