Справа № 700/510/19
Провадження № 1-кп/700/4/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, звинуваченого за ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017, близько 02:00 години ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , біля магазину «Народний», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс не встановлену під час досудового розслідування кількість ударів кулаком руки в голову ОСОБА_4 , після чого останній впав, вдарившись потиличною частиною голови об тверде асфальтобетонне покриття дороги, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку в базальних і передніх відділах обох лобних долей, У-подібний перелом потиличної кістки, які спричинені дією тупого твердого предмету та які згідно висновку експерта №05-9-01/36 від 09.02.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.128 КК України, як необережне спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Потерпілий та його представник ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження наполягали на кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 29.12.2017 року він з товаришами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 приїхали відпочивати до магазину «Народний», близько 24.00 години ночі. Хотіли купити цигарок і потім поїхати додому. На вулиці біля магазину перебував ОСОБА_10 , якого він добре знав ще з дитинства, разом з ОСОБА_11 . ОСОБА_10 був у нетверезому стані. В якийсь момент ОСОБА_4 підійшов до нього і попросив цигарку, на що він дав йому сигарету, але ОСОБА_12 поводив себе грубо та тягнув його на дорогу поговорити. ОСОБА_4 роздягнувся до пояса наголо і почав кидатися до нього. Так як він був тверезіший, то намагався уникнути бійки і відходив від ОСОБА_12 в сторону. Ковпак під час нанесення ударів промахувався, падав, один раз ОСОБА_13 трохи його зачепив, але він ОСОБА_12 не бив. Бачив, як ОСОБА_4 піднявся з землі і пішов до свого знайомого ОСОБА_14 , а той допомагав йому одягтися. Після цього він сів до таксі і поїхав додому. Про цей конфлікт розказав своїй матері, оскільки переживав як себе почуває ОСОБА_13 , так як той був дуже п`яним. Приблизно 4 січня 2018 року він дізнався, що ОСОБА_15 у лікарні. Він намагався примиритися із ОСОБА_16 . Примиренням займався його батько. Просив суд постановити виправдувальний вирок.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що події відбувалися 29.12.2017 року біля магазину «Народний» близько першої години ночі. Він з товаришем ОСОБА_17 сиділи відпочивали на лавці біля магазину. Випили з ним на двох близько 2-х літрів пива. Поруч знаходилася компанія хлопців близько 3-4 чоловік, серед них був ОСОБА_18 . Він підійшов до ОСОБА_19 і попросив цигарку. Що було потім нічого не пам`ятає. Прийшов до тями вдома. У нього боліла голова, відчував головокружіння, під оком був синець. На другий день поїхав до лікарні. Зі слів свого товариша ОСОБА_20 він дізнався, що це він привів його додому. Також ОСОБА_21 йому сказав, що його побив ОСОБА_22 , завдав йому декілька ударів. Після побиття у нього дзвенить у вусі ще й досі, погіршився слух.

Під час допиту свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 29.12.2017 він разом з ОСОБА_23 сиділи на лавці біля магазину «Народний». ОСОБА_12 пішов до гурту хлопців, які стояли поруч, взяти у когось з них сигарету, після чого почув слова ОСОБА_12 : « ОСОБА_24 ! За що?» Він не бачив, що сталося, оскільки сидів спиною. Потім він підійшов до ОСОБА_12 і той сказав, що хтось його ніби вдарив. ОСОБА_12 почав роздягатися та вийшов на середину дороги з ОСОБА_25 . Кухар один-два рази вдарив ОСОБА_12 по обличчю, ОСОБА_12 впав на землю. Він підійшов до ОСОБА_12 і допоміг йому одягнутися. ОСОБА_15 був в`ялий і погано тримався на ногах. Стан ОСОБА_12 до і після бійки дуже різнився. Він думав, що той сп`янів і повів його додому. Залишив ОСОБА_12 на дивані біля будинку і пішов. Він не чекав, щоб його забрали батьки до хати, оскільки думав що ОСОБА_12 просто п`яний. В той день вони з ОСОБА_12 пили пиво, випили по декілька літрів. Батьки ОСОБА_12 на наступний день телефонували до нього і він повідомив, що ОСОБА_12 побився з якимось чоловіком, на той час він не знав його прізвище.

З показів свідка ОСОБА_26 вбачається, що вона є матір`ю ОСОБА_4 . 29.12.2017 року син прийшов з роботи і пішов гуляти. Вони з чоловіком лягли вже спати, коли хтось постукав у вікно. До будинку зайшов її син. Під оком у нього був синець, губи синього кольору. На спині були садна, шкіра на ліктях зчесана. Коліна також були побиті. Нічого не кажучи син ліг спати. Вранці вона пішла на роботу. Коли прийшла з роботи в обід у сина була блювота і боліла голова. Вона зателефонувала до знайомого фельдшера і він сказав, що всі синові симптоми схожі на легкий струс мозку. На наступний день вони поїхали до лікарні. Там також сказали що у сина підозра на струс мозку та призначили лікування. Вона запитала лікаря чи необхідно зробити МРТ голови і лікар дав їм направлення. Після МРТ їм повідомили що у сина черепно-мозкова травма. У лікарні їм сказали, що у її сина травми середньої тяжкості, щоб вони шукали того, хто завдав ці травми, оскільки можуть бути негативні наслідки для здоров`я. Через декілька днів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 сказали, що сина побив ОСОБА_18 . ОСОБА_29 дізналася про бійку від свого сина, а той розпитував у друзів, які дізналися про події зі слів інших людей. Син не розповідав хто його побив. Після того, як вони дізналися хто побив сина, вони поїхали до батьків ОСОБА_30 , щоб поговорити. Батько ОСОБА_31 сказав, що не знав нічого та покликав свого сина. Вийшов ОСОБА_32 і сказав, що він декілька разів «перемкнув» ОСОБА_12 , оскільки той його забруднив. Батько ОСОБА_12 запропонував матеріально відшкодувати лікування. Вони розійшлися. Пізніше, після цієї розмови зателефонували ОСОБА_33 і сказали, що нічого відшкодовувати не будуть, оскільки ОСОБА_12 на наступний день після бійки не лежав у лікарні, а ходив по центру селища. В поліцію звернулися не відразу, а через кілька днів, оскільки не думали, що все так серйозно, думали, що то лише струс мозку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 є його сином. Коли син прийшов додому побитий, у нього був набряк на оці, садна на тілі, брудний одяг. На запитання, що сталося, він не відповів. Зранку син не вставав, бо боліла голова і його нудило. Коли дружина повернулася з роботи і побачила стан сина, то вона зателефонувала до знайомого фельдшера і син розказав йому свої симптоми. Фельдшер сказав, що симптоми схожі на струс. На наступний день вони поїхали до лікарні і сина поклали на лікування. В цей час знайомий ОСОБА_34 розповів, що ОСОБА_12 побив ОСОБА_18 . ОСОБА_35 працює в училищі і цю інформацію дізнався у хлопців з училища. Вони з дружиною та сестрою дружини поїхали додому до ОСОБА_19 , там їх зустрів батько ОСОБА_31 і вони йому сказали, що ОСОБА_32 побив ОСОБА_12 . Батько ОСОБА_31 нічого не знав. Покликав ОСОБА_31 і той пояснив, що два-три рази «перемкнув» ОСОБА_12 . Батько ОСОБА_31 сказав, що будуть вирішувати всі питання відшкодування в процесі лікування. Син розповідав, що конфлікт почався з того, що ОСОБА_12 чи то попросив закурити, чи то забруднив куртку ОСОБА_36 . При розмові з батьком, ОСОБА_32 нічого не заперечував, більше мовчав. 05.01.2018 року з телефону ОСОБА_30 дзвонив його батько ОСОБА_37 і сказав, що у ОСОБА_12 була «закидуха» (холодна зброя) і його сину була загроза життю, він захищався і ні в чому не винен. Сказав, що всі питання будуть вирішувати тільки в суді. 30.12.2017 року син вдень нікуди не ходив, лежав, бо був побитий.

Під час допиту свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні пояснила, що 03.01.2018 року їй зателефонувала сестра - ОСОБА_26 та сказала, що дізналися хто побив ОСОБА_12 . Сестра з чоловіком та вона з чоловіком поїхали до будинку ОСОБА_39 . Вони розповіли про бійку батькові ОСОБА_31 . Той сказав, що не знав нічого, розбудив ОСОБА_31 . ОСОБА_32 пояснив, що «перемикнув» ОСОБА_12 3 рази. Батько ОСОБА_31 запропонував владнати ситуацію, але через декілька днів зателефонував і сказав, що зустрінуться у суді, оскільки не визнають, що їх син наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_25 . В той день приїхав їх спільний знайомий із ОСОБА_41 і вони спочатку сиділи відпочивали вдома, а потім вийшли до магазину «Народний». Він чекав дівчину, яка мала за ним заїхати на машині. Коли вони сиділи на лавці біля магазину, до них підійшов ОСОБА_10 та попросив дві цигарки. Вони дали йому дві цигарки і він пішов. Потім він почув якісь крики, виник словесний конфлікт, але в той момент під`їхала його знайома він сів в авто і поїхав. Хто до кого кричав та бив він не бачив. Було темно.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується документальними доказами:

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 03.01.2018, поданої ОСОБА_4 , де він повідомив, що в нічний час 29.12.2017, близько 2:00 год. під час відпочинку біля магазину «Народний» в смт.Лисянка невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження. (а.с.134 т.5)

Даними заяви від 04.01.2018 про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження №0000005 як потерпілого. (а.с.135 т.5)

Даними висновку судово-медичного експерта №05-9-01/36 від 09.02.2018, відповідно до якого у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку в базальних і передніх відділах обох лобних долей, У-подібний перелом потиличної кістки, які спричинені дією тупого твердого предмету (предметів), давність спричинення їх може відповідати вказаному в постанові часу і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_4 могли виникнути внаслідок однократної дії твердого тупого предмету. (а.с.137-138 т.5)

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.04.2018 та фото таблицею до протоколу, згідно яких свідок ОСОБА_17 добровільно показав в присутності понятих як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 кулаком в голову, після чого ОСОБА_4 впав назад потиличною стороною. Після цього він допоміг ОСОБА_42 встати, одягтися і відвів його додому, оскільки самостійно йти він не міг. (а.с.130-147 т.5)

Даними постанови про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 18.07.2018 з ч.1 ст.125 КК України на ст.128 КК України. (а.с.148-149 т.5)

Даними висновку додаткової судово-медичної експертизи №05-11-01/133 від 27.07.2018-30.07.2018, відповідно до якої тілесні ушкодження, які мали місце у гр. ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта від 09.02.2018 могли утворитися при обставинах, на які вказав свідок ОСОБА_43 під час проведення слідчого експерименту 25.04.2018. Тілесні ушкодження, які мали місце у гр. ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта від 09.02.2018, могли утворитися в результаті падіння з положення стоячи з наступним ударом потиличною ділянкою голови об тупий твердий предмет чи площину. (а.с.151-152 т.5).

Суд приймає до уваги дані докази та вважає їх належними та допустимими, оскільки вони отримані у передбаченому КПК України порядку.

Сторона захисту наполягала на тому, що стороною обвинувачення не надано суду жодних допустимих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та його винуватість не доведена поза всяким розумним сумнівом.

Спростовуючи пред`явлене обвинувачення, сторона захисту вважає, що під час досудового розслідування було допущено ряд грубих процесуальних недоліків, внаслідок чого здобуті обвинуваченням докази слід визнати недопустимими.

Зокрема, сторона захисту просить визнати недопустимим доказом:

- Процесуальний документ повідомлення від 03.01.2018 про початок досудового розслідування по к/п №0000005, направлене старшим слідчим СВ Лисянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_44 за вих.№36/56/03-2018 від 09.01.2018 на ім`я першого заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_45 , оскільки в матеріалах справи відсутнє доручення процесуального керівника на здійснення досудового розслідування старшому слідчому СВ ОСОБА_46 , відповідно у нього були відсутні процесуальні повноваження на здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Відповідне процесуальне рішення не було пред`явлене для ознайомлення стороні захисту в порядку, передбаченому ст.290 КПК України. (а.с.164 т.5)

- Постанову про призначення судово-медичної експертизи по к/п №0000005 від 03.01.2018, яка винесена старшим слідчим СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_44 від 08.02.2018, оскільки вона ухвалена особою без належних на це процесуальних повноважень. (а.с.167 т.5)

- Процесуальне рішення про залучення ОСОБА_4 як потерпілого до участі по к/п №0000005 від 03 січня 2018 року, прийняте старшим слідчим СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_44 , оскільки вона ухвалена особою без належних на це процесуальних повноважень, а також з огляду на відсутність постанови про залучення ОСОБА_4 як потерпілого до участі в кримінальному провадженні. (а.с.172 т.5)

- Висновок експерта №05-9-01/36 від 09.02.2018 проведеної експертизи на підставі постанови старшого слідчого СВ ОСОБА_47 від 08.02.2018, оскільки експертне дослідження проведене на підставі постанови, винесеної особою, яка не мала на те необхідних процесуальних повноважень, а також з огляду на те, що висновок експерта отриманий на основі медичної карти стаціонарного хворого №3214 ОСОБА_4 без отримання попереднього дозволу суду на отримання вказаних документів, а тому являється безумовною підставою для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом відповідно до вимог ст.87 КПК України. (а.с.178 т.5)

- Постанову про призначення додаткової судово-медичної експертизи, що винесена слідчим СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_48 від 23.07.2018, оскільки відсутні процесуальні рішення про усунення від проведення досудового розслідування старшого слідчого СВ ОСОБА_47 , доручення проведення досудового розслідування слідчому СВ ОСОБА_48 (а.с.184 т.5)

- Висновок експерта №05-9-01/133 від 30.07.2018, проведеної експертизи на підставі постанови слідчого СВ ОСОБА_48 від 23.07.2018, оскільки експертне дослідження проведене на підставі постанови, винесеної особою, яка не мала на те необхідних процесуальних повноважень, а також з огляду на те, що висновок експерта отриманий на основі медичної карти стаціонарного хворого №3214 ОСОБА_4 без отримання попереднього дозволу суду на отримання вказаних документів, а тому являється безумовною підставою для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом відповідно до вимог ст.87 КПК України. (а.с.190 т.5)

Розглядаючи заявлені клопотання суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, у випадку порушення права особи на захист.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частиною 1 статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Згідно з частиною 5 статті 214 КПК до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Згідно з частиною 1 статті 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування (частина 1 статті 39 КПК).

Серед повноважень керівника органу досудового розслідування у пункті 1 частини 2 статті 39 КПК вказано повноваження визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Відповідно до наданого стороною обвинувачення витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у цьому реєстрі відображено дію на початку досудового розслідування «призначення слідчого», «прийняття до провадження», дата 03.01.2018, користувач ОСОБА_49 . (а.с.2 т.6)

Відповідно до копії постанови про призначення слідчого у кримінальному провадженні №0000005 від 03.01.2018 вбачається, що слідчий ОСОБА_50 мав функції керівника органу досудового розслідування, був заступником начальника слідчого відділення Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції. Згідно з п.6 ч.2 ст.39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Отже, старший слідчий ОСОБА_50 є належним процесуальним суб`єктом здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, відповідно всі процесуальні рішення, які були ним ухвалені в даному кримінальному провадженні, з цієї точки зору, є законними.

На думку суду безпідставним є твердження захисника про недопустимість процесуального рішення щодо залучення ОСОБА_4 як потерпілого до участі по к/п №0000005 від 03 січня 2018 року з огляду на відсутність постанови слідчого з цього приводу.

Права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (частина друга статті 55 КПК України).

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Указана пам`ятка повинна містити перелік прав і обов`язків потерпілого, передбачених статтями 56 та 57 КПК України, а також про засоби їх забезпечення (шляхом здійснення судового контролю та прокурорського нагляду). На прохання потерпілого права і обов`язки викладені у пам`ятці, мають бути йому роз`яснені особою, яка її вручила. Крім того, при проведенні окремих процесуальних дій, в яких бере участь потерпілий, йому повідомляються і роз`яснюються його права і обов`язки як учасника відповідної процесуальної дії.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 3 КПК України потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених КПК України, є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи саме з моменту подачі заяви про скоєння стосовно нього кримінального правопорушення та як наслідок подачі заяви про участь його у проваджені як потерпілого (адже потерпілим також може бути особа, яка не є заявником, але якому кримінальним правопорушенням завдано збитків, і в зв`язку з цим він після початку кримінального провадження подає заяву про залучення його до провадження як потерпілого).

Таким чином, для визнання особи потерпілою не потрібно прийняття окремого процесуального документа у формі, наприклад, постанови про залучення до провадження як потерпілого.

Крім цього, захист вважає, що слідчий ОСОБА_48 також є неналежною процесуальною особою, оскільки попереднього слідчого ОСОБА_47 не було усунуто від здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Суд відхиляє такі зауваження захисту, оскільки відповідно до постанови про створення слідчої групи від 05.06.2018 начальник СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ОСОБА_50 створив слідчу групу у даному кримінальному провадження, куди увійшли двоє слідчих ОСОБА_50 та ОСОБА_48 (а.с. 4 т.6)

Суд зауважує, що занадто суворе і буквальне тлумачення процесуальних норм може створити нереалістичні стандарти діяльності органів досудового розслідування, що за своєю суттю може підривати принцип верховенства права, і в кінцевому випадку призвести до несправедливості провадження. Тому порушення процесуальних норм завжди повинно оцінюватися судом з точки зору істотності таких порушень і їх впливу на реалізацію прав учасників провадження, а також на справедливість провадження в цілому в контексті забезпечення права на справедливий суд не тільки для обвинуваченого, а й для потерпілого, дотримання балансу приватних і публічних інтересів.

На думку суду безпідставним є також твердження захисника про необхідність визнання недопустимими доказами висновки судово-медичних експертів №05-9-01/36 від 09.02.2018 та №05-9-01/133 від 30.07.2018, так як медична документація, на основі якої проводилися ці експертизи, не отримана на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.1-3ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

На підставі статей 3,40, 93 КПК слідчий здійснює збирання доказів зокрема шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей.

Відсутність у кримінальному провадженні ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичної документації не є порушенням вимог КПК і підставою для визнання недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз в розумінні ст.87 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судово-медичної експертизи №05-9-01/36 від 09.02.2018, медична карта стаціонарного хворого №3214 на ім`я ОСОБА_4 надана працівником Лисянського ВП ЗВП ГУНП разом із постановою про призначення судово-медичної експертизи (а.с.137 т.5). На виконання експертизи №05-9-01/133 від 30.07.2018 слідчим надано експерту матеріали кримінального провадження з наявними в ньому медичними документами (а.с.151-152 ч.5).

Беручи до уваги те, що медичною установою на запит слідчого, відповідно до ст.93 КПК, видано медичну картку, а тому підстав звертатись до слідчого судді із клопотанням про отримання тимчасового доступу до таких документів у слідчого не було.

З урахуванням надання слідчим до експертної установи медичної картки, експертом використано останню при наданні висновку №05-9-01/36 від 09.02.2018 та зроблено її опис у висновку №05-9-01/133 від 30.07.2018.

Під час судового розгляду потерпілий та його представник наполягали на кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, тобто звинувачували ОСОБА_51 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

З установлених судом обставин справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_4 умисно вдарив останнього кулаком у ділянку голови, від чого потерпілий упав, ударившись потиличною частиною голови об асфальтобетонне покриття дороги, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Як убачається з наявних у протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_17 даних, від завданого удару кулаком ОСОБА_6 у голову ОСОБА_4 , останній впав назад потиличною стороною.

Згідно з висновком експерта №05-9-01/133 від 30.07.2018, виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта від 09.02.2018, могли утворитися в результаті падіння з положення стоячи з наступним ударом потиличною ділянкою голови об тупий твердий предмет чи площину.

Показання обвинуваченого в судовому засідання про те, що він не завдавав потерпілому ОСОБА_4 ударів, а лише ухилявся від його спроб ударити, суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та спростовуються дослідженим у судовому засіданні слідчим експериментом, під час якого свідок ОСОБА_17 на місці події показав, як ОСОБА_6 завдав удар кулаком в голову ОСОБА_4 , від якого він упав назад, вдарившись потиличною частиною голови. Саме після цього потерпілий ОСОБА_4 не міг самостійно триматися на ногах, що спонукало свідка ОСОБА_52 довести його додому.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Отже, в конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 128 КК, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Згідно до ст.337 КПК судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

На підставі зазначеного, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись критерієм "доведеність поза розумним сумнівом", дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що ним вперше вчинено злочин з необережності, який відноситься до категорії нетяжких злочинів. Крім цього суд враховує всі встановлені обставини справи, особу винного, задовільну характеристику за місцем проживання. На обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра останній не перебуває. Відповідно до досудової доповіді Звенигородського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі.

Водночас судом встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань стосовно звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 не заявляла, згоди на таке звільнення не надавала та наполягала не виправданні обвинуваченого.

Між тим, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_6 згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст.74 КК України від відбування призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення 29 грудня 2017 року сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 1 ч. 1ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 КК України вважає, що останній підлягає звільненню від призначеного покарання за це кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності.

Підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за результатами судового розгляду, судом не встановлено.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжні заходи не обиралися.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1