Справа № 606/2088/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000159 внесеного 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого:

- вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2023 близько 14.00 год., між співмешканцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували на території земельної ділянки їх домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на грунті особистих неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на заподіяння фізичного болю ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, 30.09.2023 близько 14.00 год., ОСОБА_7 перебуваючи на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисно, цілеспрямовано зловив обома руками за праву руку ОСОБА_6 та викрутив її руку назад, внаслідок чого завдав ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Вищевказаними діями, які виразились у формі фізичного насильства, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КК України - вчинення інших насильницьих дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Надалі, продовжуючи свої протиправні дії 30.09.2023 близько 14:00 год, у ОСОБА_7 , який перебував на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на грунті особистих неприязних відносин із сестрою ОСОБА_8 , жителькою АДРЕСА_2 , під час якого у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яка заступилась за ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, 30.09.2023 близько 14.00 год., ОСОБА_7 перебуваючи на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисно, цілеспрямовано наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока ОСОБА_8 , внаслідок чого вона отримала тілесне ушкодження у вигляді синця повік лівого ока, яке за упенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження.

Вищевказаними діями, які виразились у формі фізичного насильства, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні описаних в обвинувальному акті кримінальних правопорушень за вказаних у ньому обставин визнав, у вчиненому розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_7 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Учасники судового провадження також погодилися на розгляд справи відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 винен у вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно статті 12 КК України відносяться до кримінальних проступків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України, суд відносить те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується особа винного, його вік, стан здоров`я, а також те, що такий раніше судимий, задовільно характеризується за місцем свого проживання, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, його поведінку до, під час та після вчиненого правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статей, які передбачають відповідальність за вчинене та на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім цього, суд враховує те, що ОСОБА_7 , згідно вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.11.2023 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення за цим вироком вчинене ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання обвинуваченому слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим, призначеним за попереднім вироком, за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Щодо вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.05.2017, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який до теперішнього часу не сплачено, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Водночас ч. 4 ст. 80 КК України регламентує, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

В силу вимог ч. 2 ст. 90 КК України якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 (справа № 5-324кс15), стаття 80 КК окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Отже, з системного аналізу вказаних норм закону можна дійти висновку, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання, а тому враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_3 покарання з урахуванням вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.05.2017.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двісті) годин громадських робіт;

за ч.1 ст.126 КК України у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити зайцю ОСОБА_9 покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1