Номер провадження: 11-кп/819/217/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/1107/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1107/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 01 вересня 2023 року, якою щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вільнюс, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 30 жовтня 2023 року.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000001 від 02.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 30.10.2023 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю.

Апелянт указує, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що на даний час встановлено коло осіб, які надають показання, що спростовують факт оголошеної підозри та ставлять під сумнів показання свідків, на яких ґрунтується підозра. Свідки були допитані слідчим УСБУ, однак не всі свідки були допитані у зв`язку із терміновим закінченням розслідування. Всі клопотання та заяви щодо допиту та встановлення додаткових свідків та обставин справи були завчасно надані до канцелярії слідчого відділу УСБУ, що дає підстави вважати, що слідство було проведено не в повному обсязі та одноформатно.

Судом не взято до уваги психофізичний стан та післяопераційний стан ОСОБА_7 .. Звертає увагу на те, що після полону ОСОБА_7 самостійно повернувся до рідного міста, щоб знову повернутися до ЗСУ, постійно, у відповідності до пояснень та доказів, виходив на зв`язок, самостійно чекав перевірки, особисто разом із старшим групи приїхав до слідчого відділу УСБУ, де його було затримано, що свідчить про відсутність ризику переховування підозрюваного від суду.

Під час воєнного стану відсутній вільний виїзд за кордон, що унеможливлює вказаний ризик, у ОСОБА_7 взагалі відсутні документи, що пов`язано з втратою їх в полоні. Поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має позитивні характеристики з місць роботи та служби. Потрібно обов`язково приймати до уваги післяопераційний стан ОСОБА_7 , пов`язаний з проведеною 13.07.2023 року операцією та жорсткими рекомендаціями щодо реабілітації, які не можна виконати в умовах слідчого ізолятора.

Не взято до уваги, що ОСОБА_7 має на утриманні двох дітей 2005 та 2014 року народження. Судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 , який під час знаходження в полоні піддавався системним тортурам та катуванням, що спричинило велику шкоду психофізичному стану, в зв`язку із чим він потребує належного медичного обстеження, лікування та довготривалої реабілітації.

Клопотання прокурора необґрунтоване, ризики не доведені належними та достатніми доказами, обвинувальний акт із доказової бази містить в собі формальний характер, який ґрунтується на неналежних доказах без жодного документа чи електронного носія, який викриває ОСОБА_7 як особу, яка дійсно займалася діяльністю проти Держави. Одна лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, його було належним чином повідомлено про час розгляду справи, тому його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст.404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.09.2023 року продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави до 30 жовтня 2023 року.

Слідчим суддею зазначено, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст.183 КПК визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення розміру застави прокурор, як випливає, обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольнивши клопотання прокурора, суд, погодився із доводами про продовження існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, які ще не допитані судом.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст.178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як вбачається із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника такі висновки суду не спростовують.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Судом взято до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, та його суспільну небезпечність, а також сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст.178 КПК України, в тому числі і стан здоров`я обвинуваченого, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та наявні у нього соціальні зв`язки, які не можна визнати достатніми для того, щоб гарантувати стримуючу дію та нівелювання встановлених ризиків, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, а також з урахуванням того, що судовий розгляд провадження знаходиться на початковій стадії, дають підстави погодитися із висновками суду, що на цій стадії судового розгляду продовжує існувати ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження захисника про те, що лише тяжкість інкримінованого злочину стала підставою для продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід визнати безпідставними.

Відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, були фактично враховані як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого ОСОБА_7 сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 фактичного місця проживання у м. Херсоні не може бути визнано таким чинником, який сам по собі нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Зважаючи на те, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії, у провадженні не були досліджені докази, колегія суддів погоджується із висновком суду, що продовжує існувати вірогідність ризику незаконного впливу на свідків, показання яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що встановлені всі свідки і вони допитані слідчим, і що вони знаходяться в спеціальних умовах, що за твердженням захисника нівелює ризик впливу на свідків, не є прийнятними, зважаючи на те, що відповідно до ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав безпосередньо під час судового засідання.

Апеляційний суд, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, його тяжкість та суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені ст.177-178, 183 КПК України, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, його соціальні зв`язки, за відсутності доказів того, що вони здатні впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, погоджується із висновком суду про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені ризики з часом зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, з великою вірогідністю не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст.2 КПК України.

Умови перебування в установі попереднього ув`язнення не можна визнати самостійною та достатньою підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Обов`язок забезпечення належних умов утримання особи в установі попереднього ув`язнення та її безпеки в умовах воєнного стану покладено на відповідні органи державної влади та пенітенціарної системи.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст.177-178 КПК України, та існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Обґрунтованість підозри була предметом перевірки слідчого судді на стадії застосування запобіжного заходу та продовження строку його дії.

Наразі обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.111 КК України, надійшов до суду.

В суді першої інстанції розпочато судовий розгляд провадження за відповідним обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду справи по суті висунутого обвинувачення.

Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про обрання (продовження строку) запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.

Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності та переконливості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, повноти досудового розслідування, тощо.

Твердження захисника про те, що судом не у повній мірі були враховані відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження.

Як убачається зі змісту ухвали, суд навів висновки щодо врахування стану здоров`я обвинуваченого.

В матеріалах справи, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Натомість наявні у матеріалах провадження результати обстеження свідчать про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 забезпечується можливість проходження обстеження та проведення лікування у відповідних закладах охорони здоров`я.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, він або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного (продовженого) запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення.

Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою підлягає перевірці через нетривалий час у порядку ст.331 КПК України судом першої інстанції, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 01 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4