ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7111/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1499/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_10 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_17 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року, якою частково задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2, у кримінальному провадженні № 0000867 від 03.11.2015,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор»: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2, кожного на 60 днів, а саме до 24 листопада 2023 року.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_18 про зміну обраного у відношенні нього запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Поряд з цим, цією ухвалою частково задоволено клопотання ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, розмір застави у розмірі 1000000 грн. і в разі її внесення обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, з-під варти - негайно звільнити та покласти на нього певні обов`язки, а саме зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилався на те, що всі проведені у цьому кримінальному провадженні процесуальні дії є незаконними та недопустимими. Вказує на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою. Вказує, що судом першої інстанції проігноровано доводи сторони захисту щодо процесуальних порушень, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу взагалі, а також щодо наявності підстав незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яка просила скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_7 , строком на 60 днів.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначала, що ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною та необґрунтованою в частині визначення розміру застави стосовно ОСОБА_7 . Вказувала, що саме ОСОБА_19 у цьому провадженні є організатором злочинної організації. Також вказувала, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказувала на суспільний інтерес у цій справі, який полягає у досягненні цілей, визначених ст. 177 КПК України, перевищує можливі позитивні характеристики обвинуваченого. Посилалась на практику застосування рішень ЄСПЛ.

Крім того, з апеляційними скаргами звернулась захисник ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_17 , яка просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у продовженні відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ця ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях, а не на реальних доказах наявності існування ризиків. Вважала, що існування ризиків не підтверджується будь-якими фактичними відомостями.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , які підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити, а також пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг захисників та підтримала свою апеляційну скаргу і просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, оскільки ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_18 не оскаржувалась, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_18 у вчиненні низки кримінальних правопорушень у складі злочинної організації.

25.09.2023 року прокурор у кримінальному провадженню ОСОБА_6 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що обвинуваченим інкримінуються вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Окрім того, існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПКУ країни, а саме обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 суд першої інстанції зазначив, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити дієвість судового розгляду кримінального провадження. З урахуванням неможливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування чи зміни обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які та необхідність продовження дії раніше обраного у відношенні них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що такий запобіжний захід, як тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останніх і дієвість судового розгляду кримінального провадження. Суд виходив з того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя суду першої інстанції врахував відомості про особу обвинувачених., які офіційного джерела доходу не мали, що вказує про наявність ризику можливого вчинення ними інших корисливих злочинів.

Оцінивши сукупність обставин, суд першої інстанції вважав, що застосування до цих обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому, задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Поряд з цим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, ризиків, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також тривалості перебування ОСОБА_7 під вартою, суд дійшов висновку про можливість визначення йому застави у розмірі 1000000 грн., з покладанням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Суд першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотаннях прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останні обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, у скоєнні яких вони обвинувачуються, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. The United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Колегія суддів, перевіряючи доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинувачених.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 255 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований; відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений; відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання; відомості про особу ОСОБА_18 який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, а також враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що вони можуть переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, поза розумним сумнівом, вбачається, що прокурором поза розумним сумнівом доведено наявність вищенаведених ризиків. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення, а також життя, здоров`я недоторканності і безпеки людини, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі визначення розміру застави.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодекск, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до відомостей обвинувального акту (арк. 17), ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого злочинною організацією, поєднаному з проникненням у житло, спрямовану на заволодіння майном в особливо великих розмірах.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував альтернативний вид запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді застави.

Крім того, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники просили скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки поза розумним сумнівом, судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинувачених, їх вік та сімейний стан. При цьому, висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави саме для продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених, а тому підстав для її скасування в цій частині, та обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Проте, враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_17 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року в частині часткового задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт, а також щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, розміру застави - скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід, в тому числі на домашній арешт.

В решті ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26т вересня 2023 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду відповідно до ст. 28 КПК України, враховуючи тривалий термін перебування обвинувачених під вартою.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді