Номер провадження: 11-кп/813/1214/23
Справа № 946/7804/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000394 від 11 жовтня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 4 000 (дотири тисячі) грн. В іншій частині позову відмовлено. У стягненні процесуальних витрат на правову допомогу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 відмовлено.

Оскарженим вироком встановлено, що 03.10.2022 приблизно о 10:30 годині ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 під час конфлікту із ОСОБА_9 , виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою завдання шкоди здоров`ю, вкусила кисть правої руки ОСОБА_9 , в результаті чого спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді вкушеної рани правої кисті, яке відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, яка їх подали

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просила скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Обвинувачена зазначила, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, у вироку не зазначено конкретного мотиву та мети заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілому, тобто не розкрито суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Суд дав невірну оцінку доказам у кримінальному провадженні, не взяв до уваги показання свідків про те, що безпосередньо потерпілий ОСОБА_9 наносив удари обвинуваченій по голові.

Потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду та прийняти його уточнений цивільний позов та стягнути з ОСОБА_8 на його користь моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 23 670 грн.

Крім того просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 12 500 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд безпідставно не прийняв до уваги уточнений цивільний позов та лише частково задовольнив його первісний позов.

Потерпілий вважає, що завдана йому моральна та матеріальна шкода, а також витрати на правову допомогу підтверджуються належними доказами, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченої та просили її задовольнити. При цьому заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлена належним чином, причин неприбуття не повідомив, з клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не звертався.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілого про час та місце судового засідання, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просила апеляційний суд оскаржений вирок скасувати посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому вирок необхідно скасувати за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачена не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження усіх фактичних обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що, у відповідності до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч.1 ст.404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги - стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції повноваження апеляційного суду стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, але при цьому погоджується з правильністю викладення змісту цих доказів в оскарженому вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії», від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви», від 9 листопада 2006 року «Білуха проти України» про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Положеннями ст.94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Незважаючи на позицію обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно до якої вона не визнає себе винуватою, та вважає, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченої в повній мірі доведена доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:

- наданими під час судового розгляду показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду першої інстанції те, що 03.10.2022 вони разом з дружиною ОСОБА_10 приїхали до молитовного будинку, розташованого по вул. Шевченка в м. Ізмаїл, щоб отримати гуманітарну допомогу. Там було дуже багато людей, він зайняв чергу та стояв в очікуванні видачі. Близько 10:00 год. вийшов чоловік, який повідомив, що спочатку будуть видавати допомогу біженцям, потім жінкам з дітьми, а вже після цього всім іншим. Він стояв ближче до хвіртки, та люди, які не зайняли чергу, почали штовхатися, його рука весь час була опертою на раму воріт. Далі, ОСОБА_8 почала його обзивати «бидлом» та різними образливими словами, штовхала, аж потім взяла та вчепилася своїми зубами в його руку, він ледь її забрав, та побачив, що остання відгризла йому шматок м`яса на руці, з якої текла кров. Люди, які стояли поруч, обурилися, почали кричати щось на кшталт «як це так, жінка вкусила чоловіка», жінки напали на ОСОБА_8 та почали її відштовхувати. Швидку допомогу та поліцію ніхто не викликав. У той момент, коли ОСОБА_8 вкусила його за руку, його дружина знаходилась позаду нього, та після побаченого обмазала обличчя останньої кров`ю з його руки. Потім ОСОБА_8 відійшла у бік та викликала поліцію, по приїзду якої вона повідомила, що начебто її побили в натовпі, вказуючи на нього, однак він зазначив, що не чіпав її. Після події він ще залишався на місці близько 30 хвилин, щоб все ж таки отримати допомогу, за якою він прийшов, не зважаючи на своє погане самопочуття. Потім разом з дружиною він зайшов до аптеки, щоб придбати ліки й обробити рану, однак в аптеці йому порадили звернутися за допомогою до лікарні, оскільки рана на руці була не маленька та треба було накладати шви. Вони, прислухавшись до поради, звернулись у лікарню, де йому наклали вісім швів. Того ж дня, ввечері, йому зателефонували працівники поліції аби дізнатися чи буде він звертатися до поліції із заявою, на що він надав свою згоду.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що

зранку 03.10.2022 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 вона приїхала до молитовного будинку, розташованого по вул.Шевченка в м. Ізмаїл, для отримання гуманітарної допомоги, на місці було багато людей, які ставали у чергу, записуючись у певний список та отримуючи кожен свій номер, який необхідно було запам`ятати. Вона допомагала записувати людей у чергу, та оскільки їй треба було від`їхати до лікарні, остання людина, яку вона записала була під номером 300. Повернувшись з лікарні, їй повідомили, що черга вже складає близько 600 осіб. Потім вийшов чоловік та повідомив, що спочатку допомогу будуть видавати багатодітним сім`ям, мамам, біженцям та інвалідам, а вже потім отримають допомогу всі інші. Після цього оголошення люди, які стояли в черзі, розбушувалися та почали штовхатися. Вона з чоловіком стояла ближче до воріт. Як саме поруч біля них опинилася ОСОБА_8 їй невідомо: обвинувачена стала прямо навпроти ОСОБА_9 , який весь час тримався рукою за раму воріт. ОСОБА_8 стали питати за ким вона стоїть у черзі, на що остання відреагувала агресивно, почала виражатися нецензурною лайкою, обзивати її чоловіка, поруч також стояла жінка з дітьми, яка зробила ОСОБА_8 зауваження, на що остання штовхнула цю жінку, від чого та заплакала. Раптом вона почула як її чоловік почав кричати, що йому боляче, тоді вона побачила, що у нього на руці кров та висить шматок м`яса. Люди, що стояли з ними в черзі обурились, надали першу допомогу її чоловікові, хтось дав бинт, хтось дав спирт, яким обробили рану. Крім того, вона зазначила, що ніхто ОСОБА_8 не чіпав, навпаки, всі зробили їй доріжку, аби остання мала змогу пройти, та попросили її аби вона пішла. Ніхто не викликав ані швидку, ані працівників поліції, лише коли ОСОБА_8 відійшла у бік, вона викликала поліцію, яким повідомила, що начебто її побили в натовпі, на що працівники поліції просили, щоб остання показала побої, після чого вона поїхала з ними та більше вони її не бачили. Коли вона отримала з чоловіком гуманітарну допомогу, вони пішли в аптеку, щоб придбати ліки, проте працівники аптеки порадили їм звернутися до лікарні, куди вони потрапили близько 13:00 год. По приїзду додому їм зателефонували працівники поліції для того, щоб дізнатися, чи планують вони звертатися до поліції із заявою. У цей же день приїхали працівники поліції, вони написали заяву, а наступного дня пішли зняли побої.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що 03.10.2022 вона прийшла до молитовного будинку, щоб отримати гуманітарну допомогу, черга була велика, вона записалась та стояла в очікуванні. Раптом до них вийшов пастир та сказав, що будуть видавати допомогу, позаду неї стояла ОСОБА_8 , в якої запитали яка вона у черзі, на що вона грубо відповіла, що не їх справа, але потім сказала, що вона ставала в електронну чергу. Через деякий час знов вийшов пастор та сказав, що людям, які стали в електронну чергу, допомогу не видаватимуть, однак ОСОБА_8 залишилась. ОСОБА_9 увесь час стояв біля воріт, він попросив ОСОБА_8 піти та стати у свою чергу, однак остання не послухала, почала обурюватися, штовхатися, після чого вкусила ОСОБА_9 за руку, проте момент укусу вона не бачила. При цьому, вона зазначила, що раніше конфліктів не виникало та ОСОБА_8 ніхто не бив. Після події ОСОБА_9 перебинтували руку, швидку та поліцію ніхто з них не викликав, окрім ОСОБА_8 , яка подзвонила у поліцію та після їх приїзду поїхала разом з ними.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що в жовтні 2022 року біля церкви, розташованої по АДРЕСА_2 , вона стояла в черзі для отримання гуманітарної допомоги. ОСОБА_8 намагалася пролізти без черги, однак її намагалися виштовхнути, остання почала штовхатися та ображати всіх підряд, та в кінці нахилилася і вчепилась у руку ОСОБА_9 , який стояв біля воріт та тримався правою рукою за прут. Коли ОСОБА_9 підняв руку догори, вона побачила у нього на руці кров та відірваний шматок шкіри. Після цього ОСОБА_8 сама викликала поліцію, та коли ті приїхали й побачили ОСОБА_13 , то самі жахнулися. Після того як ОСОБА_13 отримав допомогу, то поїхав у лікарню, а вона залишилася стояти у черзі.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що 03.10.2023 о 04:30 год. вона з сусідами прийшла на вул. Шевченка у м. Ізмаїлі, де надавали гуманітарну допомогу. Вони записались у чергу, за номером вона була десятою, потерпілий з дружиною були за нею, а обвинувачена була близько під 400-м номером. Вони підійшли до воріт. У зв`язку з тим, що було дуже багато людей, черга була щільною, а тому вона, щоб втриматися та не впасти, була змушена триматися рукою за прути воріт. Її навіть притиснули, внаслідок чого їй стало погано. Так само тримався і потерпілий ОСОБА_9 , який перебував за нею у черзі. Раптом приблизно до 11:00 год., можливо о 09:30 год., але точно не знає, обвинувачена якимось чином просунулась без черги між нею та потерпілим ОСОБА_9 . Усі, хто стояв в черзі, почали питати обвинувачену, яка у неї черга, але вона не відповідала, у зв`язку з чим виникла сварка, з приводу поведінки обвинуваченої почали сваритися, далі через приблизно 20 хвилин вона почула крик, на який вона обернулася та побачила як обвинувачена кусала потерпілого за руку. Після цього обличчя обвинуваченої було у крові, а у потерпілого шматок м`яса висів. Далі люди почали обурюватися з приводу поведінки обвинуваченої та виштовхали її з черги, а потерпілому надали першу медичну допомогу на місці. Перед укусом обвинувачену ніхто не бив, і їй ніхто з присутніх не наносив тілесні ушкодження. Коли обвинувачена вийшла з натовпу, то викликала поліцію, по приїзду якої ОСОБА_9 підходив до них, а її не викликали. Близько 11:00 год. церква відкрилась, та почали видавати допомогу. Через близько пів години вона отримала свою допомогу і пішла звідти, а потерпілий з дружиною ще залишалися на місці.

Свідок сторони захисту ОСОБА_15 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 приблизно з 08:00 год. вона стояла у черзі біля церкви, розташованої по вул. Шевченка в м. Ізмаїл, щоб отримати гуманітарну допомогу. Було дуже багато людей, які також записались у чергу. Однак там був натовп і люди намагалися отримати допомогу без черги. Поряд з нею стояв ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка також була у черзі майже першою. ОСОБА_9 обперся об ОСОБА_8 , поклав свою руку їй на плече та взявся рукою за решітку. Потім вона побачила як ОСОБА_9 почав її бити разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 , яка також тягала ОСОБА_8 за волосся. Остання кричала, однак вона не наближалася до них, оскільки боялася, що її також можуть вдарити. Після того як ОСОБА_8 почали бити та душити у натовпі, остання вкусила ОСОБА_9 за праву руку, яка була розташована на рівні шиї ОСОБА_8 . Але коли саме та в який момент ОСОБА_8 вкусила ОСОБА_9 пояснити не може. Більше вона нічого не бачила, бо не стала чекати, і пішла додому.

Свідок сторони захисту ОСОБА_16 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 о 07:30 год. вона прийшла до церкви, розташованої по вул. Шевченка в м. Ізмаїл, щоб отримати гуманітарну допомогу. Вона записалася у чергу та стояла в очікуванні. Окрім неї було ще багато людей. Приблизно об 11:00 год. почалась сутичка між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , чоловік бив останню по голові лівою рукою, її тягали за волосся, однак вона не знає з якої причини. Коли ОСОБА_8 вийшла з натовпу вона побачила, що обличчя останньої з правої сторони в крові, а також розбита губа. Момент коли ОСОБА_8 укусила ОСОБА_9 вона не бачила, проте їй відомо, що укусила вона чоловіка вже після того, як її побили.

В свою чергу суд першої інстанції критично оцінив показання свідка ОСОБА_16 в тій частині, що їй відомо, що обвинувачена ОСОБА_8 вкусила потерпілого вже після того, як побили обвинувачену, оскільки сама ж свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона не бачила момент укусу, у зв`язку з цим їй і не може бути відомо, коли саме обвинувачена вкусила потерпілого.

Свідок сторони захисту ОСОБА_17 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 їй стало відомо про те, що видають гуманітарну допомогу. ОСОБА_8 пішла до церкви, розташованої по АДРЕСА_2 , записатися у чергу та подзвонила їй і повідомила, що погано себе почуває, на що вона ( ОСОБА_17 ) відповіла, що прийде. А коли вирішила передзвонити та запитати у ОСОБА_8 чи потрібні їй якісь ліки, остання не підняла слухавку. Коли вона наблизилася до церкви, де відбувалась видача допомоги, то побачила натовп біля воріт і почула галас. Підійшовши ближче, вона почала кричати, щоб люди розійшлись, і побачила ОСОБА_8 з розбитою губою, замазаною у кров кофтиною та з подряпинами на обличчі. ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10 штовхнули ОСОБА_8 , вдаривши останню у спину, а вона ( ОСОБА_17 ) спіймала її. Після чого вона дала воду ОСОБА_8 , щоб та вмила обличчя, оскільки на ньому була кров. Приблизно о 10:40 год. вона викликала поліцію. Із натовпу вона чула нецензурні слова та обурення людей, з їх криків вона зрозуміла, що хтось когось вкусив, однак вона нічого не зрозуміла, і не бачила, що сталося.

Суд першої інстанції, оцінюючи показання свідка ОСОБА_17 зазначив про те, що вони повністю спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_8 в тій частині, що вона вкусила потерпілого вже після того, як її побили, в останній момент, оскільки, з її слів випливає, що після того, як вона, підійшовши, побачила в натовпі потерпілу зі слідами крові на обличчі та речах, ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10 штовхнули ОСОБА_8 , вдаривши останню у спину, а вона ( ОСОБА_17 ) спіймала її та вивела звідти.

Свідок сторони захисту ОСОБА_18 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 приблизно о 12:00 год. вона поверталася додому та побачила як дві жінки ведуть під руки ще одну жінку, а саме ОСОБА_8 , яка розповіла їй, що коли вона отримувала гуманітарну допомогу, чоловікові, попереду якого вона стояла в черзі, не сподобалось це та він її побив. Крім того, чоловік навалювався на неї, потім почав душити, а якась жінка вирвала їй волосся. Вона побачила, що у ОСОБА_8 було подряпане лице, сльозилося одне око, розпатлане волосся та була кров на одежі у верхній частині справа. Вона запропонувала останній викликати швидку, однак ОСОБА_8 відмовилася, сказавши, що вдома вип`є таблетку та ляже відпочивати.

Свідок сторони захисту ОСОБА_19 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 приблизно о 10:00 год. вона під`їхала до церкви, розташованої по вул. Шевченка в м. Ізмаїл, щоб отримати гуманітарну допомогу. Побачила багато народу. Вона підійшла записалась у чергу, була по списку під №302. Зрозуміла, що стояти в черзі не буде, оскільки у неї на нозі протез, та вона боїться натовпів, після чого відійшла у бік. Аж раптом вона почула у натовпі крик жінки. Люди, що стояли біля воріт почали розходитися та із натовпу вивели ОСОБА_8 , яка була у переляканому стані, вся розпатлана, обличчя в крові. Коли вона запитала у неї, що сталося, ОСОБА_8 розповіла, що у натовпі її побив чоловік, причини побиття їй невідомі. Крім того, зі слів її куми, яка також отримувала допомогу в той день, їй стало відомо, що ОСОБА_8 схопивши за волосся, вивели із натовпу. Трохи згодом, у листопаді 2022 року вона у лікарні, розташованої по вул. Клушина, зустріла ОСОБА_8 , яка розповіла їй, що після того випадку лікується, ставить уколи, а також те, що ОСОБА_9 написав на неї заяву в поліцію, і вони судяться.

Свідок сторони захисту ОСОБА_20 під час судового розгляду надала показання про те, що 03.10.2022 десь о 12:00 год. вона була на вулиці, якісь жінки підвели ОСОБА_8 , яка розповіла їй, що її побили коли вона стояла в черзі. У ОСОБА_8 було подряпане обличчя, кров на губі та на одязі, а також розпатлане волосся. Про те, що сталося біля церкви їй відомо тільки з розповідей, особисто вона нічого не бачила.

З огляду на викладене, показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про побиття обвинуваченої якимось чоловіком, суд першої інстанції вважав такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини ними особисто не сприймалися, безпосередньо свідками цих подій вони не були, а про ці обставини вони дали пояснення з чужих слів, в зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який, в силу ч. 2 ст. 97 КПК України, не прийняв до уваги показання зазначених свідків.

Також суд першої інстанції дослідив письмові докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

Згідно рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, 03.10.2022 о 15:27 год. з органів охорони здоров`я надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 03.10.2022 о 12:56 год. звернувся ОСОБА_9 за медичною допомогою, якого покусала невідома жінка у черзі за допомогою, встановлений діагноз: вкушена рана правої кісті (а.п. 63).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2022, ОСОБА_10 о 17:35 год. повідомила про те, що невідома особа 03.10.2022 близько 13:30 год. нанесла тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_9 шляхом укусу правої руки (а.к.п. 64).

Відповідно до заяви від 10.10.2022, потерпілий ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому йому жінку, яка 03.10.2022 близько 13:00 год. на вул. Шевченка у м.Ізмаїл почала його ображати, кричати та вкусила його за праву кисть (а.к.п. 66).

Так, суд першої інстанції констатував, що отримання потерпілим ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді вкушеної рани правої кисті підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи № 310 від 17.10.2022. За даними цього ж висновку, вказане ушкодження у ОСОБА_9 могло утворитися за 24 - 48 годин до обстеження, яке було проведене 05.10.2022 (а.к.п. 73).

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ті обставини, що саме обвинувачена ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_9 вказане тілесне ушкодження у вигляді вкушеної рани правої кисті, окрім показань потерпілого, обвинуваченої та свідків також підтверджуються протоколами пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2022 з додатками, згідно яким потерпілий ОСОБА_9 серед чотирьох пред`явлених йому осіб впізнав обвинувачену ОСОБА_8 як жінку, яка 03.10.2022 вкусила його (а.п. 75 - 87), а також свідок ОСОБА_11 серед чотирьох пред`явлених їй осіб впізнала обвинувачену ОСОБА_8 як жінку, яка 03.10.2022 вкусила потерпілого ОСОБА_9 (а.к.п. 78 - 80).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілого ОСОБА_9 , дані висновку судово-медичної експертизи № 310 від 17.10.2022, показання свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також показання самої обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджують те, що саме обвинувачена ОСОБА_8 умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли між нею та потерпілим під час конфлікту, вкусила останнього за праву руку, від чого у потерпілого і виникло виявлене у нього легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що дослідженні під час судового розгляду докази у сукупності свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_8 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому шляхом укусу його руки, діяла умисно, з метою розправи над ним під час виниклого між ними конфлікту з приводу черги.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що обстановка, що склалася, не свідчить про перебування обвинуваченої ОСОБА_8 у стані необхідної оборони.

Так, суд першої інстанції зазначив, що саме у зв`язку з наявністю натовпу та необхідністю триматися з огляду на вік потерпілого, його дії були направленні на втримання себе на місці рукою за металеві конструкції воріт. При цьому не виключається й можливість випадкового зачеплення потерпілим рукою обвинуваченої по голові в момент руху чи просування натовпу та намагання втриматися. Не виключається й можливість притиснення обвинуваченої до воріт, враховуючи кількість людей, що перебували на місці події. Але у той момент усі присутні були в рівних умовах, а саме у тісному натовпі, і могли вчиняти якісь інстинктивні дії чи рухи. Але це не свідчить про те, що обвинувачена мала право захищатися від таких дій оточуючих її людей.

Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачена, не маючи права перебувати у той момент у черзі, адже допомогу вона мала би отримувати в інший день, про що сама обвинувачена пояснила, а також потерпілий та свідки обвинувачення, ОСОБА_8 спровокувала конфлікт, грубо відреагувавши на зауваження на її адресу з цього приводу. Але ОСОБА_8 на зауваження не звернула увагу та продовжувала знаходитися біля воріт у великому натовпі людей, який тиснув на неї, хоча мала можливість піти звідти. Враховуючи, що присутні у натовпі люди робили обвинуваченій зауваження щодо відсутності у неї черги, то у випадку прийняття ОСОБА_8 рішення піти звідти, їй неодмінно надали би таку можливість. Натомість обвинувачена залишилась на місці, самостійно за власною волею продовживши свій стан перебування у тісній обстановці. І не витримавши такого відношення до себе з боку оточуючих, обвинувачена ОСОБА_8 з метою розправи вирішила саме таким чином вирішити виниклий конфлікт, а саме шляхом укусу руки потерпілого ОСОБА_9 . Після чого не виключається можливість застосування оточуючими фізичної сили до неї, про що пояснили під час судового засідання свідки захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з метою припинити протиправні дії ОСОБА_8 . Але ці дії жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що окрім показань обвинуваченої та свідків захисту про наявність на обличчі та на одязі обвинуваченої слідів крові, жодних інших об`єктивних даних про отримання нею тілесних ушкоджень суду надано не було. По приїзду поліції на місці події обвинувачена із заявою про її побиття не зверталась, як і до судово-медичного експерта з метою її обстеження.

Також суд першої інстанції зазначив, що наявність на речах та на обличчі обвинуваченої ОСОБА_8 крові пов`язується саме з виниклою відкритою раною у потерпілого ОСОБА_9 внаслідок укусу обвинуваченою руки потерпілого, що знаходилась на рівні її шиї та в районі правого плеча. Ця локалізація співпадає з розташуванням руки потерпілого в момент тримання ним себе за металеві конструкції воріт, коли обвинувачена вкусила її.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено те, що ОСОБА_8 умисно завдала потерпілому ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, шляхом укусу потерпілого за праву руку, а тому апеляційний суд приходить до висновку про правильність правової кваліфікації цих її дій за ч.2 ст.125 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та доведеності її вини у вчиненні цього злочину.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дослідив усі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту та дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд переконаний, що твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про її невинуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Невизнання своєї провини обвинуваченою ОСОБА_8 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком проти здоров`я потерпілого.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом встановлені не були.

Разом з тим, суд першої інстанції відніс до обставини, яка відповідно до ст. 67 КК обтяжує покарання ОСОБА_8 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно медичних довідок, ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно,

Між тим, з урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченої ОСОБА_8 , того, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, того, що відсутні обставини, що пом`якшують її покарання, наявність однієї обставини, що його обтяжує, її похилого віку, вимог ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК, відповідно до яких судом у даному випадку не можуть бути застосовані покарання у виді громадських, виправних роботи та обмеження волі, оскільки ОСОБА_8 досягла пенсійного віку, тому суд першої інстанції вважав, що для виправлення ОСОБА_8 та запобігання нових кримінальних правопорушень достатньо буде призначення покарання у виді штрафу, але з урахуванням її майнового стану у межах ближче до нижньої межі санкції ч. 2 ст.125 КК України, та таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_8 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них протиправних дій. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті його уточненого цивільного позову та лише частково задовольнив позовні вимоги, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду м.Одеси від 27 лютого 2023 року було відмовлено у прийнятті уточненого цивільного позову потерпілого, апеляційні вимоги щодо скасування якої були розглянуті апеляційним судом окремо та ухвалено рішення.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, суд першої інстанції зазначив, що потерпілим ОСОБА_9 вказано в цивільному позові, що розмір завданої йому шкоди становить 4 500 грн, що складається з витрат на перев`язки у сумі близько 900 грн, яких йому було зроблено близько 30, на матеріали для яких він витратив близько по 30 грн за кожну, а також з витрат на таксі у сумі 3 600 грн, які він поніс у зв`язку з приїздом на перев`язки в обидва боки по 60 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції констатував, що потерпілим не надано суду жодного доказу на обґрунтування реального понесення вказаних витрат, оскільки потерпілим жодним чином не доведені витрати на проїзд на перев`язки на таксі у сумі 3 600 грн., а надані його представницею ОСОБА_21 копії чеків жодним чином не підтверджують витрати на близько 30 перев`язок близько по 30 грн за кожну, на загальну суму 900 грн, про що зазначено у позовній заяві як підстава позову. Крім того, у наданих чеках суми не співпадають із заявленою сумою на лікування: ані із сумою близько по 30 грн за кожну перев`язку, ані із загальною сумою у розмірі 900 грн. Потерпілим не доведена необхідність у придбанні саме цього переліку ліків, що наведений у наданих чеках для лікування, того тілесного ушкодження, що йому було спричинено обвинуваченою. Зокрема, потерпілим не доведено, що він дійсно проходив хоч якесь лікування руки: чи то стаціонарне, чи то амбулаторне, а також те, що саме у зв`язку з цим лікуванням йому призначалися саме ці медичні засоби, про купівлю яких його представницею надано копії чеків.

Також, суд першої інстанції вказав на те, що про неналежність наданих копій чеків чітко свідчить не співпадіння дат деяких з них даті події, що розглядається. Так, значна кількість копій чеків датована листопадом 2022 року - лютим 2023 року, тоді як за даними висновку судово-медичної експертизи №310 від 17.10.2022, наявна рана у ОСОБА_9 при звичайному перебігу, спричиняє короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) (а.к.п. 73). А необхідність подальшого лікування потерпілого понад ці терміни жодним чином не обґрунтовано. Більше того, представницею потерпілого ОСОБА_21 надано також три копії чеки на суми 105,02 грн, 143,40 грн, та 375,30 грн, що датовані 20.11.2023 та 28.11.2021, тобто майже за близько десяти місяців до розглядуваної події. Вказані обставини викликають у суду обґрунтовані у реальній необхідності придбання перелічених у копіях чеків медичних засобів.

Всупереч встановленого ч.3 ст.99 КПК обов`язку потерпілим та його представницею не було надано суду першої інстанції оригінали вказаних чеків, які в розумінні ч. 1 ст. 99 КПК є документами. Так, відповідно до ч. 3 ст.99 КПК, сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа, яким є сам документ.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані потерпілим та його представницею документи не підтверджують того факту, що потерпілий витратив суму коштів на лікування у розмірі 900 грн, і ця шкода знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_8 .

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер кримінального правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань потерпілого, погіршення внаслідок цих страждань нормального психологічного стану, а також керується принципами розумності та справедливості, і вважав, що з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 підлягає стягненню 4 000 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. При цьому на глибину душевних страждань потерпілого, безумовно, також свідчить і його поведінка відразу після завдання йому тілесного ушкодження, а саме значне та тривале у часі залишення ним на місці події після завдання йому тілесного ушкодження, а також те, що він звернувся за медичною допомогою тільки після того, як йому сказали, що потрібно накладати шви на рану, що, власне, і було підставою для його звернення до медичного закладу, а не сам факт завдання йому тілесного ушкодження. Ця обставина значно впливає на глибину страждань, які потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я та протиправною поведінкою щодо нього. Суд також врахував і матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_8 , яка є пенсіонеркою за віком.

Разом з тим, зі змісту оскарженого вироку убачається, що представниця потерпілого ОСОБА_21 просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 витрати на правову допомогу, надавши при цьому акт-розрахунок від 24.02.2023 про прийняття-передачі наданих послуг про надання правової допомоги до договору №6/2022 від 05.12.2022 за період з 05.12.2022 по 24.02.2023 за відпрацьовані послуги 25 годин - 12 500 грн, з яких фактично сплачено 12 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі розмір процесуальних витрат. Згідно ж ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

При вирішенні цього питання суд першої інстанції також врахував відповідні висновки Верховного Суду. Так, за висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.10.2022 у справі № 753/10228/20, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц, Великої Палати у справі № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

У постанові від 14.12.2021 Верховний суд у справі №922/676/21 окремо звернув увагу, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Як вбачається з наданого представницею потерпілого ОСОБА_21 безпосередньо перед закінченням з`ясування обставин та перевірки їх доказами, тобто 27.02.2022, розрахунку, значна частина часу нею було витрачено в період з 05 по 06 грудня 2022 року на первинну консультацію, попереднє ознайомлення з наявними у Клієнта матеріалами, укладання договору, формування правової позиції по справі тривалістю в 1 годину; на підготовку клопотань про ознайомлення з матеріалами в суді, ознайомлення з матеріалами справи тривалістю 3 години, підготовку клопотання про ознайомлення та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в прокуратурі тривалістю 4 години; опрацювання законодавчої бази, консультування щодо необхідності надання доказів по справі, підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, адвокатські запити) тривалістю 5 годин; представництво потерпілого у судовому засіданні 06.12.2022 тривалістю 1 години. Крім того, у акті-розрахунку також заначено про витрачання часу на судові засідання 13.12.2022 - 1 година, 28.12.2022 - 6 годин, 06.02.2023 - 1 година, а також підготовка уточненої позовної заяви, деталізованого акту-розрахунку виконаних робіт, консультування клієнта перед засіданням - 3 години. Усього за даними акту акту-розрахунку в період з 05.12.2022 по 24.02.2022 було відпрацьовано 25 годин на суму 12 500 грн, виходячи з обумовленої п/п. 3.1 п.3 договору №6/2022 від 05.12.2022 про надання правової допомоги вартості послуг у розмірі 500 грн за одну годину роботи.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що з урахуванням часу, що начебто був витрачений на правову допомогу, з вказаного розрахунку чітко вбачається, що потерпілому та його представниці вже на час складання та подання позовної заяви 13.12.2022 було відомо про значну частину часу, витрачену на правову допомогу, і вони жодним чином не були позбавлені можливості навести відомості про нього та про його розрахунок безпосередньо під час подання позовної заяви з тим, щоб була забезпечена можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат. Але подання і доведення його до відома протилежній стороні такого розрахунку в останньому засіданні безпосередньо перед закінченням з`ясування обставин та перевірки їх доказами, відповідно, не забезпечує дотримання принципу змагальності.

Але з урахуванням вказаних обставин щодо неподання всупереч об`єктивних обставин та наявної можливості попереднього (орієнтовного) розрахунку сум процесуальних витрат на правову допомогу з метою забезпечення можливості іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, а подання такого розрахунку безпосередньо перед закінченням з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перед проведенням судових дебатів, об`єктивно перешкодило забезпечити дотримання принципу змагальності, не підтвердження розміру таких витрат належними документами відповідно до ст. 99 КПК, а також з урахуванням співмірності таких витрат зі складністю провадження, критерію їх реальності, розумність їх розміру та те, що їх стягнення становитиме надмірний тягар для обвинуваченої ОСОБА_8 з урахуванням її майнового стану, позбавляють суд можливості стягнути їх з обвинуваченої.

Враховуючи викладене апеляційній суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, що є справедливим і співрозмірним з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

На думку апеляційного суду, такий розмір відшкодування компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнав потерпілий, у зв`язку з вчиненням відносно нього неправомірних дій ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2023 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4