Справа № 199/2906/23
ВИРОК

іменем України

16.11.2023 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000150 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, українця, із середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів в колоні автомобільної доставки готової продукції філії «МХП Логістика» ПрАТ «МПХП», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого і фактично проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст.286 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

потерпілий - ОСОБА_6

законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8

представник потерпілого та законного представника захисник ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 13.02.2023, приблизно о 19 годині 25 хвилині, керуючи власним технічно справним автомобілем "ВАЗ 217230" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по освітленому сухому асфальтованому покриттю вул. Полтавське шосе у м. Дніпрі, що має по дві смуги руху у кожному напрямку, в крайній лівій смузі для руху з боку вул. Березанівської, в напрямку вул. Белградської, зі швидкістю 90 км/год.

Під час руху, в районі перехрестя з вул. Моховою, водій ОСОБА_3 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно- небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перетинала проїжджу частину вул. Полтавське шосе зліва направо за напрямком його руху, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду небезпеки, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та як наслідок скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля "ВАЗ 217230" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_11 .

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б), 12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому склепіння та основи черепу, крововиливів в м`яких тканинах тім`яної, потиличної і скроневої областей голови справа, крововиливів під м`які мозкові оболонки і в шлуночки мозку, забою легень, підшлункової залози, закритого перелому кісток правої гомілки в нижній третині, синців в області правої вушної раковини, на зовнішній поверхні лівого плечу, на тильній поверхні правого передпліччя і кисті, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, лівої гомілки, лівого гомілково-ступневого суглобу і правої стопи, саден на спинці носу, в підборідній області посередині і справа, синців та саден на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, передній та зовнішній поверхнях правої гомілки.

Смерть ОСОБА_11 настала на місті події, тобто 13.02.2023 близько 19:25 години від сполученої травми голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, відкритого перелому склепіння та основи черепу, крововиливів у м`яких тканинах тім`яної, потиличної і скроневої областей голови справа, крововиливів під м`які мозкові оболонки і в шлуночки мозку, забою легень, підшлункової залози, закритих переломів кісток правої гомілки в нижній третині, синців в області правої вушної раковини, на зовнішній поверхні лівого плечу, на тильній поверхні правого передпліччя і кисті, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, лівої гомілки, лівого гомілково-ступневого суглобу і правої стопи, садна на спинці носу, в підборідній області посередині і справа, синців та саден на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, передній та зовнішній поверхнях правої гомілки, що у своїй сукупності привело до розвитку травматичного шоку.

Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілої ОСОБА_11 , кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 286 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 , який у судовому засідання пояснив, що 13.02.23 о 17:25 він керував автомобілем ВАЗ 2172 номерний знак НОМЕР_1 ,право власності якого належить йому. Рухався з місця роботи із своїм напарником ОСОБА_12 , який сидів на передньому правому сидінні автомобіля. Їхав у бік заїду до міста Дніпра по лівій крайній смузі руху зі швидкістю 90км/год, при цьому бачив знак обмеження швидкості руху для автомобілів до 50 км/год та пішохідний перехід. На момент події він вже заїхав до населеного пункту, разом з тим, погодні умови були нормальні,опадів не було,дорога була суха, але освітлення дороги було частковим, а саме: по середині перехрестя світла не було, а на початку та в кінці світло було. Дорога має дві смуги руху у одну сторону, та дві смуги руху у іншу сторону. Пішохода ОСОБА_11 він побачив за 40-50 метрів, яка відносно нього здійснювала перехід проїзної частини зліва на право, коли ОСОБА_11 перейшла вже половину дороги, він почав пригальмовувати, але ОСОБА_11 почала йти назад, що привело його у ступор, і він за 15 метрів до неї почав об`їзд останньої правою стороною проїзної частини, і в цей час ОСОБА_11 побігла різко вперед, в наслідок чого відбулось зіткнення правою частиною автомобіля ВАЗ 2172 з ОСОБА_11 ближче до узбіччя, тобто у момент об`їзду пішохода ОСОБА_11 .

ОСОБА_3 зазначив, що пішохід ОСОБА_11 рухалась за межами пішохідного переходу, де і відбувся наїзд на неї, проте за 7 метрів наявний пішохідний перехід, про що свідчать відповідні знаки дорожнього руху та невеликий розрив між відбійниками. Наїзд на ОСОБА_11 відбувся правою передньою частиною автомобіля, коли вона майже закінчила перехід проїзної частини. Екстренне гальмування він не застосовував, а лише пригальмовував, і в той момент зробив все що зміг. Після ДТП він просив ОСОБА_12 викликати поліцію та швидку допомогу, згодом одразу прибула поліція , а через деякий час швидка допомога. Після наїзду він весь час перебував на місці пригоди біля ОСОБА_11 , якій інші люди надавали медичну допомогу. ОСОБА_11 була одягнута у чорну куртку, не маючи світловідбивачів. ОСОБА_11 саме в тому місці переходила дорогу так, щоб не обходити паркан, він вважає, що їй було так зручніше переходити. Він вину визнає, кається, намагався не збити загиблу ОСОБА_11 , але у момент коли вона пришвидшилась, зупинилась, це і було не зрозумілим йому, так вчинив не навмисно. Він готовий відшкодувати усю шкоду, понести відповідне покарання. Слідчий експеримент з ним проводився, свідчення надавались особисто ним правдиві, можливо у шоковому стані. Він намагався вийти на зв`язок з потерпілим ОСОБА_13 для того щоб вибачитись.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показами потерпілого, представника неповнолітньої потерпілої, свідків допитаних у суді та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що загибла ОСОБА_11 є його племінницею, він її хоронив, і після того,як її вбили, до нього ніхто не звертався, пробачень не було, грошових переводів ніяких він не отримував. Взагалі племінниця проживала окремо, але приїздила часто до них, йому була як донька, і він втратив рідну людину. Дана подія негативно вплинула на його життя, через це погіршився стан здоров`я. Його відносини з ОСОБА_11 були дуже гарні. Доньку ОСОБА_11 , ОСОБА_14 він знає, наразі вона проживає зі своїм батьком ОСОБА_8 . Безпосередньо на ОСОБА_15 ця подія також вплинула негативно, адже вона може десь заховатись та плакати. Коли було 40 днів ОСОБА_11 , ОСОБА_16 прохала постояти біля гробика одна та розмовляла з загиблою мамою, згодом він запитував у ОСОБА_17 , про що вона розмовляла, на що ОСОБА_18 відповіла: Я просто запитала у мами: за що так, я ж тебе завжди слухала та не бешкетувала. Потерпілий цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 , законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , пояснив, що загибла ОСОБА_11 його колишня дружина, з якою він перебував у гарних відносинах, адже з нею має спільну дитину ОСОБА_7 . Наразі ОСОБА_7 проживає разом з ним, адже гибель ОСОБА_11 дуже негативно вплинула на моральний стан ОСОБА_7 , вона стала гірше вчитись, роздратованішою, замкнутою та плаче за ОСОБА_11 . Від ОСОБА_3 йому надійшли кошти у сумі 30 000.00 грн, проте він до нього з приводу події не телефонував. Наразі цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що приблизно у середині лютого 2023 року він попросив ОСОБА_3 , з яким він працює разом, підвезти його з місця роботи, яке розташоване у с.Єлизаветівка до міста Дніпро. Весь час поки вони їхали, він клацав у телефоні, але коли ОСОБА_3 почав маневрувати, то він відволікся від телефону. Десь о 19:30 рухаючись у автомобілі ОСОБА_3 по Полтавському шосе у лівій смузі руху побачив, як на протилежній полосі руху ближче до розділової смуги руху вибіг пішохід, добігла до середини дороги, зупинилась, а потім побігла назад, і знову вперед, в цей час ОСОБА_3 почав приймати праворуч, щоб уникнути зіткнення, але потім був удар, зіткнення і вони зупинились, усе це відбулось за лічені секунди. Потерпіла перебігала проїжджу частину не у встановленому для переходу місці, там точно не було пішохідного переходу, але на узбіччі була витоптана стежка. Після чого вони з ОСОБА_3 підбігли до потерпілої, побачили, що вона погано себе почуває, тобто перебуває без свідомості. Підбігли люди, які проходили повз. В той момент усі намагались надати потерпілій допомогу, із прохожих людей одна з жінок кричала що є медиком, та надавала допомогу потерпілій. Весь цей час він телефонував до швидкої допомоги та поліції, але швидка допомога довго не їхала на місце пригоди, і напевно за цей час потерпіла померла. Коли він додзвонився до швидкої, то пояснював їм де розташоване місце пригоди, описував що збили людину біля пішохідного переходу на перехресті, що навпроти АЗС Нефтек. Можливо, що при виклику швидкої він говорив щось не зрозуміле, так як перебував у шоковому стані.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомив, що є слідчим, та здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. В день події, перебуваючи на чергуванні, надійшов виклик, і він вирушив на місце ДТП, де склав протокол огляду місця події, фото таблицю, які у судовому засіданні підтвердив. Позначені у протоколі огляду місця події осип,пластик від авто та кросівок відповідають дійсності. Він пам`ятає, що один кросівок був на загиблій, а один поруч, який потім хтось з людей йому показали та кинули ближче до узбіччя, і тому вказувати той кросівок на схемі вже було не доцільним. Огляд місця події проводився за участю двох понятих, які ознайомившись із складеним протоколом зауважень не мали . Ніхто із інших цивільних осіб не робив йому зауваження щодо складання протоколу огляду.

Допитаний у судовому засіданні, за клопотанням представника потерпілого та законного представника захисника ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_20 повідомив, що свідком саме наїзду на ОСОБА_11 він не був. Проте, 13.02.2023 його брат ОСОБА_21 , який був цивільним чоловіком ОСОБА_11 , зателефонував йому, і повідомив, що ОСОБА_11 збили. Тому, він вирушив до місця ДТП, яке було десь за 400 метрів від його домівки. На місці події він був десь через 5- 8 хвилин, тобто десь о 19:30 год. Місце події ще не було огородженим, на місці події вже було 8 цивільних людей та патрульна поліція, яка проїжджала повз, які згодом гарно спілкувались із ОСОБА_3 , а також було ще 3 інших авто. ОСОБА_11 лежала на перехресті,ближче до відбійника, тобто на краю проїзної частини перед пішохідним переходом на краю першої смуги руху. Він почав знімати на телефон місце події, пройшовши до пішохідного переходу зі сторони Обухівського лісу, на відбійнику біля пішохідного переходу бачив техногенний розрив, і біля відбійника на розриві лежав хліб розсипаний вздовж двох метрів. Далі, у 3-4-х метрах від пішохідного переходу лежав черевик або шапка ОСОБА_11 . Коли приїхала СОГ, то на відстані 1 метру від пішохідного переходу він із ОСОБА_22 знайшли «карабін» деталь від сумки ОСОБА_11 . Раніше він неодноразово забирав ОСОБА_11 від того перехрестя, до того ж воно є повністю обладнаним, і їй не було сенсу йти через кущі, він вважає, що вона переходила дорогу по пішохідному переходу, адже раніше він бачив, що вона з дитиною переходила дорогу по пішохідному переходу. У процесі оформлення ДТП поліцейські йому повідомляли, що хліб із шапкою та черевиками могло роздути вітром від фури, але машин рухалось в той момент не багато, та пакет який лежав на ОСОБА_11 за цей час не здуло. Сумка загиблої лежала ближче до перехрестя, і коли там дзвонив телефон, йому казали її забрати з дороги,щоб не викрали її речі. Освітлення перехрестя, на якому сталось ДТП, було нормальним, усі ліхтарі не горіли, але блимав жовтий сигнал світлофору безпосередньо над проїзною частиною. Пішохідний перехід співпадає разом із технологічним розривом у відбійнику.

Допитаний у судовому засіданні, за клопотанням представника потерпілого та законного представника захисника ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_22 повідомив, що з приводу ДТП йому зателефонував ОСОБА_21 , який є цивільним чоловіком загиблої ОСОБА_11 . Так, десь о 20:00- 20:05 він із ОСОБА_23 прибули на місце події, яке було вже огородженим, де було вже дві патрульних автівки, але згодом, одна поїхала, а друга лишилась до кінця. Він бачив на місці події за 4 метри від пішохідного переходу черевик ОСОБА_11 , хліб за 1,5-2 метри за відбійником, загибла ОСОБА_11 лежала метра за 3 перед пішохідним переходом, а пакет з продуктами лежав між двома пішохідними переходами. Про розташування предметів він вказував слідчому, проте останній не реагував на його свідчення, тоді патрульний поліцейський наказав прибрати їх від місця події. Далі за першим пішохідним переходом, ближче до перехрестя, стояла машина патрульної поліції, і біля неї лежав черевик, згодом, коли патрульна машина від`їхала, то побачили деталь від сумки ОСОБА_11 , але самої сумки на місці пригоди вже не було. На перехресті розташована зупинка за 10 метрів від пішохідного переходу,тому переходити дорогу не по пішохідному переходу, є не логічним, до того ж відбійник є високим. На даному перехресті дуже часто бувають ДТП.

Так, відповідно до Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події, схеми та фототаблиці від 13.02.2023 о 21.00 годині у місті Дніпрі на перехресті вулиць Полтавське шосе та вулиці Мохова, у присутності понятих оглядалось місце ДТП, де стався наїзд на пішохода; дорожня розмітка 1.3;1.14.2; дорожні знаки 2.1,2.3; 5.35.1;1.32;3.29; на даній ділянці дороги міське електроосвітлення; загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія 198.0 м;

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля «ВАЗ» р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

Відповідно до Висновку КП «ДБКЛПД» ДОР, у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 14.02.2023, автомобіль «ВАЗ» р.н. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом, та відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.02.2023 на нього накладено арешт.

Відповідно до Висновку експерта №1489(1489/1055-е) від 01.03.2023, за фактом смерті ОСОБА_11 , при експертизі трупа виявлені: Відкритий перелом склепіння та основи черепу, крововиливи в м`яких тканинах тім`яної, потиличної і скроневої областей голови справа, крововиливи під м`які мозкові оболонки і в шлуночки мозку, забій легень, підшлункової залози, закритий перелом кісток правої гомілки в нижній третині, синці в області правої вушної раковини, на зовнішній поверхні лівого плечу, на тильній поверхні правого передпліччя і кисті, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, лівої гомілки, лівого гомілково-ступневого суглобу і правої стопи, садна на спинці носу, в підборідній області посередині і справа, синці та садна на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, передній та зовнішній поверхнях правої гомілки, ділянки деліпідізації цитоплазми клітин кори наднирника. Клітини Краєвського в печінці, розповсюджений інфільтруючий крововилив в стромі підшлункової залози, набряк строми підшлункової залози, помірно виражений панкреосклероз, внутрішньоальвеолярні крововиливи, набряк легень, маси еритроцитів в прозорах дрібних бронхів, зерниста дистрофія міокарда, помірно виражена гіпертрофія міокарда, навколосудинний ліпоматоз міокарда, зерниста дистрофія нирки.

Усі знайдені тілесні ушкодження заподіяні тупими твердими предметами незадовго до наступу смерті і у своїй сукупності по ступеню тяжкості відносяться до тяжких як небезпечні для життя, так як привели до наступу смерті потерпілої на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Смерть її настала від сполученої травми голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, відкритого перелому склепіння та основи черепу, крововиливів у м`яких тканинах тім`яної, потиличної і скроневої областей голови справа, крововиливів під м`які мозкові оболонки і в шлуночки мозку, забою легень, підшлункової залози, закритих переломів кісток правої гомілки в нижній третині, синців в області правої вушної раковини, на зовнішній поверхні лівого плечу, на тильній поверхні правого передпліччя і кисті, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, лівої гомілки, лівого гомілково-ступневого суглобу і правої стопи, садна на спинці носу, в підборідній області посередині і справа, синців та саден на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, передній та зовнішній поверхнях правої гомілки, що у своїй сукупності привело до розвитку травматичного шоку.

Враховуючи ступінь вираженості трупного заклякання та динаміку зміни трупних плям, які встановлені при огляду трупу на місці дорожньо - транспортної пригоди, можливо стверджувати, що смерть потерпілої настала не більш як за 4 години до моменту огляду трупу.При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа не виявлені: метиловий етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, можливо стверджувати, що первинний контакт з частинами автомобіля, який здійснив наїзд, був з зовнішньою поверхнею правого колінного суглобу і правої гомілки, коли потерпіла знаходилась у вертикальному або близькому до цього положенні тіла, внаслідок чого могли утворитися: синці та садна на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, правої гомілки, переломи кісток правої гомілки. Усі інші тілесні ушкодження, імовірно за все, явилися слідством запрокидання тіла на автомобіль з послідуючим падінням на дорожнє покриття.

Усі знайдені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої, оскільки у своїй сукупності призвели до травматичного шоку.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2023, ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_10 , спеціаліста, статиста та понятих, відтворив детальні обставини ДТП за його участі 13.02.2023.

За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-23/6475-ІТ від 24.02.2023, визначити експертним шляхом розташування місця наїзду (у метрах), щодо меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів не надається можливим. Однак аналіз наведених в дослідницькій частині даних дає підставу стверджувати, що місце наїзду в повздовжньому напрямку розташовувалось на деякій відстані перед початком осипу (на схемі позначеного під номером «1») зі сторони вул. Березанівської, у поперечному напрямку в правій смузі, призначеної для руху в бік вулиці Белградської.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 підтримав складений ним Висновок експерта №СЕ-19/104-23/6475-ІТ від 24.02.2023 та зазначив, що визначити експертним шляхом розташування місця наїзду (у метрах), щодо меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів не надається можливим. При цьому, експерт роз`яснив, що під час визначення місця наїзду експерт керується слідами взуття, осипом речей. Під час дослідження, він керувався схемою ДТП, на якій зафіксовано осип, труп та автомобіль. Під час наїзду речі, які були у пішохода та відокремились від автомобіля, не могли відлетіти назад, а тільки вперед. Який саме предмет, на яку саме відстань відлетів визначити не можливо, адже потрібні багато факторів: швидкість пішохода, швидкість авто, вага речей, розмір, вітер, тому визначення «деяка відстань» - це відстань яку неможливо встановити. В поняття осип включається все, що зазначив слідчий. На результат дослідження не вплинуло б зафіксований слідчим метраж, адже в експертній установі не має методики для вирахування з якою швидкістю летять предмети. В яку саме сторону полетить застібка від сумки, потрібно знати, де саме розташовувалась сумка, і з якою швидкістю вона рухалась. Слід взуття є сто відсотковою ознакою наїзду, якого у даній справі - не було. При винесенні висновку, він не прив?язувався до пішохідного переходу, а прив?язувався до осипу. Експертна установа не визначить місце наїзду на пішохода, адже немає відповідних методик. Покази свідків не вплинуть на результат висновку.

При цьому, експерт ОСОБА_24 на запитання адвоката ОСОБА_9 «чи вплинули б на висновки його дослідження, якби слідчий на план-схемі зафіксував, з показів свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_20 : кросівок, осип хлібу, елемент від сумки на пішохідному переході?» однозначно відповів, що на Висновки дослідження це не вплинуло б.

Крім вказаного, судовий експерт ОСОБА_24 , відповідаючи на запитання адвоката ОСОБА_9 зазначив, що осип який відображений на схемі та осип про який вказали свідки у судовому засіданні, не впливають на дослідження і Висновок буде такий самий.

За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-23/6448-ІТ від 27.02.2023:

1.У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 217230» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

2.В умовах даної події водій автомобіля «ВАЗ 217230» ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

3.При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ 217230» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

При заданому механізмові події дії водія автомобіля «ВАЗ 217230» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.4 та 12.9 «б» ПДР України, однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

4. Для оцінки дій пішоходів не потрібно застосування спеціальних технічних пізнань, тому оцінити дії пішоходів, органи розслідування можуть самостійно відповідно до розділу 4 «Обов`язки та права пішоходів» Правил дорожнього руху України.

За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-23/6478-ІТ від 03.03.2023, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ 217230» р.н. НОМЕР_1 перебувають в працездатному стані.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За час судового розгляду, судом не було встановлено, що ОСОБА_3 здійснив наїзд на загиблу ОСОБА_11 саме на пішохідному переході, а матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинувачений порушив інші пункти Правил дорожнього руху, окрім йому інкримінованих.

Сама по собі незгода потерпілого ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , який є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , та їх представника -захисника ОСОБА_9 , з показами обвинуваченого ОСОБА_3 , не є підставою для визнання показів обвинуваченого ОСОБА_3 неспроможними.

Оскільки, покази обвинуваченого ОСОБА_3 , не суперечать та узгоджуються із Висновком експерта №СЕ-19/104-23/6448-ІТ від 27.02.2023, відповідно до якого, дії водія автомобіля «ВАЗ 217230» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. У свою чергу, як слідує з Висновку експерта №СЕ-19/104-23/6475-ІТ від 24.02.2023, визначити експертним шляхом розташування місця наїзду (у метрах), щодо меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів не надається можливим. Експерт ОСОБА_24 , у судовому засіданні зазначив, що аналіз наведених в дослідницькій частині даних дає підставу стверджувати, що місце наїзду в повздовжньому напрямку розташовувалось на деякій відстані перед початком осипу, а осип який відображений на схемі та осип про який вказали свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_22 у судовому засіданні, не впливають на дослідження.

Доводи захисника ОСОБА_9 , який є представником потерпілого і законного представника неповнолітньої потерпілої, в частині того, що суд, з урахуванням фактичних обставин справи має встановити винуватість ОСОБА_3 у порушенні ним вимог п.18.1 ПДР, - є неспроможними, з огляду на приписи ст. 337 КПК України, за змістом якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. При цьому, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у порушенні ним вимог п.п. 1.3., 1.5. 2.3 б), 12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду збільшувати обсяг обвинувачення, оскільки, визначення обсягу обвинувачення належить виключно до повноважень прокурора.

З огляду на вказане, та з урахуванням приписів ст. 22 КПК України, - перекладання функцій обвинувачення чи захисту на суд - є не припустимим.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його необережні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як такі що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_11 .

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, каяття обвинуваченого ОСОБА_3 та часткове, добровільне відшкодування витрат ОСОБА_8 , який є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , в сумі 30 000.00 гривень, до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Суд розуміє як активне сприяння розкриттю злочину дії винного, спрямовані на те, щоб надати допомогу органу слідства у розкритті кримінального правопорушення та встановленні фактичних обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно з необережності, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, частково добровільно відшкодував моральну шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , за місцем проживання характеризується позитивно.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами із вирішенням цивільного позову; потерпілий ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , представник неповнолітньої потерпілої, просили призначити справедливе покарання, представник- адвокат ОСОБА_9 просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керування транспортним засобом та позов задовольнити; обвинувачений просив не позбавляти його волі, захисник просив призначити покарання із застосуванням вимог ст.ст.69,75 КК України, без ізоляції від суспільства.

Крім вищезазначеного, суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 та доходить до висновку що відповідно до ст. 50 КК України у якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів, до обвинуваченого ОСОБА_3 має бути крім іншого застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При призначенні покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, суд враховує, обставини вчинення злочину ОСОБА_3 , а саме грубе порушення Правил дорожнього руху наїзд автомобіля під його керуванням за задовільних дорожніх умов на пішохода, що перебував у межах позначеного дорожнім знаком 1.32 "Пішохідний перехід" та 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", тяжкість наслідків, що настали, заподіяння смерті ОСОБА_11 , що у сукупності виключає можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. Дійшовши такого висновку, суд враховує ті фактичні обставини справи встановлені судом, а саме те, що обвинувачений грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, та його протиправні дії призвели до смерті ОСОБА_11 , тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, характеристика засудженого ОСОБА_3 у загальносоціальному плані, а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

Тому, саме призначене покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, у межах даного кримінального провадження ОСОБА_8 , який є законним представником потерпілої ОСОБА_7 , подано позовну заяву до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Мотор-Гарант» про відшкодування майнової, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та потерпілий ОСОБА_6 подав позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 позови визнав частково.

Страхова Компанія «Мотор-Гарант» у відзиві на позов ОСОБА_8 , який є законним представником потерпілої ОСОБА_7 , - просила в якості цивільного відповідача № 3 долучити ПАТ «Страхова Компанія «Євроінс Україна», оскільки як свідчить Поліс №209982772 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 217230 р.н. НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) окрім СК «Мотор-Гарант» застрахована одночасно і у ПАТ «Страхова Компанія «Євроінс Україна».

Вирішуючи заявлені цивільні позови, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.85 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) послідовно наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Також, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди загинула потерпіла ОСОБА_11 , яка є матір`ю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 та племінницею потерпілого ОСОБА_6 .

Разом з тим, як свідчать матеріали кримінального провадження (том №1 а.п. 141-142) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 217230 р.н. НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) відповідно до перевірки чинності полісів внутрішнього страхування № 211774643 та № 209982772, одночасно була застрахована як у ТОВ «Страхова компанія Мотор-Гарант» так і у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Євроінс Україна» .

Дані поліси № 211774643 та № 209982772, у різних страхових компаніях, станом на момент ДТП 13.02.2023 були чинні.

У свою чергу, представник відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» (том №1 а.п.139-140) заявляв клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідача №3 Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Євроінс Україна» .

Між тим, захисник ОСОБА_9 , який одночасно представляв інтереси як потерпілого ОСОБА_6 так і інтереси ОСОБА_8 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , не вважав за доцільне залучати до участі у справі у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Євроінс Україна» .

Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням саме позивача, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Із наведеного, слідує, що при пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Тобто, за позовом ОСОБА_8 , який є законним представником потерпілої ОСОБА_7 , - не було залучено у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Євроінс Україна» .

А за позовом потерпілого ОСОБА_6 не було залучено у якості співвідповідачів ані Страхову Компанію «Мотор-Гарант» ані Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Євроінс Україна» .

Наведене прямо суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та п.85 постанови Великої Палати Верховного Суду у від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Крім вказаного, стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, обов`язку доказування і подання доказів в частині розміру суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню, не було дотримано потерпілим ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , та їх представником адвокатом ОСОБА_9 , оскільки ними не було надано суду Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що позбавило суд можливості встановити об`єм відповідальності двох страховиків.

Клопотань щодо витребування вказаного документу до суду не надходило.

У зв`язку з чим, у задоволенні позову ОСОБА_8 , який є законним представником потерпілої ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Мотор-Гарант» про відшкодування майнової, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - необхідно відмовити через передчасність та пов`язану з цим необґрунтованість позовних вимог.

Що не позбавляє потерпілих їх конституційного права, втіленого в ст. 55 Конституції України, звернутись до суду з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті ДТП.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 обраний відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2023 у виді домашнього арешту строк дії якого становив до 17.04.2023, вважати таким що припинив свою дію і запобіжний захід, заборону та обов`язок вважати скасованими.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3(три) роки.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасувати накладений, відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023, арешт на автомобіль «ВАЗ» р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз в сумі 4530.72 гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_8 , який є законним представником потерпілої ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Мотор-Гарант» про відшкодування майнової, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_25