ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000263 від 19.08.2022 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року клопотання прокурора задоволено частково.

Накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 17 листопада 2023 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільні телефони: Apple iphone НОМЕР_1 , Nokia, Ergo, Hising з сім картками, та грошові кошти у сумі 20 000, 00 доларів США. В іншій частині клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що грошові кошти були вилучені за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , при цьому санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації як виду покарання, слідчий суддя визнав за необхідне накласти арешт.

Оскільки транспортний засіб марки BMW д.н.з. НОМЕР_2 перебуває у власності ОСОБА_11 та зареєстрований за ним, слідчий суддя в частині накладання арешту на вказаний автомобіль відмовив.

В апеляційній скарзі представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Індустірального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року, скасувати в частині накладання арешту на грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора в цій частині відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_9 є власником арештованих грошових коштів, які отримані останньою законним шляхом від продажу належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує про те, що в ухвалі про надання дозволу на обшук прокурору не надано право на відшукання та вилучення грошових коштів, крім того вказані грошові кошти постановою прокурора не визнані речовими доказами.

Зауважує, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за інкримінований ОСОБА_10 особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України закінчився 31.07.2023, у зв`язку із чим висновки слідчого суддів щодо необхідності накладання арешту з метою забезпечення конфіскації як додаткового покарання, передбаченого санкцією цієї статті, є безпідставними.

Вважає, що накладання арешту на грошові кошти позбавляє законного власника можливості володіння та користування та розпорядження майном.

Заслухавши суддю-доповідача; представників особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, які, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги і наполягали її задоволені; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно із ч. 1 ст .404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000263 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 3 ст. 240, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що в період часу з 2008 року по 2019 рік, учасники злочинної організації ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , будучи об`єднані єдиним злочинним умислом, з корисливих мотивів, заволоділи земельними 35 земельними ділянками загальною площею 70 га, що розміщені на островах озера ім. В.І. Леніна на території Піщанської сільської ради Новомосковського району, та які фактично відносяться до земель водного фонду, що вданому випадку призвело до незаконного вибуття з користування Піщанської об`єднаної територіальної громади, у зв`язку з чим настали тяжкі наслідки охоронюваним законом суспільним інтересам вказаної громади.

17 листопада 2023 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільні телефони: Apple iphone 12, Nokia, Ergo, Hising з сім картками та грошові кошти у сумі 20 000, 00 доларів США.

В той же день ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі оспорюється виключно накладання арешту на грошові кошти, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України не вбачає підстав для перегляду оскаржуваної ухвали в іншій частині.

Аналізуючи оскаржуване рішення судді з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів критично оцінює апеляційні доводи щодо належності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 , оскільки остання разом з підозрюваним за вказаною адресою не проживає, шлюб між ними розірвано у 2018 році. Будь- яких розписок та боргових зобов`язань між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вказану суму не існує, а договір купівлі продажу квартири, був укладений нею 24.10.2018 року, тобто майже п`ять років тому.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_9 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Натомість ОСОБА_10 фактично проживає за адресою проведення обшуку, що дозволяє ґрунтовно припускати приналежність коштів, виявлених у будинку, саме йому.

Посилання представника заявника в апеляційній скарзі на порушення права законного власника на володіння, користування грошовими коштами, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки арешт майна застосовується з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що передбачено санкціями ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 209 КК України, які інкриміновані ОСОБА_10 .

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження,

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти з метою забезпечення можливої конфіскації, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги.

Крім того колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000263 від 19.08.2022 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4