Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/136/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах особи, відносно якої внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2023, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, не маючого утриманців, неодруженого, інваліда 2 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого раніше застосувались заходи медичного характеру:

-18.02.2004 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, 304 КК України застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом;

- 19.01.2009 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.3 ст.153, ч.1 ст.156, ч.2 ст.156 КК України застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим режимом;

-22.04.2013 Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч.3 ст.185 КК України застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом;

продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги «Державної установи «Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84, строком на 60 діб до 23 лютого 2024 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №00002031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2023, стосовно вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання вказала, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №399 від 05.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, яке вимагає лікувальних заходів; за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_6 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру - в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги із суворим режимом нагляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2023 продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги «Державної установи «Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84, строком на 60 діб.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_6 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше суспільно небезпечне діяння, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах особи, відносно якої внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції у складі 3 професійних судів, обрати запобіжний захід у вигляді передачі на піклування опікуну з обов`язковим лікарським наглядом.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав оцінки щодо визначення застави його підзахисному, а також можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Перевіривши матеріали клопотання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосований судом, зокрема, такий запобіжний захід як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Розгляд питань, пов`язаних із застосуванням запобіжних заходів та їх продовження, регламентований главою 18 КПК України.

Рішення судом прийнято у відповідності до вищенаведених норм законодавства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення речей для впізнання; протоколом проведення слідчого експерименту; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_8 ; протоколами допиту свідків; висновком судово-товарознавчої експертизи СЕ-19/112-23/7173-ТВ; висновком судово-медичної експертизи №637; висновком судово-медичної експертизи №748/637; протоколами оглядів предметів, та іншими доказами.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання причетності особи до скоєння суспільно-небезпечного діяння, а тому суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення діяння, яке зазначено в клопотанні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_6 на особисту свободу.

Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу колегією суддів не можу бити враховано.

Так під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше суспільно небезпечне діяння, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 є тяжким злочином, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик вчинення нових кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами справи, а саме ОСОБА_6 є раніше судимим починаючи з 2004 року та до нього вже застосовувались заходи медичного характеру.

А тому, на думку колегіє суддів у разі застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, останній з високою імовірністю вчинить нове кримінальне правопорушення або буде переховуватися від суду.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з поміщенням до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування такого запобіжного заходу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Колегією суддів не може бути враховано доводи захисника про наявність місця проживання та опікуна - матері, як підстава для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики.

При цьому, вказане жодним чином не вплинуло на поведінку ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та особу ОСОБА_6 , а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з поміщенням до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - не забезпечить належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_6 було проведено судово-психіатричну експертизу, відповідно до висновку експертів №399 від 05.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, яке вимагає лікувальних заходів (відповідно до МКХ-10, F-71.1). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними.

Психіатричним закладом з умовами, що виключають небезпечну поведінки особи, є Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84.

КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» не має умов для утримання осіб із суворим наглядом.

За таких обставин, запобіжний захід у виді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом в умовах, що виключають його небезпечну поведінку відповідає характеру і тяжкості діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 , позбавляє можливості перешкоджати розгляду судового провадження.

Водночас, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки ОСОБА_6 , стосовно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та є неможливим, у зв`язку з тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 348 від 08.08.2023 року ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, яке вимагає лікувальних заходів (відповідно до МКХ-10, F-71.1) в умовах стаціонарного медичного закладу, тобто в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги із суворим режимом нагляду. За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_6 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги із суворим режимом нагляду.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вищевказані ризики під час проведення досудового розслідування не зменшилися, а також те, що раніше до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, після чого було проведено судово-психіатричну експертизу, за висновком якої підозрюваний ОСОБА_6 потребує поміщення у спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, належна поведінка останнього не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи.

Враховуючи вищенаведене, суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, врахував наявність обґрунтованого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

Також, у справі не має доказів про можливість належного виконання ОСОБА_6 його процесуальних обов`язків у різі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді передання на піклування опікунам, близьким родичам з обов`язковим лікарським наглядом, оскільки наявність опікуна не перешкодила скоєнню суспільно-небезпечного діяння. Крім того опіку працює та не зможе здійснювати цілодобовий нагляд за останнім.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, які гарантували належне виконання ним його процесуальних обов`язків у різі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді передання на піклування опікунам, з обов`язковим лікарським наглядом.

В той же час, у справі наявна реальна можливість особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування - ухилитись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нові кримінальні правопорушення.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Не можуть бути враховані доводи про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки на думку суду, вказаний запобіжний захід не забезпечити належне виконання його процесуальних обов`язків, а навпаки надасть його змогу вчинити нові кримінальні правопорушення.

Також, не можуть бути враховані доводи захисту про можливість визначення ОСОБА_6 розміру застави, оскільки відповідно до висновку експертів №399 від 05.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, яке вимагає лікувальних заходів, крім того суспільно-небезпечне діяння скоєно із застосування насильства, що згідно ч. 4 ст.183 КПК України надає право не визначати розмір застави у кримінальному провадженню.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку перешкодить належному виконанню цілей кримінального провадження та не забезпечить належне виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах особи, відносно якої внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2023, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах особи, відносно якої внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2023, якою стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги «Державної установи «Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84, строком на 60 діб до 23 лютого 2024 року, включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4