Справа № 565/208/24
Провадження № 1-кс/565/50/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2024 року м.Вараш

Слідчий суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання захисту прав ОСОБА_4 ,

представника особи, щодо якої вирішується

питання захисту прав адвоката ОСОБА_5 ,

представників державного органу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 в порядку виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшло клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України з вимогами вжити заходів до звільнення ОСОБА_4 , позбавленого свободи та безпідставно утримуваного у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за відсутності будь-якого судового рішення про затримання чи тримання під вартою.

Свою заяву адвокат ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що 01.02.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на в`їзді до м.Вараш Рівненської області безпідставно затримано ОСОБА_4 , якого в супроводі поліції доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його утримували під конвоєм протягом дня та насильно примушували пройти військово-лікарську комісію (надалі - ВЛК) та підписати незаповнені бланки документів. Станом на 12:00 год. військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжують і надалі безпідставно утримувати ОСОБА_4 у приміщеннях ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою слідчого судді від 03.02.2024 уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 зобов`язано негайно доставити ОСОБА_4 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи, а також надати належним чином завірену копію судового рішення, яке набрало законної сили, яким передбачено обмеження його особистої свободи, або належним чином завірені копії інших документів, що надають правові підстави для позбавлення його свободи.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 вимоги заяви підтримали в повному обсязі. ОСОБА_4 пояснив, що він проживає у Волинській області, працює на посаді водія ТОВ «Верба ВВ», 01.02.2024 на автомобілі у службових справах проїжджав блок-пост неподалік м.Вараш Рівненської області, на якому його зупинили. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 запитали його, чи перебуває він на військовому обліку, на що він повідомив, що не перебуває, після чого наказали йому проїхати разом з ними до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте покинути цю установу в подальшому не дозволили. У нього відібрали посвідчення водія та мобільний телефон, завезли до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де під конвоєм супроводили до Володимирецької районної лікарні. У медичному закладі його водили до кабінетів різних лікарів. Запитавши, чи він є затриманим та отримавши негативну відповідь, ОСОБА_4 покинув медичний заклад, вийшов на вулицю, зателефонував на роботу та до адвоката, який його забрав. Після цього він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 , щоб забрати свої речі, але покинути приміщення цієї установи йому більше не дозволили. До нього по черзі приводили лікарів, які без будь-якого його огляду чи обстеження підписували документ про проходження ним ВЛК, проставляючи відмітки про те, що він є здоровим. Ці обставини не відповідають дійсності, оскільки він має проблеми з хребтом та систематично проходить лікування у лікаря-невролога. Ближче до вечора того ж дня йому видали наказ про його призов по мобілізації до військової частини, який він відмовився підписувати. На ранок його мали відвезти до військової частини, на що він категорично відмовився, вважаючи такі дії уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконними. Після висловлення ним такої відмови йому зачитали інший наказ, відповідно до якого його зараховано до особового складу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 . На вечір другого дня стан його здоров`я погіршився, і він викликав карету швидкої допомоги, проте госпіталізацію йому не дозволили і до лікарні не відпустили. Станом на час розгляду скарги, він вже третій день утримується у ІНФОРМАЦІЯ_7 , маючи при цьому незадовільний стан здоров`я та бажання пройти повноцінне обстеження у лікарів. ОСОБА_4 пояснив, що фізичну силу до нього у ІНФОРМАЦІЯ_7 не застосовували, не били та тілесних ушкоджень не спричиняли.

На думку адвоката ОСОБА_5 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 безпідставно було відмовлено ОСОБА_4 у наданні медичної допомоги та забезпеченні об`єктивного огляду лікарями ВЛК, що вплинуло на хибний висновок лікарів про задовільний стан його здоровця та придатність до військової служби. Захисник наголошувала на безпідставному обмеженні свободи пересування ОСОБА_4 , на порушенні його прав у зв`язку з недопуском до нього дружини та матері, звертала увагу на наявність підстав для вжиття слідчим суддею заходів, встановлених ч.6 ст.206 КПК України забезпечення невідкладного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та висловив міркування, що процедура обмеження ОСОБА_4 у праві вільного пересування пов`язана з його мобілізацією, даний випадок не відноситься до незаконного обмеження чи позбавлення волі в порядку КПК України, а тому права ОСОБА_4 в порядку ст.206 КПК України судовому захисту не підлягають.

В судовому засіданні представники ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вимоги скарги не визнали та пояснили, що ОСОБА_4 проходив військову службу в МВС, та після вторгнення російської федерації в Україну, в порушення вимог законодавства не поновився у військовому обліку, вибув за кордон, де перебував до 2023 року, ухилившись таким чином від військового обліку. Законодавство з приводу військової служби, що діє в Україні під час воєнного стану, надає працівникам РТЦК та СП повноваження щодо доставлення таких осіб для уточнення облікових даних до центрів. Після зупинки 01.02.2024 автомобіля під керуванням ОСОБА_4 було з`ясовано, що він не перебуває на військовому обліку, і у зв`язку з мобілізацією він був направлений для проходження ВЛК з метою встановлення придатності до військової служби. Його було скеровано до ВЛК, розташованої в АДРЕСА_1 , де він був оглянутий профільними лікарями та пройшов флюорографічне обстеження, після цього ОСОБА_4 відмовився продовжувати огляд та покинув приміщення лікарні. По його прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_3 його медичний огляд було продовжено лікарями ВЛК м.Вараш Рівненської області. Документів у підтвердження права на відстрочку від призову ОСОБА_4 не подав, у зв`язку з чим він був призваний за мобілізацією, про що йому було оголошено наказ № 27 від 01.02.2024 про призов до ВЧ НОМЕР_1 . ОСОБА_4 розмістили у попередньому пункті збору військовослужбовців та він готувався до вибуття у військову частину. Проте під час відправки ОСОБА_4 категорично відмовився від виконання наказу. Після необхідних консультацій, до наказу про призов ОСОБА_4 по мобілізації були внесені зміни, і він був призначений головним сержантом роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на даний час він і проходить військову службу. Проте приступати до виконання обов`язків ОСОБА_4 знову відмовився, у зв`язку з чим призначене відповідне службове розслідування. Представники ІНФОРМАЦІЯ_3 підтвердили, що ОСОБА_4 самостійно таємно викликав швидку медичну допомогу, лікарі прибули та оглянули його, виконали необхідні медичні маніпуляції та дійшли висновку про відсутність показань до його госпіталізації. При цьому ОСОБА_4 було запропоновано як військовослужбовцю отримати медичну допомогу у військовому шпиталі, проте він зазначив, що не потребує такого лікування. Як пояснили представники ІНФОРМАЦІЯ_3 , ані утримання, ані затримання ОСОБА_4 не вчинялось, натомість його сповістили, розмістили та у встановленому порядку призвали на військову службу за мобілізацією, а процедура такого призову не є добровільною та не залежить від волі особи, яка призивається. ОСОБА_4 не утримувався незаконно у ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно нього виконувались встановлені законом процедури призову під час мобілізації, і на даний час він перебуває на службі.

Заслухавши пояснення та міркування учасників судового розгляду скарги, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Як вбачається з Витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 27 від 01.02.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації», 01 лютого 2024 року сержанта ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 .

З Витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 29 від 02.02.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» вбачається, що у зв`язку з відмовою військовозобов`язаного ОСОБА_4 ознайомлюватись з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 27 від 01.02.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» та вибуттям у складі команди НОМЕР_1 , до вказаного наказу внесено зміни та ухвалено вважати ОСОБА_4 з 02 лютого 2024 року призваним до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 30 від 02.02.2024, сержанта ОСОБА_4 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на особливий період, з 02.02.2024 зараховано до списків особового складу, на усі види забезпечення та ухвалено вважати його таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків головного сержанта командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п.п.10, 18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні; кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, що стосуються порядку притягнення осіб до кримінальної відповідальності у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Як вбачається з письмової інформації прокурора Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 03.02.2024, згідно даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал НП», а також Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який проживає в смт.Люблинець Ковельського району Волинської області, у період з 01 по 03 лютого 2024 року не затримувався працівниками Вараського РВП ГУНП в Рівненській області в рамках кримінального процесуального та адміністративного законодавства України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Як встановлено у п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Аналіз змісту положень статті 206 КПК України свідчить про те, що у розумінні цієї норми незаконним затриманням особи є її тримання під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або незвільнення з-під варти після внесення застави. Натомість службові особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Судом встановлено, що у даному випадку має місце незгода ОСОБА_4 з діями уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаними з його призовом на військову службу по мобілізації. Відтак, заявник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

У відповідності до ст.ст.22, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах, або у строки, визначені командирами військових частин.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя».

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, передбаченим ст.65 Конституції України, відтак, не є незаконним утриманням особи.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування у даному випадку положень ст.206 КПК України та ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_4 як особи, позбавленої свободи.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаних з мобілізацією, судовий захист таких прав здійснюється в порядку адміністративного судочинства, шляхом звернення до компетентного адміністративного суду з відповідним позовом, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень - до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ч.6 ст.206 КПК України та призначення невідкладного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , оскільки як вбачається зі змісту вказаної норми, підставою її застосування є заяви особи під час будь-якого судового засідання про застосування до неї фізичного насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, і метою такого судово-медичного обстеження є фіксація можливих тілесних ушкоджень, що утворились внаслідок застосування до особи такого насильства. Проте під час судового розгляду даної скарги ОСОБА_4 заперечив застосування до нього уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 фізичного насильства, спричинення йому побоїв чи заподіяння тілесних ушкоджень.

Керуючись ст.ст.2, 3, 24, 26, 206, 305, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку ст.206 КПК України щодо виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини відмовити.

У відповідності до ст.309 КПК України, дана ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1