Справа № 366/1895/23
Провадження № 1-кп/366/188/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої, адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000327 від 06.05.2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, освіта повна вища, працює на посаді ЧПУ-станка у ФОП « ОСОБА_8 » в с. Клавдієво Бородянського району Київської області, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 05.05.2019 року, приблизно о 22 год. 30 хв., будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідно до постанови Солом?янського районного суду міста Києва від 31.05.2018 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в порушення вимог п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, керував технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 без посвідчення водія, та, рухаючись по автодорозі сполученням Р-02 «Під?їзд до ЧАЕС (КПП «Дитятки»)», в межах с. Дитятки Вишгородського району Київської області, а саме по вул. Центральній в напрямку до м. Чорнобиль, на 1 км + 557 м. від ККП «Дитятки» зазначеної автодороги, в порушення вимоги п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, перевищив максимально допустиму швидкість 50 км/год., рухаючись зі швидкістю приблизно 76-79 км/год., в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (д) Правил дорожнього руху, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не відреагував на її зміну, внаслідок чого, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , якого об`єктивно міг виявити та який рухався з ліва на право по проїзній частині дороги відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних пошкоджень декількох ділянок тіла з розвитком травмуючого шоку від яких помер на місці події.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (Д), 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

13.10.2023 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 135 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та зазначив, що час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому злочину, викладені вірно та відповідають дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Пояснив, що на момент вчинення кримінального правопорушення дійсно був позбавлений права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Він рухався на автомобілі, який належить його брату зі швидкістю орієнтовно 80 км/год. в напрямку з смт. Іванків до с. Дитятки, оскільки їхав на роботу у відділ поліції зони ЧАЕС, що знаходиться в м. Чорнобиль. В ході руху він не побачив пішохода, який переходив проїзну частину дороги та допустив на нього наїзд. Після ДТП він не зупинився, оскільки злякався вчиненого, не знав що робити та, не зупиняючись, поїхав далі. Про ДТП відразу повідомив керівника ВП зони ЧАЕС після прибуття на роботу в м. Чорнобиль. Щодо поданого цивільного позову пояснив, що він готовий компенсувати потерпілій моральну шкоду у розмірі 800 000 грн., при цьому, він вже здійснює перекази коштів потерпілій ОСОБА_6 в розрахунок відшкодування моральної шкоди. У скоєному щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати, він буде вживати заходи, щоб хоч якось компенсувати потерпілій завдану моральну шкоду в узгодженому ними розмірі.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав висунуте ОСОБА_4 обвинувачення та просив застосувати відносно нього покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням та призначенням 2-річного іспитового строку та додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_6 у судових дебатах підтвердила, що обвинувачений переказав їй загалом 250000 грн.. Тому вона згодна, щоб він ще сплатив їй 550000 грн. узгодженої суми моральної шкоди, таким зменшила позовні вимоги до 800 000 грн. Крім того, просила не призначати йому покарання у виді реального позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 просив суд призначити його підзахисному покарання в межах ч. 2 ст. 286 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, при цьому просив суд врахувати особу обвинуваченого, його сімейний стан, часткове відшкодування моральної шкоди шляхом переведення коштів потерпілій та факт беззаперечного визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення. А також не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений є волонтером, тривалість потреби у такій роботі у країні не визначена, а тому наявність такого права у обвинуваченого буде сприяти, в т.ч. більш швидкому відшкодуванню всієї суми моральної шкоди потерпілій.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, що прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченого також не оспорювали фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, при цьому відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, які полягають у порушенні вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (д), 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 КК України, призначаючи покарання суд враховує санкцію кримінального правопорушення, яке вчинив обвинувачений, положення Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Обставиною, яка, згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, часткове добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи, де працював на час вчинення кримінального правопорушення та на теперішньому місці роботи характеризується позитивно, одружений, працевлаштований, є волонтером, вчинив неумисне кримінальне правопорушення, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому та вживає заходів щодо часткового відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Вчинене обвинувачений ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Із досудової доповіді органу з питань пробації вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб та може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати міру покарання в межах санкції ч. 2 ст. 268 КК України, у виді позбавлення волі, звільнивши його, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачені ст. 76 КК України, а також не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Фактично з моменту ДТП пройшло вже понад 4 роки, протягом цього часу обвинувачений не має права керувати транспортними засобами, і покладення такого обмеження на нього і надалі буде не пропорційним, оскільки обвинувачений фактично нестиме «індивідуальний надмірний тягар» (ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії»).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз (висновки експерта № 12-1/1399 від 26.07.2019 року вартістю 1570, 10 грн., № 12-1/2866 від 17.02.2020 року вартістю 3140, 20 грн., № СЕ-19/111-21/19538-ІТ від 12.05.2021 року вартістю 1029, 72 грн.), комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи (висновок № 29643/21-52/13491/22-52 від 16.06.2022 року вартістю 13213, 90 грн.) та судової авто технічної експертизи (висновок №823-825 від 14.04.2023 року вартістю 19118, 40 грн.) на загальну суму 38072, 32 грн.

Цивільний позов

В рамках судового розгляду кримінального провадження, 03.07.2023 року потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на суму 2 000 000 грн.

Цивільний позов потерпіла мотивувала тим, що смерть її чоловіка внаслідок ДТП з вини обвинуваченого ОСОБА_4 стала для неї самою страшною трагедією за все життя. Факт смерті чоловіка раз і назавжди змінив життя потерпілої, а обставини смерті не виходить у неї з думок. З дня смерті чоловіка потерпіла залишилась разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вони постійно живуть з тягарем втрати своєї рідної людини.

До цивільного позову потерпіла долучила копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (серія НОМЕР_2 від 16.12.2011 року), згідно з яким вона та загиблий ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлений цивільний позов визнав частково та пояснив, що готовий компенсувати потерпілій моральну шкоду внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення у розмірі 800 000 грн.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 також часткового підтримав цивільний позов на суму 800 000 грн. і зазначив, що з урахуванням вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, поведінки обвинуваченого, спрямованої на часткове відшкодування моральної шкоди шляхом переказу відповідних коштів на банківський рахунок потерпілої, сума моральної шкоди у розмірі 800 000 грн. буде справедливою та у повній мірі компенсує моральну шкоду.

Захисник обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження надав суду квитанції про переказ обвинуваченим коштів потерпілій ОСОБА_6 в розрахунок часткового відшкодування моральної шкоди, згідно з якими вже відшкодував 250 000 грн.

У судових дебатах потерпіла зазначила, що згодна із сумою 800 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, з урахуванням вже отриманих 250 000 грн.. Тобто фактично зменшила позовні вимоги, і просила суд стягнути з відповідача (обвинуваченого) 550 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Щодо питання моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У той же час, як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до вимог ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

За таких обставин, суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), що ніким не оспорюється, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для хоча б часткового відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення суми моральної шкоди суд враховує, що смерть чоловіка вплинула на моральний стан потерпілої, який беззаперечно негативно відобразився у її фізичних, душевних та психічних стражданнях: потерпіла після смерті чоловіка самостійно виховує їх спільного малолітнього сина, що додатково обтяжує її звичний життєвий уклад на відміну від того, який був до його смерті.

Крім цього, суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , який остаточні позовні вимоги фактично визнав та готовий компенсувати потерпілій моральну шкоду у розмірі 800 000 грн., яка з урахуванням ситуації в країні є значною сумою, обвинувачений вживає заходи щодо часткового відшкодування потерпілій моральної шкоди та згідно з наданими квитанціями, вже відшкодував потерпілій моральну шкоду на суму 250 000 грн.

Таку поведінку обвинуваченого суд розцінює як усвідомленням ОСОБА_4 своєї вини у загибелі людини, що свідчить про небайдужість до спричинених ним наслідків.

Враховуючи викладене, позицію потерпілої, суд, керуючись принципами розумності і справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій у розмірі 800 000 грн., з урахуванням вже сплачених 250 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року накладено арешт на майно, а саме на: автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; змиви із зазначеного автомобіля (з керма, дверей, правого бокового дзеркала); частину скла і пластику.

Згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи, що автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_3 , який є знаряддям злочину, проте належить ОСОБА_11 на праві приватної власності, а останній не знав і не міг знати про його незаконне використання, він спеціальній конфіскації не підлягає, тому має бути повернутий власнику.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 110, 349, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням та призначити йому іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) моральну шкоду, спричинену вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 550 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судових експертиз у розмірі 38 072, 32 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року на: автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернувши його власнику.

Речові докази:

змиви з автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_3 (з керма, дверей, правого бокового дзеркала), частину скла і пластику, які поміщені в спец пакети та паперові конверти в кількості 14 шт.; чорні замшеві туфлі, куртку темно-синього кольору, синій светр, сині труси, пару шкарпеток, джинси темно-синього кольору, які поміщено в картонний короб, опечатаний бирками з підписом прокурора, в яких на момент пригоди знаходився пішохід ОСОБА_9 , знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після прийняття рішення Київським апеляційним судом.

Копії вироку можуть бути отримані відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1