ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/3130/23 Номер провадження 11-кп/814/2668/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000201 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2023 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червоне Чутівського району Полтавської області, громадянину України, із базовою середньою освітою, не працюючому, розлученому, військовозобов`язаному, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз вироком 14.12.2022 Карлівського районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, обвинуваченому за ст. 126-1 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15.01.2024 з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (53 680 грн.).

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 протягом 2022 року притягався до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Так він систематично порушував вимоги рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19.06.2023 та 18 разів, перебуваючи за адресою буд. АДРЕСА_2 , вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , за що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

Далі, ОСОБА_6 28.04.2023 та 05.06.2023, перебуваючи за адресою буд. АДРЕСА_2 , вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , за що його визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

18.06.2023, близько 15 год. 15 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу домогосподарства за адресою буд. АДРЕСА_2 , на грунті тривалих неприязних відносин, умисно, кинув камінь, яким потрапив у ліву ногу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений 04.07.2023 вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , за що його визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

Далі, обвинувачений 04.07.2023, близько 20 год. 16 хв., вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , за що його визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

04.07.2023, близько 22 год. 07 хв. ОСОБА_6 вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , за що його визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

Крім того, 28.08.2023, близько 09 год. 15 хв. ОСОБА_6 вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 .

Своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за яке передбачено покарання до 3 років позбавлення волі та наявністю ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, місцевий суд при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 взяв до уваги особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, особи, які б могли поручитися за обвинуваченого відсутні. Врахував, що обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку.

На ухвалу суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що прокурор не надав доказів, що підтверджують наявність зазначених у клопотанні ризиків та звертає увагу, що підозра у даному кримінальному провадженні щодо нього є не обгрунтованою.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги захисник мотивував, що прокурор не надав доказів, що підтверджують наявність зазначених у клопотанні ризиків.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Також місцевий суд при ухваленні рішення правомірно зазначив, що обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку та врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює.

Крім того, всупереч доводам сторони захисту про можливість застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту необхідно зазначити, що у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджують право власності на будинок, де проживає співмешканка ОСОБА_9 і згода власника на перебування у цьому домоволодінні обвинуваченого у разі обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, обґрунтовано звернувши увагу на можливе реальне покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Твердження обвинуваченого про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України судом правильно визначено заставу у даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого та визначив ОСОБА_6 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (53 680 грн.), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені обвинуваченим та його захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2023 року залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2023 року, щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4