Справа № 953/2540/23
№ провадження 1-кп/646/380/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003099 від 04.10.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 , ч.4 ст.111-1 КК України,-

встановив:

Червонозаводський районний суд м.Харкова здійснює судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, які застосовані до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб. В обґрунтування клопотань прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, а також ризику, який передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику переховування від суд. Прокурор вважає, що наявність цього ризику свідчить усвідомлення обвинуваченими неможливості повного контролю державною владою кордонів України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, а також той факт, що обвинувачені проживають у населеному пункті у безпосередній близькості від державного кордону України з РФ. На думку прокурора це підтверджує існування ризику переховування обвинувачених від суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України. Крім того, згідно з ч.6 ст.176 КПК України до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.111-1 КК України, під час дії воєнного стану у разі наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застосовується лише такий запобіжний захід як тримання під вартою. Також прокурор просить не визначати розмір застави на підставі абз.8 ч.4 ст.183 КПК України. Застосування інших запобіжних заходів до обвинувачених прокурор вважає неможливим з урахуванням вищевказаних обставин.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти клопотань прокурора, посилаючись на недоведеність прокурором ризику переховування обвинувачених від суду, недоведеність обставин інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення, суперечливість обставин обвинувачення, тривалість строку тримання обвинувачених під вартою. Також захисник зазначає про особливий режим контролю органами державної влади України державного кордону України з РФ та Республікою Білорусь, що, на його думку, позбавляє можливості обвинувачених як цивільних осіб перетнути державний кордон та залишити територію України. Крім того захисник посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії», де Суд зазначав, що зі спливом часу ризик втечі зменшується.

Обвинувачені заперечували проти клопотань прокурора та підтримали думку захисника.

Вислухавши сторони, дослідивши їх доводи та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено що обвинувачені були затримані 11.01.2023р. та у той же день їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

12.01.2023р. ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Харкова до обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 19.01.2023р. вищевказані ухвали слідчого судді від 12.01.2023р. були скасовані, а до обвинувачених застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В подальшому строк запобіжного заходу обвинуваченим продовжувався ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06.03.2023р., а також ухвалами Київського районного суду м.Харкова від 10.04.2023р. та Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.06.2023р., від 28.07.2023р., від 18.09.2023р. та від 03.11.2023р.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 21.09.2023р. та від 03.10.2023р. були залишені без змін вищевказані ухвали суду першої інстанції від 28.07.2023р. та від 18.09.2023р. відповідно.

Як вже неодноразово зазначав суд, існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень, тобто інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачені могли вчините інкриміновані їм кримінальні правопорушення.

Що стосується доводів захисника про суперечливість інкримінованого обвинувачення та його недоведеність, то суд також неодноразово вказував не те, що питання доведеності чи недоведеності вини може бути вирішено судом лише на стадії оцінки усіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку у нарадчій кімнаті за результатами судового розгляду кримінального провадження. Суд не може передчасно оцінювати надані сторонами докази з точки зору їх переконливості доведення чи недоведення винуватості обвинувачених.

Стосовно ризику переховування обвинувачених від суду, який передбачений п.1 ст.177 КПК України, його наявність підтверджується сукупністю тяжкості обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , з наступними обставинами: обвинувачені не мають неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на своєму утриманні. Місцем роботи ОСОБА_5 є с.Вільхуватка Куп`янського району Харківської області. Цей же населений пункт є місцем здійснення ОСОБА_6 його повноважень депутата сільської ради. При цьому територія Куп`янського району, у тому числі, територія Вільхуватської сільської територіальної громади, була тимчасово окупованою, а на цей час відноситься до територій, де ведуться бойові дії. Отже, на цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

Наявність у власності обвинувачених квартири у м.Харкові не може однозначно запобігти цьому ризику, враховуючи відсутність у них настільки міцних соціальних зв`язків у цьому населеному пункті, які б, з точки зору стороннього поміркованого спостерігача, очевидно переважали правові наслідки кримінального переслідування обвинувачених.

Щодо доводів сторони захисту про зменшення ризику переховування від суду зі спливом часу, то ЄСПЛ у своїх рішеннях вказує на те, що причиною зменшення небезпеки втечі зі спливом часу, проведеного під вартою, є ймовірність того, що тривалість попереднього ув`язнення буде зарахована до періоду ув`язнення, на який відповідна особа може розраховувати, якщо її засудять, є ймовірно, це зробить перспективу менш приголомшливою для нього та зменшить його спокусу втекти.

У цьому випадку ризик переховування обвинувачених від суду залишається високим з огляду на тяжкість та обставини інкримінованого обвинувачення, з урахуванням того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину проти основ національної безпеки під час дії воєнного стану, який був введений у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, внаслідок чого відповідні суспільні інтереси стали вкрай вразливими, а захищеність життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави опинилася під найбільш небезпечною загрозою.

Тому відповідний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні виправдовує відхід від правила поваги до індивідуальної свободи.

Отже суд приходить до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу обвинуваченим та наявність підстав для продовження строку запобіжних заходів обвинуваченим.

Крім того, згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Також суд не визначає розмір застави згідно з положеннями абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 177, 199, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.02.2024 р. включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.02.2024 р. включно.

Строк дії ухвали до 17.02.2024р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1