КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 000019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, раніше судимого: 18.07.2017 року вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цим же вироком, суд задовольнив цивільний позов потерпілого та стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 30 000 (тридцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 07.01.2023 близько 16:00 (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) перебував у магазині «Маячок» по вул. Петропавлівьскій, 134 в м. Переяслав Київської області. В цей час до вказаного магазину зайшов ОСОБА_7 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт.

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , тобто на спричинення шкоди здоров`ю іншій особі.

Усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , підійшов до нього та кулаком правої руки наніс один удар в нижню частину щелепи ОСОБА_7 , від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_7 втратив свідомість та впав на підлогу.

Внаслідок нанесення удару ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця на підборідді знизу ліворуч та забійної рани потиличної ділянки; забійної рани потиличної ділянки, яка утворилась від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, приблизно за 2-3 доби до моменту огляду та має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Виявлений синець на підборідді знизу ліворуч утворився від дії тупого предмету, індивідуальні та характерні особливості якого не відобразились, приблизно за 2-3 доби до моменту огляду та має ознаки легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 травня2023 року в частині цивільного позову, відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що вирок суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм права.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн., оскільки, на думку апелянта, враховуючи вимоги розумності та справедливості, цивільний позов про стягнення моральної шкоди на заявлену потерпілим суму, є недоведеним та надмірним.

Крім того, апелянт зазначає про те, що цивільний позов потерпілого задоволений з порушенням норм матеріального закону, оскільки при його задоволенні судом не було враховано положень ст. 1167 Цивільного кодексу України, та не з`ясовано, а потерпілим не підтверджено, факту заподіяння йому моральних страждань, та в чому вони полягають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у заподіянні в умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 не оспорюються фактичні обставини вчинених ним дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а тому, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 401 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок лише в частині вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування спричиненої йому кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку, своє рішення про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 тастягнення з ОСОБА_5 на його користь 30 000 (тридцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтував тим, що нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень призвело до моральних страждань останнього, оскільки вказана подія є беззаперечною психотравмуючою ситуацією для потерпілого, внаслідок перенесеного ним фізичного болю, емоційного струсу, тривоги за своє здоров`я, вимушеності бути підданим медичним обстеженням, що не є нормальним способом життя, а навпаки свідчить про порушення життєвого ритму.

Між вказаними протиправними діяннями обвинуваченого (відповідача) та заподіяною моральною шкодою потерпілому, як встановив суд, існує прямий причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг страждань, яких він зазнав внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень (легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я), перенесений ним біль та страх за своє життя, порушення звичайного ритму життя у зв`язку з необхідністю лікування.

З огляду на вищенаведене та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд задовольнив цивільний позов про стягнення моральної шкоди, на заявлену потерпілим суму в розмірі 30 000 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеними у вироку мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення щодо задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, оскільки вважає їх законними та обґрунтованими,

Зокрема, відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Моральна шкода, як передбачено положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, щоцивільний позов про стягнення моральної шкоди на заявлену потерпілим суму є недоведеним та надмірним, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, суд першої інстанції, у відповідності до наведених вище вимог закону, прийняв законне рішення про повне задоволення цивільного позову, оскільки обґрунтовано визнав доведеними підстави та розмір позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не були враховані положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, оскільки судом доведена, а обвинуваченим не заперечується його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто у заподіянні потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, що, відповідно до вимог закону, само по собі, охоплюється поняттям моральної шкоди, окрім інших, пов'язаних з цим фізичних та душевних страждань, які були наведені у вироку.

Таким чином, за висновком колегії суддів, доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не можуть служити підставами для зміни оскаржуваного вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають матеріалам даного кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 373/311/23

Номер провадження :11-кп/824/3977/2023

Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1