Справа № 204/8219/23
Провадження № 1-кп/204/435/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2024 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю потерпілого: ОСОБА_4 ,
за участю захисника: ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
за участю представників ОСОБА_7 ,
цивільного відповідача: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, працюючого водієм трамваю КП Дніпровський електротранспорт ДЕПО № 3, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Водій ОСОБА_6 , близько 21:00 год. 29.04.2023 року керуючи технічно справним трамвайним вагоном типу «КТМ-8» інв. номер 2228, рухався в Чечелівському районі міста Дніпра по вулиці Академіка Белелюбського з боку вулиці Павлова в напрямку проспекту Свободи у місті Дніпрі. Під час руху ОСОБА_6 проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_4 , який лежав на трамвайних коліях за напрямком руху трамвайного вагона, якого він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, унаслідок чого в районі електроопори № 286 по вул. Академіка Белелюбського у місті Дніпрі відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_4 .
Унаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_4 спричинено тяжке тілесне ушкодження у вигляді: шести ділянок осадження на підборідді праворуч, по правій бічній поверхні грудної клітини по середньо-паховій лінії в проекції 6-ого міжребер`я з переходом на проекцію передньої черевної стінки праворуч, у верхній відділ, по задньо-бічній поверхні грудної клітини праворуч між задньо-паховою та лопатковою лініями в проекції 5-8-го ребер, по задній поверхні грудної клітини праворуч по лопатковій лінії по краю реберної дуги з переходом на проекцію підребер`я, травматичної ампутації обох нижніх кінцівок на рівні верхньої третини обох гомілок, рани по передньо-зовнішній поверхні правого стегна на рівні верхньої та середньої третини, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень,як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-е, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху У країни виразилося в тому, що водій ОСОБА_6 , керуючи трамвайним вагоном типу «КТМ-8» інв. номер 2228, не виконав вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
- п. 12.3 - "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди".
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи в даній дорожній обстановці водій трамвайного вагона типу «КТМ-8» інв. номер 2228 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, невиконання якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі в межах висунутого обвинувачення, щиро розкаявся. Суду надав показання про те, що від дійсно близько 21:00 год. 29.04.2023 року під час керування трамвайним вагоном типу «КТМ-8» інв. номер 2228 в районі електроопори № 286 по вул. Академіка Белелюбського у місті Дніпрі порушив вимоги п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху, унаслідок чого потерпілому ОСОБА_4 спричинив тяжке тілесне ушкодження. Він просить вибачення у потерпілого. Також вказав, що він частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 надав суду покази про те, що він дійсно 29.04.2023 року перебував на вул. Академіка Белелюбського в м. Дніпро в районі заводу ім. Бабушкіна і йому необхідно було перетнути трамвайну колію в сторону заводу і коли він перетинав колії він втратив рівновагу і впав на них. Втратив рівновагу, оскільки був напідпитку, так як вживав алкогольні напої. Коли він впав, він мабуть вдарився головою і більше нічого не пам`ятає. Прийшов до тями вже в лікарні. Просить цивільний позов задовольнити та призначити покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2023 року та схемою та фототаблицями до даного протоколу (арк. кримінального провадження 4-15);
-довідкою КНП «МКЛ № 4» ДМР про те, що 29.04.2023 року поступив ОСОБА_4 з діагнозом: трамвайна ампутація обох гомілок після ДТП (арк. кримінального провадження 17);
-- висновком КП «ДБКЛПД`ДОР про те, що у ОСОБА_6 29.04.2023 року ознак алкогольного сп`яніння не виявлено (арк. кримінального провадження 38);
-технічною документацією осінно-зимових промірів лінійної дільниці № 3; технічним паспортом на трамвай № НОМЕР_1 ; посадова інструкція водія трамваю (арк. кримінального провадження 41-66);
-свідоцтвом про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, відповідно до якого ОСОБА_6 здав іспит відповідно до протоколу № 16 від 12.09.2022 року з правил дорожнього руху задовільно; будова і технічне обслуговування транспортним засобом добре; практичне керування транспортним засобом добре (арк. кримінального провадження 69);
-журналом обліку щомісячного інструктажу з безпеки ружу, відповідно до якого ОСОБА_6 пройшов інструктаж, що підтверджується його особистим підписом (арк. кримінального провадження 70-73);
-актами приймання трамвайного вагона з поточного ремонту (арк. кримінального провадження 74, 77-78);
-актом № 2/10-1/7 державного технічного огляду трамвайних вагонів, відповідно до якого трамвай «КТМ-8» інв. номер 2228 справний (арк. кримінального провадження 75);
-технічним рішенням про продовження терміну експлуатації трамвайного вагона та технічним журналом № 2228 (арк. кримінального провадження 79-81);
-актом службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди з потерпілим № 4 від 09.05.2023 року, відповідно до якого рухомий склад перед дорожньо-транспортною пригодою перебував у справному стані та схемою місця ДТП (арк. кримінального провадження 82, 84);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.05.2023 року зі схемою та фототаблицями до нього, проведеного у проміжок часу з 21 год. 10 хв. по 21 год. 40 хв. у присутності понятих, ОСОБА_10 , відповідно до якого ОСОБА_6 розповів про час місце і обставини дорожньо-транспортної пригоди (арк. кримінального провадження 125-129);
Від виклику та допиту у судовому засіданні свідків, допитаних під час досудового розслідування, прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні відмовились.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Дії ОСОБА_6 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, раніше не судимого, за місцем роботи характеризується позитивно, на утриманні малолітніх дітей не маючого, працюючого водієм трамваю КП Дніпровський електротранспорт ДЕПО № 3, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуваючого, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. ст. 69 КК України суд не вбачає.
Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності обставин, що пом`якшують покарання, вважає, що застосування положень ст.. 75 КК України щодо його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КПК України буде правильним, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує призначення покарання без реального відбування покарання, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.
Згідно роз`яснень, зазначених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.. 75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати цього покарання до особи.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків тощо.
Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом здійснення певних життєвих потреб. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу для аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.
Так, незаконні дії ОСОБА_6 хоча і носять характер необережних, однак все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, які він, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб.
В даному випадку порушення обвинуваченим ОСОБА_6 , навіть і з необережності, обов`язку дотримуватись ПДР призвело до непоправних порушень невід`ємних прав потерпілої особи, в тому числі і на здоров`я та життя.
Наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого, зокрема, права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку суду, не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
У справі заявлений цивільний позов цивільного позивача потерпілого ОСОБА_4 до цивільного відповідача Депо № 3 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що діями ОСОБА_6 йому були заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 500000 грн. Дана сума складається з того, що по суті зруйновано його життя. До цих подій він мав родину, наразі він відчуває що родина відділяється від нього, внаслідок його неповноцінності. Він вже ніколи не зможе жити повноцінним життям, йому постійно буде потрібна стороння допомога. Відшкодування даного розміру шкоди, вможливить придбання ним якісних, сучасних протезів для полегшення його життя та повернення в суспільство, як повноцінної людини.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст. ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частини першої, другої ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом п.5 Постанови Пленума Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ст. 178 ЦПК України цивільний відповідач Депо № 3 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки Депо № 3 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради не є належним відповідачем так як не має статусу юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
При зверненні з позовом про відшкодування шкоди позивачем ОСОБА_4 вказано цивільного відповідача Депо № 3 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, який є неналежним відповідачем, клопотань про заміну відповідача позивач не заявляв, заява про зміну предмету позову також не надходила. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно стягнути на користь держави витрати за проведення по справі автотехнічної експертизи № 1490е від 23.05.2023 року, згідно наданої довідки.
На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк терміном два роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до цивільного відповідача Депо № 3 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення по справі автотехнічної експертизи № 1490е від 23.05.2023 року у розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок.
Речові докази по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1