КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5107/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000073, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2012 року та накладено арешт, із забороною користування та розпорядження на кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, та передано кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління на підставах, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19, 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 року, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що порушує норми кримінального процесуального законодавства України.

Крім того, як зауважує апелянт, жодного зв`язку між активами ОСОБА_6 та злочинною діяльністю, яка розслідується в рамках кримінального провадження № 0000073 від 25.04.2012 року немає, накладення арешту на майно ОСОБА_6 здійснено всупереч закону, без переслідування легітимної мети, що є порушенням гарантованого Конституцією України права на мирне володіння майном.

Автор апеляційної скарги вказує, що слідчий суддя не наводить в оскаржуваній ухвалі мотивів, на підставі чого він дійшов висновку, що вказані кошти набуті кримінально протиправним шляхом, крім того слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_6 без його виклику, позбавив останнього надати пояснення щодо походження коштів на які накладався арешт, а також надати документи, що підтверджують їх законність.

Звертає увагу суду представник і на те, що органом досудового розслідування не доведено, яким саме критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідають арештовані кошти.

Щодо питання про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_7 зазначає наступне, ОСОБА_6 не був присутній при оголошенні тексту оскаржуваної ухвали у зв`язку з тим, що його не викликали в судове засідання, повний текст ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 року, представник власника майна отримав лише 01.08.2023 року, що підтверджується супровідним листом, доданим до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна та власника майна які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без виклику та участі власника арештованого майна. Копію оскаржуваної ухвали представник власника майна отримав 01.08.2023 року, що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах провадження. Апеляційну скаргу направив на адресу Київського апеляційного суду 04.08.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим такий строк не підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. ч. 3, 4 ст. 190; ч. 3, ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 110; ч. 3 ст. 206; ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 365-2; ч. 3 ст. 212 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що на території України починаючи з 2001 року, і до теперішнього часу здійснює систематичну протиправну діяльність злочинна організація, що організована та представлена громадянами російської федерації.

Злочинною організацією протиправно консолідовано на території України частину об`єктів енергетичної критичної інфраструктури, у сфері енергетики, а саме, які контролюють через підконтрольні підприємства: власниками акцій ПрАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО»() є: компанія з обмеженою відповідальній «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 51.6431 %; TOB «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 21.2559 %; Власником 99,9998 % акцій «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» () є ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» (ЄДРПС 33947089); Власниками акцій АТ «РІВНЕОБЛЕНЕРГО» () є: ТОВ ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 9.9156 %; компанія «WASHIXGT HOEDINGS B.V.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 83.3267 %. Власником 96,7802 %. акцій АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО» () є ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ і ); Власниками акцій АТ«ЖИТОМИРОБЛЕНЕРГО»() є: TOB «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 19.9822 %; компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 75.5581 %.

На даний час існують підстави вважати, що організатори протиправної діяльності, а також учасники (службові особи, тощо) групи компаній «VS Energy» та низка інших пов`язаних осіб, протягом тривалого часу вчиняли та продовжують вчиняти системні заплановані заходи, направлені на шкоду та підрив суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а також колабораційної діяльності - публічного заперечення здійснення збройної агресії російською федерацією проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічних закликів до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/а бо окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Указані протиправні дії підтверджується оглядом додаткового узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України у ході якого встановлено, що у період з 02.08.2007 по 22.02.2023, за участю ОСОБА_6 було здійснено 100 фінансових операцій, на загальну суму 96,52 млн. грн. Серед яких, 76 фінансових операцій, пов`язані з внесенням готівки на рахунки ОСОБА_6 , на загальну суму 78,18 млн. грн., та 11 фінансових операцій, пов`язаних зі зняттям готівки на загальну суму 7,29 млн. грн.

У тому числі, 22.02.2023 ОСОБА_6 вніс на свій рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ AT «Укргазбанк», кошти на суму 24,1 млн. грн., з призначенням платежу: «добровільне декларування».

При цьому, дохід ОСОБА_6 , за період з 2003 по 2021 рік, склав лише 4,66 млн.

грн.

Держфінмоніторинг, керуючись ч. 3 ст. 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», прийняв: рішення від 01.05.2023 №613-Р3/2023 стосовно зобов`язання ПАТ AT «Укргазбанк» зупинити, на строк 7 робочих днів, проведення видаткових фінансових операцій за рахунком № НОМЕР_3 , що відкритий у ПАТ AT «Укргазбанк» (МФО 320478) та належить ОСОБА_11 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), з 01.05.2023 по 09.05.2023 включно, що у подальшому було продовжено.

В ході досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ) відкрив банківський рахунок № НОМЕР_3 (980) в ПАТ AT «Укргазбанк» (МФО 320478).

Відповідно до додаткового узагальненого матеріалу №0408/2023/ДСК від 09.05.2023 Державної служби фінансового моніторингу України залишок на рахунку № НОМЕР_3 (980) в ПАТ AT «Укргазбанк» (МФО 320478) станом на 09.05.2023 залишок коштів на указаному рахунку становить 24 100 000 гривень.

Грошові кошти одержані ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ) відповідають критерію речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України за декількома обставинами:

- були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом (набуті внаслідок вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 255, ч. ч. З, ч. 4 ст. 190, ч. З, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. З ст. 206, ч. З ст. 209, ч. З ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України в силу вчинення злочинів пов`язаних легалізацію майна отриманого злочинним шляхом.

Станом на даний час, рахунок № НОМЕР_3 (980) в ПАТ AT «Укргазбанк» (МФО 320478) на якому перебувають кошти у розмірі 24 100 000 гривень, які належать ОСОБА_6 заблоковано рішенням Державної служби фінансового моніторингу України, строком до 09.06.2023 у зв`язку із можливою пов`язаністю указаних коштів із злочинною організацією. Однак, у подальшому ОСОБА_6 з метою прикриття своє протиправної діяльності та доведення кінцевої мети приховання коштів злочинної організації, може отримати можливість розблокувати указані кошти та скерувати їх за кордон або здійснити спроби легалізувати через добросовісних набувачів, указане може нівелювати цілі та завдання кримінального переслідування та Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів», та позбавить державу націоналізувати кошти, які належать злочинній організації у розмірі 24 100 000 гривень.

30.06.2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною користування та розпорядження на кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, та передати кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління на підставах, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19, 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Мотивуючи його тим, що є вагомі підстави вважати, що вищевказані грошові кошти, які знаходяться на зазначених рахунках є доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 року зазначене клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на грошові кошти.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність грошових коштів ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказані грошові кошти в рамках досудового розслідування можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що грошові кошти на рахунках, на які прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що грошові кошти на рахунках на які накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000073, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2012 року та накладено арешт, із забороною користування та розпорядження на кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, та передано кошти ОСОБА_6 (РНОКППФО НОМЕР_1 ), які зберігаються на рахунку в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) № НОМЕР_2 (980) у безготівковій формі, а саме: 24 100 000 гривень та інші кошти, які зберігаються на указаному рахунку, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління на підставах, у порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________________ _______________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4