1Справа № 335/6371/23 1-кп/335/712/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 23 січня 2023 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Приморське, Василівського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, на утриманні будь-яких осіб не має, має середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця, перебуває на посаді старшого солдата 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , походячи військову службу за мобілізацією на посаді старшого солдата 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, самовільно залишив місце служби, а саме розташування військової істини НОМЕР_1 , яка дислокувалася на території Вознесенівського району в Запоріжжя, та був відсутній в місці несення військової служби до 06 січня 2023 року.

Крім того, 12 січня 2023 року, ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді старшого солдата 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, самовільно залишив місце служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася на території Вознесенівського району в Запоріжжя, та був відсутній в місці несення військової служби до 28 січня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України, до суду разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 07.07.2023 року, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 .

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке має понести обвинувачений, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, із застосуванням, відповідно до ст. 58 КК України, службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення строком на 2 роки.

Із запропонованим видом покарання ОСОБА_4 погодився.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, наслідки її невиконання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Зазначив, що його згода на укладення угоди була добровільною, позиція істинною, при прийнятті ним такого рішення на нього будь-які особи не чинили тиску.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні підтвердив, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, його підзахисний повністю розуміє наслідки укладення такої угоди та невиконання, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, майнової шкоди не спричинено, цивільних позовів не заявлено.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, та його дії судом кваліфіковані, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 66 КК України, є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Також суд враховує, що обвинувачений продовжує військову службу, самостійно повернувся на службу, порушень не допускав, службові обов`язки виконує відповідно до покладених завдань, що підтверджує істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, та визнається судом як пом`якшуюча обставина. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ч.1 ст. 8 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, суд враховує, що у зв`язку із набранням чинності Законом України „ Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст. 69 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», наразі продовжений Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, неодружений, будь-яких осіб на утриманні не має, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також його негативного ставлення до скоєного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, події якого мали місце 08.12.2022 року та 12.01.2023 року, із застосуванням ст. 69 КК України у редакції Закону, яка діяла на момент його вчинення, та призначення йому узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж зазначено у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

При цьому, відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Службове обмеження для військовослужбовців є видом основного покарання з характерними ознаками: майновий характер застосування примусових заходів, що проявляється у відрахуванні в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду від десяти до двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого (ч. 2 ст.58 КК України); неможливість підвищення засуджених осіб за посадою, у військовому званні, за такого строку покарання не зараховано.

Службові обмеження для військовослужбовців можуть призначатися судом як у випадках, коли воно вказане в санкції норми Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так і у випадках, коли суд, враховуючи обставини справ та особу засудженого дійде висновку про можливість застосування до нього цього покарання замість обмеження волі, чи позбавлення волі на строк не більше двох років (ч.1 ст.58 КК). Це покарання може застосуватися також при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), а також при звільненні від покарання на підставі закону України про амністію або акту про помилування (ст. 85 КК) та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. ст. 82, 83 КК). Службове обмеження для військовослужбовців застосовується на строк від шести місяців до двох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на теперішній час продовжує службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка безпосередньо задіяна у відсічі військової агресії з боку РФ. Останній був мобілізований в установленому Законом порядку та не є військовослужбовцем строкової служби. Характеризується за місцем служби тільки з позитивного боку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, не перебуває на строковій службі, отримує грошове забезпечення, і до нього може бути застосовано покарання у виді службового обмеження, яке передбачене ст. 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а також з урахуванням позиції прокурора і доводів сторони захисту, суд приходить до висновку про наявність обставин, за яких є можливим замінити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовця.

Так, в ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовано, цивільні позови не заявлено, судові витрати відсутні.

Питання про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні прокурором не ставилося.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 374, 475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 липня 2023 року, укладену між Прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000074 від 23 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, ОСОБА_4 замінити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1