Справа №212/1761/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001789 від 11.11.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянин України, раніше не судимий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за провадження №0001789 від 11.11.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2020 року приблизно в 19 годин 30 хвилин водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому дорожньому покриттю проїзній частини вулиці Ватутіна, з боку кільця 129 кварталу в напрямку вулиці Грибоєдова в Покровському районі міста Кривого Рогу, в темний час доби, швидкість руху керованого ним автомобілю була не меншою ніж 56,9-59,5 кілометрів на годину.

В цей час наблизилася до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та розташованого навпроти зупинки громадського транспорту «Студентська» по вул.Ватутіна в Покровському Районі м.Кривого Рогу, пішохід ОСОБА_6 , яка почала перетинати вказану проїзну частину по цьому нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права на ліво по ходу руху автомобілю «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_5 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу розташованого навпроти зупинки громадського транспорту «Студентська» по вул. Ватутіна в Покровському Районі м. Кривого Рогу повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.9 (б); 18.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України.

Однак водій ОСОБА_5 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобілю «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до дозволеної на даній ділянці дороги, а саме 30 кілометрів на годину, зазначену на дорожньому знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, який встановлено завчасно перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.9 (б); 18.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «12.9 Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека..».

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з перевищенням дозволеної на даній ділянці швидкості, а саме 30 кілометрів на годину допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 яка перетинала проїзну частину з права на ліво по ходу його руху, по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 згідно висновку експерта №95 від 28.02.2023 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісна травма тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, лінійно перелому потиличної кістки зліва з переходом на лямбдоподібний шов та пірамід лівої скроневої кістки, гемотимпануму осередків пірамідки скроневої кістки, розвитком в посттравматичному періоді нейросенсорної приглухуватості, відкрито перелому кісток носу з явищами гемосинусу гайморових пазух та забійною раною спинці носу, забійної рани на шкірі під нижньою губою, множинних саден м`яких тканин голови та обличчя;

закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків;

відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, рваної рани в середній третині лівої гомілки, в просвіті якої наявні уламки великогомілкової кістки;

поверхневої забійної рани або глибокого садна на долонній поверхні правої кисті.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, згідно п.2.1.3 «б, м», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

Між порушенням ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_6 , є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, що зазначенні у обвинувальному акті від 12 вересня 2023 року визнав повністю. Обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнає повністю, щиро кається та зазначив, дата та час вчинення кримінального правопорушення зазначена вірно в зміненому обвинувальному акті від 12 вересня 2023 року. Він рухався на автомобілі зі сторони 129 кварталу, їхав по крайній лівій стороні, потерпіла ОСОБА_6 переходила дорогу по пішохідному переходу та здійснив наїзд на пішохода. Відразу відшкодував на лікування потерпілій 30672 гривні, а страхова компанія заплатила 147 тисяч гривень. На даний час працює неофіційно, заробітна плата мінімальна. Визнає розмір моральної шкоди в сумі 100000 (сто) тисяч гривень, так як більше не має змоги заплатити.

Представник потерпілої особи ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 своєю заявою від 11 жовтня 2023 року. вхідний номер №22829/23 просила суд задовольнити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 305606 гривень та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 гривень та призначити обвинуваченому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Судом встановлено, що у період часу з 17 листопада 2020 року по 09.06.2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 було перераховано суму грошових коштів в сумі 30672 гривні 00 копійок, де більшу частину грошових коштів із вищезазначеної суму було перераховано в листопаді 2020 року - березні 2021 року.

Вислухавши сторону обвинувачення, обвинуваченого, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України доказується повністю наступним:

-протоколом огляду місця події від 10 листопада 2020 року за адресою: місто Криивй Ріг, зупинка громадського транспорту «Студентська», з схемою до протоколу та фототаблицією, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості де сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_5 та транспортного засобу ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-висновком інженерно - транспортної експертизи №19/104-17/1/4/423 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якої на момент проведення огляду, робоча гальмова система автомобіля «ГАЗ 2410» р/н НОМЕР_2 перебуває в працездатному стані;

-висновком автотехнічної експертизи №19/104-17/1/4/422 від 30 листопада 2020 року, відповідно до якої на поставлене питання про мінімальну швидкість руху автомобіля перед гальмуванням, експерт прийшов до висновку, що мінімально можлива швидкість руху автомобіля «ГАЗ 2410» реєстраційний номер НОМЕР_1 перед гальмуванням становила не менш ніж 56,9 ….59,5 км/год.;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2020 року за участю ОСОБА_5 відповідно до якого ОСОБА_5 зазначив обставини та хід подій за його участю, в результаті яких відбулася дорожньо-транспортна пригода;

-висновком інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/104-21/5502-ІТ від 22 лютого 2021 року. відповідно до якої в діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимог п.12.9 та вимог дорожнього знака 3.9 Правил дорожнього руху України. та в його діях зазначена невідповідність вимог п.12.9, б) та вимог дорожнього знака 3.29 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору буде знаходитись в причинному зв`язку з ДТП;

-висновком комісійної судово-медичної експертизи за №95 від 28 лютого 2023 року, відповідно до якої потерпілій ОСОБА_8 завдано наступні тілесні ушкодження: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, лінійно перелому потиличної кістки зліва з переходом на лямбдоподібний шов та пірамід лівої скроневої кістки, гемотимпануму осередків пірамідки скроневої кістки, розвитком в посттравматичному періоді нейросенсорної приглухуватості, відкрито перелому кісток носу з явищами гемосинусу гайморових пазух та забійною раною спинці носу, забійної рани на шкірі під нижньою губою, множинних саден м`яких тканин голови та обличчя;

закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків;

відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, рваної рани в середній третині лівої гомілки, в просвіті якої наявні уламки великогомілкової кістки;

поверхневої забійної рани або глибокого садна на долонній поверхні правої кисті.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя, згідно п.2.1.3 «б,м», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.

Відповідно до частини 2 статті 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

На підставі частини 2 статті 66 КК України, суд визнає такою, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ту обставину, а саме: часткове добровільне відшкодування завданого збитку, що виразилось в діях обвинуваченого ОСОБА_5 , який у період часу з 17 листопада 2020 року по 09 червня 2021 року на користь потерпілої ОСОБА_6 було перераховано суму грошових коштів в сумі 30672 гривні 00 копійок, де більшу частину грошових коштів із вищезазначеної суму було перераховано в листопаді 2020 року - березні 2021 року та відшкодування шкоди в сумі 7500 гривень у період часу з 30 червня 2023 року по 21 серпня 2023 року та обставину відшкодування матеріальної шкоди в сумі 145749 гривень 96 копійок ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», що підтверджується платіжним дорученням від 09 грудня 2021 року.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд не встановив.

Статтею 69 КК передбачено, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

З урахуванням того, що за частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнали у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявили щирий жаль з приводу вчиненого та засуджують свої дії, частково добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, особу обвинуваченого та думку представника потерпілої особи про розмір та вид покарання.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що підстави для застосування ст.69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання, інше, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, з призначенням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Потерпілою ОСОБА_8 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в сумі 305606 (триста п`ять тисяч шістсот шість) гривень 00 копійок та витрат на надання правничої допомоги в сумі 10000 гривень.

Відповідно до частини 4, 5 статті 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частинами 1,2,3 ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Абзацом 3 п.п.2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4, встановлено, що стосовно до ст.28 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК) потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду (ст.49 КПК), вправі пред`явити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 305606 (триста п`ять тисяч шістсот шість) гривень 00 копійок підлягає частковому задоволенню в сумі 298106 (двісті дев`яносто вісім тисяч сто шість) гривень 00 копійок, оскільки зазначений розмір відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості та враховуючи часткове добровільне відшкодування шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 , суд бере до уваги, час розгляду кримінального провадження в суді та поведінка обвинуваченого за період з дати вчинення кримінального правопорушення по дату ухвалення цього вироку, що обвинувачений вчиняв реальних дій по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди та відшкодування шкоди в сумі 7500 гривень у період часу з 30 червня 2023 року по 21 серпня 2023 року.

Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати потерпілої ОСОБА_8 за надання юридичних послуг в розмірі 10000 гривень, враховуючи ту обставину, що стягнення вказаних витрат передбачено нормами цивільно-процесуальним законодавством України та враховуючи принципи співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Жоден захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на дату ухвалення вироку по справі не було застосовано та не діяв.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст..100 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами кримінального провадження відповідних доказів про наявність речових доказів.

Долю судових витрат по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку, що передбаченому ст..124 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами кримінального провадження відповідних доказів про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

ухвалиВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 2 (Два) роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Обчислювати початок строку відбування покарання ОСОБА_5 за цим вироком, з дати виконання цього вироку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму грошових коштів в розмірі 298106 (двісті дев`яносто вісім тисяч сто шість) гривень 00 копійок, в якості відшкодування за моральну шкоду, що спричинена кримінальним правопорушенням та 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Державного бюджету України судові витрати по кримінальному провадження за проведення наступних експертиз:

-експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу №19/104-17/1/4/423 від 16.12.2020 року, в сумі 1961 гривень 40 копійок;

-експертизи дослідження обставин дорожньо - транспортної пригоди №19/104-17/1/4/422 від 30.11.2020 року, в сумі 490 гривень 35 копійок;

-експертизу дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-19/104-21/5502-ІТ від 22.02.2021 року, в сумі 1961 гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляц ійної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1