Справа № 442/5221/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1069/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП-19», справу за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2023 року стосовно засудженого ОСОБА_7 , щодо зміни невідбутого покарання на більш м`який,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника- адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_7 про заміну невідбутого покарання більш м`яким.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить задовольнити клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання.

Апелянт вважає ухвалу незаконною, безпідставною, помилковою, необгрунтованою. Зазначає, що представники ДУ «Дрогобицької ВК-40» безпідставно та необгрунтовано, без доказів відмовляють у задоволенні клопотання засудженого на заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції мотивується відмова ненабранням засудженим необхідних 62 балів для задоволення клопотання, при оцінці його поведінки в 59 балів, що на думку суду свідчить про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до зміни покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке чи на певний строк позбавлення волі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було враховані ні думки засудженого, ні його захисника, ні представника колонії про те, що в їх колонії відсутня можливість працевлаштування. Не враховано і те, що до 30.06.2021 року ОСОБА_7 був обмежений у спілкуванні, оскільки тільки з цієї дати переведений до багатомісної камери «Вільнянської установи виконання покарання №11». На засуджених довічно розповсюджуються правила ст. 107 КВК України про те, що їх можна залучати до праці тільки на території колонії з урахуванням утриманням в приміщені камерного типу.

Апелянт наголошує, що отримання освіти і відповідно здійснення навчання для осіб засуджених до довічного позбавлення волі є проблематично оскільки не в усіх колоніях, як і ВК-40, є учбовий процес, який крім того потребує технічного оснащення. Тільки недавно виникла можливість онлайн навчання. Однак цього суд першої інстанції також не взяв до уваги. При цьому судом першої інстанції було звернуто увагу на відсутність індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, однак таке не відповідає дійсності, оскільки такий план був складений, підписаний керівництвом колоні, але чомусь суду першої інстанції не наданий. Такий план був наданий в судовому засіданні стороною захисту. Апелянт зазначає, що судом не враховано звернення громадської організації «БАХТАЛЄ-ТАВРІЧАНЄ», яка займається захистом прав осіб, які опинилися поза межами виправного закладу, з наданням можливістю отримання освіти, професії та працевлаштуванням, зокрема засудженому ОСОБА_7 .

Апелянт вважає, що суд першої інстанції однобічно та упереджено дав оцінку наведеним доказам стосовно життя засудженого ОСОБА_7 .

Дану ухвалу оскаржив засуджений ОСОБА_7 , який вважає ухвалу незаконною, необгрунтованою, оскільки суд першої інстанції мав підстави застосувати до нього заміну невідбутого покарання більш м`яким або застосувати умовно- дострокове звільнення від відбування покарання. Зазначає, що як засуджений до довічного покарання не мав можливості бути працевлаштованим, бо лише недавно був поміщений в камеру на 5 осіб, навчатися можливість виникла теж недавно у виді онлайн навчання, однак він отримав неформальну освіту і долучив диплом про те, що він прослухав курс та став фахівцем програмних технологій в телефонних мережах. Відбуваючи покарання у «Дрогобицькій ВК- 40» вперше має можливість отримати загальну освіту і є учнем 1-го класу і має навчатися, але керівництво колонії не надає такої можливості.

Апелянт вважає, що висновок суду є однобічним та упередженим по відношенню до нього, оскільки не враховано належним чином докази надані його захисником.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 про задоволення їхніх апеляційних скарг щодо поданого клопотання засудженого про зміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, міркування прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності із ст. 82 КК України, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув необхідну частину покарання.

Відповідно до ст. 107 КВК України, належне виконання законних вимог представників адміністрації виправної колонії та дотримання встановлених норм щодо порядку і умов відбування покарання є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.

Приймаючи рішення про застосування чи у відмову у застосуванні до засудженого ст. 82 КК України суд повинен брати до уваги не лише доводи клопотання засудженого, подання представника колонії, але і дані щодо особи засудженого у їхній сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджено за п.п. а, г, і ст.93, ч.3 ст.142 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі на підставі ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 11.09.2003.

Початок строку відбування покарання є 12.02.2003.

В ухвали описані характеристики поведінки та особи засудженого ОСОБА_7 під час перебування в різних установах відбування покарання.

З 10.04.2022 відбуває покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонії №40». За час відбування покарання характеризувався наступним чином: допустив порушення режиму утримання, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Дане порушення виразилося у зберігання заборонених предметів. Адміністрацією установи два рази заохочувався. На виробництві установи не працевлаштований. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий. У взаємовідносинах з іншими із засудженими не конфліктний. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ним належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Самостійно виконує роботи із самообслуговування. До виконання робіт із благоустрою установи добре. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Задіяний до реалізації програми диференційованого виховного впливу передбаченою ст.123 КВК України «Фізкультура і спорт». Підвищує свій загальноосвітній рівень та вдосконалює наявні професійно-технічних навички, передбачених ст.126 КВК України, з 09.08.2023 проходить онлайн-навчання засуджених через освітню платформу «Prometheus». Відповідно до ст.110,111,113 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, побачень, отримує від них посилки (передачі) і бандеролі.

Згідно протоколу №5 від 30.06.2021 рішенням комісії ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» засудженого ОСОБА_7 переведено до багатомісної камери згідно ст.ст. 100, 151-1 КВК України.

Згідно протоколу №24 від 06.12.2022 комісією державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України у зв`язку з врегулюванням питань щодо застосування даної статті.

Згідно протоколу №5 від 15.03.2023 комісією державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як такому що не став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія №40».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

З врахуванням зазначеного вище, на думку колегії суддів, засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів, що є підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк, передбачені ст. 82 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Відтак колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, отже підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, відповідно апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 82, 404, 405, 407, 408, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2023 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зміні невідбутого покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: