ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 127/5865/18

провадження № 51-1146км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000268, № 0001758, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, без місця реєстрації, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - 07 червня 2019 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно зі ст. 72 КК України суд ухвалив зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання частину відбутого покарання, призначеного за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі, з 22 вересня 2020 року до набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1180 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо арешту, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 21 січня 2018 року близько 14:30 з камери зберігання № 8 у приміщенні магазину «К-маркет» на вул. Пирогова, 78 у м. Вінниці з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення таємно викрав пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої, кредитну картку потерпілої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що не становлять матеріальної цінності для неї, та майно потерпілої ОСОБА_8 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 1180 грн.

02 травня 2018 року приблизно о 13:08 з камери зберігання в магазині «АТБ-маркет» на вул. Хмельницьке шосе, 105-В у м. Вінниці ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 845,65 грн, а також паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудову книжку на ім`я ОСОБА_10

07 травня 2018 року приблизно о 13:43 з камери зберігання в магазині «Фуршет» на вул. Хмельницьке шосе, 145-Б у м. Вінниці ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 , заподіявши останній матеріальну шкоду на загальну суму 772,87 грн, за обставин, викладених у вироку.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 08 червня 2021 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінив. Постановив вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарання, призначеного за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зараховано на підставі ч. 1 ст. 72 КК України в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 суд ухвалив рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 09 березня 2021 року. В решті вирок суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності його винуватості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду стосовно нього через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, порушив вимоги статей 437, 421 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) і погіршив його становище.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу засудженого.

Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга засудженого підлягає до задоволення, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Статтею 433 КПК України установлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Суд апеляційної інстанції дотримався зазначених вище вимогзакону.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими у частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначив таке.

Визначаючи покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції безпідставно в строк відбування покарання зарахував частину відбутого покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року з розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі, з 22 вересня 2020 року до набрання вироком законної сили, оскільки зарахуванню підлягає покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, а не строк перебування ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі на підставі ухвали Вінницького міського суду від 26 серпня 2020 року. Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку не виклав свого рішення про початок строку відбування покарання ОСОБА_6 .

Змінюючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 ,суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарання, призначеного за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зарахував на підставі ч. 1 ст. 72 КК України в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, визначив початок строку відбування покарання з 09 березня 2021 року.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким рішенням суду апеляційної інстанції та зазначає таке.

У цьому кримінальному провадженні за ухвалою апеляційного суду строк покарання, який засуджений ОСОБА_6 має відбувати реально, є меншим, а тому Верховний Суд не вбачає погіршення його становища. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що засуджений, посилаючись на статті 437, 421 КПК України, у своїй скарзі не зазначив, у чому він вбачає погіршення його правового становища судом апеляційної інстанції.

Посилання засудженого на правові позиції, зазначені в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20), про те, що для призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має значення саме призначене попереднім вироком покарання, а не його відбуття, не є слушними.

Апеляційний суд в ухвалі від 08 червня 2021 року зазначив, що зарахуванню підлягає покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, а не строк перебування ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі.

Верховний Суд погоджується з такою позицією апеляційного суду, враховуючи дані конкретні обставини справи.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , дав на них мотивовані відповіді. Вказав, на яких підставах задовольнив частково апеляційну скаргу прокурора та змінив вирок місцевого суду, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовив.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону й неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегією суддів Верховного Суду не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог засудженого ОСОБА_6 немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3