Справа № 487/6434/23
Провадження № 1-кс/487/4390/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2023 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України та клопотання старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2023 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 26.10.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інші кримінальні правопорушення, або продовжити вчиняти правопорушення, у якому підозрюється. На думку слідчого, застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантовано запобігти вказаним ризикам.

Крім того, 27.10.2023 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 26.10.2023 вранці проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , якого затримали та доставили до приміщення МРУП ГУНП в Миколаївській області, після чого помістили до ІТТ №1 ГУНП в Миколаївській області.

За результатами обшуку ОСОБА_5 та його дружині не було надано копії протоколу обшуку, не було повідомлено про підозру у письмовому вигляді, тому на даний час не відомо підстави затримання в порядку ст. 208 КПК України, оскільки вогнепальної зброї, вибухових речовин не вилучалось, а тільки металобрухт іржавий, який є повністю небезпечними предметами.

Станом на 16:30 год ОСОБА_5 до суду не доставляли для обрання запобіжного заходу, повідомлення про підозру не вручали, експертиз та/або висновків експертних досліджень не надали, тому утримання ОСОБА_5 у мовах ІТТ №1 є савільним та незаконним. Просив постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_5 , який знаходиться в ІТТ №1 ГУНП в Миколаївській області.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання слідчого, просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відмовивши в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав скаргу захисника в порядку ст. 206 КПК України, просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки відсутній відповідний висновок експерта, та на недоведність ризиків, вказаних у клопотанні. Вважав, що скарга, подана в порядку ст. 206 КПК України, підлягає задоволенню, підстави для затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України були відсутні.

Заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України визначені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч.2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Встановлено, що Мколаївським районним управлінням поліції Головного управління Націоналньої поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001507 від 08.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 310 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток №2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями): п. 1 - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), п. 2 вибухові речовини та засоби вибуху.

Відповідно до п.п. 1-4 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами). Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

З початку 2021 року до 26.10.2023 (більш точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перегляду Інтернет мережі, а саме: інтернет-сайту «Барахолка охотника» побачив у продажі вибухові пристрої, які відносяться до майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток №2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями).Після цього у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на придбання та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , шляхом отримання поштового відправлення від невстановленої особи та у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, у відділенні Нової Пошти у місті Миколаєві Миколаївської області придбав корпус ручної гранати РГД-5, який належить до II категорії-небезпечний з маркувальними позначеннями «Э-1-89Т» у кількості 1 (однієї) одиниці.

В подальшому ОСОБА_5 без передбаченого законом дозволу та не маючи на меті, відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України, видачі органам влади, зберігав корпус ручної гранати РГД-5, який належить до II категорії-небезпечний з маркувальними позначеннями «Э-1-89Т», у кількості однієї одиниці за місцем свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , до часу її виявлення та вилучення 26.10.2023 працівниками поліції під час проведення обшуку.

26.10.2023 року ОСОБА_5 було затримано та цього ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, це, зокрема, дані витягу з реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0001507 від 08.09.2023; рапорту старшого оперуповноваженого в ОВС 1-го відділу УСР в Миколаївській області ДСР НП України від 07.09.2023; рапорту старшого інспектора-чергового Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 08.09.2023; протоколу обшуку від 26.10.2023; довідок про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 26.10.2023 та акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 26.10.2023; рапорту співробітника Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 26.10.2023.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Слідчий суддя вважає, що існують ризики, передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на тяжкість правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 (санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років), останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність.

Слідчий суддя вважає, що ні слідчий в клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не навели достатніх підстав, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де прроживає разом з дружиною, зареєстрований в АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.

Враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, суд вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного з покладенням на нього додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Що стосується скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Так, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3)відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Як зазначено вище, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.10.2023 року, 26.10.2023 року о 10:56 год за адресою: м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 45, було затримано ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Протокол затримання ОСОБА_5 від 26.10.2023 року складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України. Під час затримання ОСОБА_5 роз`яснювалось, у вчиненні якого кримніального правопорушення він підозрюється та підстави затримання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 208 КПК України, роз`яснені права, передбачені ст. 42 КПК України.

На думку слідчого судді формулювання в протоколі затримання підстав затримання відповідає припису пп. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки слідчий відповідно до вимог ч. 5 ст. 208 КПК України не повинен в протоколі затримання детально описувати обставини та факти, на підставі яких слідчий зробив висновок про причетність конкретної особи до вчинення злочину, оскільки такі обставини викладаються в повідомленні про підозру.

Протокол затримання вручений ОСОБА_5 та його захиснику Свідзинському. Зауважень і доповнень до протоколу від учасників не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що психологічне або фізичне насильство до нього під час затримання не застосовувалось.

26.10.2023 року ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру та 27.10.2023р. направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до суду, граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, відсутні зволікання у доставлені особи до суду. Порушення строків, визначених ст.ст. 192, 211 КПК України, судом не встановлено.

Щодо посилань захисника на необхідність визнання недопустимим протоколу обшуку, складеного 26.10.2023, то, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не передбачає оскарження процедури обшуку, а також порядку вручення повідомлення про підозру.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 206, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України.

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001507 від 08.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 310 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 26 грудня 2023 року, заборонивши йому в період часу з 22:00 год до 06:00 год залишати місце постійно проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до старшого слідчого Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 за кожною вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, а саме: Миколаївська область, м. Миколаїв, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

здати на зберігання до відповідних державних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 30.10.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1