ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2356/20 Номер провадження 11-кп/814/765/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000657 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, особу без громадянства, із середньою освітою, не працюючого, розлученого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 30.05.2018 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 25.10.2018 по відбуттю строку покарання,

винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 18 березня 2020 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17.03.2020, з 18 до 22 год., після спільного розпивання спиртних напоїв разом з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на подвір`ї зазначеного домоволодіння, на грунті особистих неприязних відносин, у ході сварки умисно, з метою заподіяння смерті наніс ОСОБА_10 ножем, який зберігав при собі, удар у грудну клітину зліва, внаслідок чого потерпілий помер.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду та перекваліфікувати діяння ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство, а тілесні ушкодження спричинив потерпілому випадково, оскільки ОСОБА_10 наздоганяв його та у темряві наткнувся на ніж.

Зазначає, що спиртних напоїв обвинувачений у день вчинення злочину не вживав, потерпілий першим розпочав бійку, мав над обвинуваченим значні фізичні переваги та запропонував ОСОБА_8 змагатися на ножах, положивши у руку обвинуваченого кухонний ніж, що підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що не мав умислу на вбивство, а тілесні ушкодження спричинив потерпілому випадково, оскільки ОСОБА_10 наздоганяв його та у темряві наткнувся на ніж, який сам йому поклав у руку і запропонував змагатися на ножах.

Зазначає, що спиртних напоїв у день вчинення злочину не вживав, потерпілий першим розпочав бійку та вимагав у нього гроші, крім того ОСОБА_10 мав над ним значні фізичні переваги, що підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_11 .

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/807-Дм/20 від 21.04.2020 у ОСОБА_10 виявлено проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини зліва, в ділянці проекції 5-го ребра, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клетчатки, м`язів грудної клітини, плеври, осердя та серцевого м`язу, з приблизною довжиною раневого каналу 9 см, яке призвело до смерті та утворилося від однократної дії плоского гострокінцевого клинка колюче-ріжучого знаряддя.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив факт перебування з ОСОБА_10 17.03.2020 у домоволодінні ОСОБА_11 , проте зазначив, що спиртних напоїв він у той вечір не вживав та не спричиняв потерпілому тілесні ушкодження. Пояснив, що ОСОБА_10 поводив себе агресивно по відношенню до обвинуваченого та погрожував йому ножем, після чого поклав у руку ОСОБА_8 ніж, який обвинувачений заховав під свою барсетку. Вирішивши непомітно піти додому та вийшовши на подвір`я, обвинувачений почув чийсь зойк, проте не звернув на це увагу та пішов додому. Вказав, що не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , проте не виключає, що міг його вчинити з необережності.

Під час проведення слідчого експерименту 26.03.2020, ОСОБА_8 повідомив, що потерпілий отримав тілесне ушкодження, коли випадково наткнувся на ніж, який обвинувачений тримав у лівій руці. При цьому зазначив, що ОСОБА_10 уже на подвір`ї намагався його наздогнати, оскільки хотів продовжити сварку.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції підтвердив, що він 17.03.2020 перебував за місцем проживання ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які вживали спиртні напої, та вказав, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 була сварка.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що після того, як між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 розпочалася сварка, він попросив їх вийти на подвір`я. Пізніше, коли вийшов на вулицю, то побачив ОСОБА_10 без ознак життя. ОСОБА_8 у цей час на подвір`ї вже не було.

Згідно з висновками судово-медичних експертиз №14/717-Дм/20 від 13.04.2020 та №14/716-Дм/20 від 04.04.2020 на куртці та спортивних штанях, вилучених в ході особистого обшуку ОСОБА_8 , виявлено кров людини, яка може належати ОСОБА_10 .

Показання свідків логічні, послідовні, узгоджуються між собою та підтверджуються протоколами оглядів, обшуку, висновками судово-медичних експертиз. Підстав вважати, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 давали неправдиві свідчення, як зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі, немає.

Щодо доводів обвинуваченого під час апеляційного розгляду про те, що на нього здійснили напад ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , то вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які вказали, що конфлікт був лише між обвинуваченим та потерпілим, і ОСОБА_12 залишив місце події ще до того, як потерпілий з обвинуваченим вийшли з приміщення будинку на вулицю. Крім того, у суді першої інстанції обвинувачений також зазначив, що конфлікт у нього виник лише з ОСОБА_10 . Будь-яких даних, що свідчили б про суспільно небезпечне посягання потерпілого та свідків на обвинуваченого, в ході досудового розслідування та судового розгляду не здобуто. Про наявність на своєму тілі тілесних ушкоджень, що могли б виникнути під час самозахисту, ОСОБА_8 не повідомляв та судово-медичним експертом не оглядався.

Розбіжності у показаннях обвинуваченого та свідків колегія суддів розцінює як намагання ОСОБА_8 перекрутити обставини вчинення злочину з метою довести відсутність у нього умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо доводів обвинуваченого про необережне поранення потерпілого, колегія суддів приходить до такого висновку.

У постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 09.09.2021 у справі № 361/2548/18 зазначено, що ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

На відміну від умисного вбивства, специфіка вбивства з необережності, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 119 КК, полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Тобто, вбивство з необережності має місце лише при поєднанні усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання його суспільно небезпечних наслідків.

Вирішуючи питання про наявність у протиправному діянні ОСОБА_8 суб`єктивної сторони, суд ретельно проаналізував його показання та показання свідків щодо взаємин обвинуваченого з потерпілим, які передували події злочину та мали конфліктний характер, спосіб вчинення, засоби та знаряддя злочину, а саме спричинення ОСОБА_8 потерпілому тілесного ушкодження у життєво важливий орган - грудну клітину зліва ножем, який обвинувачений занурив у тіло потерпілого приблизно на 9 см. Крім того, суд врахував посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме активні дії ОСОБА_8 , який після почутого зойку ОСОБА_10 та падіння потерпілого на землю, не намагався надати останньому допомогу, не викликав невідкладну медичну допомогу, а швидко залишив подвір`я, що свідчить про їх мобілізованість, усвідомленість та цілеспрямованість і разом із іншими встановленими обставинами спростовують твердження сторони захисту про необережний характер заподіяння смерті потерпілому.

Показання обвинуваченого про те, що він заподіяв тілесні ушкодження потерпілому з власної необачності, спростовуються також висновком судово-медичної експертизи №10-12/22/807-Дм/20, відповідно до якого свідчення ОСОБА_8 під час слідчого експерименту про розташованість ножа у його руці в момент спричинення удару не відповідають даним судово-медичної експертизи.

Враховуючи викладене вище, твердження сторони захисту про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є неприйнятними, оскільки підставою кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 119 КК України може бути лише обґрунтований висновок про психічне ставлення обвинуваченого до заподіяння смерті потерпілому у формі необережності. З огляду на встановлені судами обставини, підстави до такого висновку в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Тому, враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

Оскільки, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд правильно не зазначив обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким та потягло за собою смерть людини; конкретні обставини справи; особу обвинуваченого, який раніше судимий, у тому числі за тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, не працює, вину визнав частково та не розкаявся у вчиненому; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання відсутні.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2023 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4