ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7028/23

Провадження № 11-сс/4820/422/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

представника заявника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року про повернення скарги представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.2023, та

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Представник адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 28.09.2023.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року вищевказана скарга повернута представнику заявника ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_5 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій апеляційній скарзі представник заявника адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12 жовтня 2023 року та постановити нову, якою зобов`язати уповноважену (службову) особу Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 та невідкладно розпочати досудове розслідування.

На думку представника, дана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою, що не відповідає вимогам КПК України.

Указує, що інтереси ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 представляє на підставі сформованого 10.10.2023 в особистому електронному кабінеті адвоката НАА (https://lk.imba.org.ua/proffle/order) електронного ордеру АН №1267908 про надання правничої (правової) допомоги.

Вказаний електронний ордер ОСОБА_5 зазначив під час подачі скарги на бездіяльність слідчого засобами підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційне телекомунікаційної системи. Тип ордеру ним було зазначено не як справу, а як загальний, оскільки, очевидно, що на час подачі скарги на бездіяльність слідчого судової справи щодо розгляду цієї скарги ще не існувало. При цьому у вкладці довіреностей/ордерів його Електронного кабінету ЄСІТС було відображено і відображається дотепер) інформацію про створення саме ордеру від 10.10.202 (додаток - скриншот вкладки перегляду ордеру від 10.10.2023 на ім`я ОСОБА_6 в Електронному кабінеті ОСОБА_5 ЄСІТС).

Більш того, під час подачі скарги на бездіяльність слідчого підсистема "Електронний суд" самостійно сформувала додаток №1 до скарги, що має назву "ордер на надання правової допомоги" (додаток - скриншот додатків до скарги на бездіяльність слідчого)

Апелянт зазначає, що ним після ознайомлення з ухвалою слідчого судді було встановлено, що в підсистемі "Електронний суд" у вкладці ордер від 10.10.2023 на ім`я ОСОБА_6 міститься довіреність, згідно якою ОСОБА_5 начебто, передоручає сам собі представляти свої інтереси та інтереси ОСОБА_6 в судах України (додаток - скриншот перегляду вкладки ордер). Вказану обставину розцінює як помилку саме підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

При цьому звертає увагу суду, що під час подачі вказаної апеляційної скарги повторно в Електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд" 16.10.2023 ОСОБА_5 створив той самий ордер, але зазначив тип ордеру не як загальний, а на конкретну справу №676/7028/23, оскільки на час подачі апеляційної скарги номер судової справи вже існував. При цьому у вкладці перегляду ордеру його Електронного кабінету ЄСГП коректно відображено інформацію про створення саме ордеру від 10.10.2023 на справу №676/7028/23. Таким чином, скаргу на бездіяльність слідчого подано представником заявника адвокатом ОСОБА_5 у відповідності до приписів ч.1 ст.303 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Заявник ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про поважні причини не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.422 КПК України, ч.4 ст.405 КПК України.

Представник заявника адвокат ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Прокурора було повідомлено про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, прокурор в судове засідання не з`явився, про поважні причини не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України, ч.4 ст.405, ч.1 ст.422 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді про повернення представнику заявника його скарги, суд апеляційної інстанції уповноважений здійснювати перевірку правильності застосування законодавства в частині прийнятого рішення щодо повернення скарги (ст. 304 КПК України).

Відповідно до КПК України окремою формою судової діяльності є судовий контроль за додержанням законів органами дізнання, досудового слідства та прокурором, який реалізує слідчий суддя. Зміст і характер такої діяльності щодо судового контролю в рамках кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження. При цьому в нормах КПК простежується оперативний характер здійснення слідчим суддею повноважень з приводу судового контролю та невідкладність у вирішенні питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб.

З положень до п.1 ч.1 ст.303 КПК України вбачається, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 на обґрунтування поданої до суду скарги зазначив, що у поданій 28.09.2023 заяві ОСОБА_6 просив зобов`язати уповноважену (службову) особу Кам`янець Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою.

У заяві ОСОБА_6 йдеться про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працюючи на посаді продавця консультанта в магазині «Оптика «Клейман», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 09.09.2023 по 10.09.2023, маючи доступ до товарно-матеріальних цінностей, у тому числі грошових коштів, отриманих в результаті здійснення ОСОБА_6 підприємницької діяльності, здійснила крадіжку готівкових коштів на загальну суму 142 000 грн., чим завдала значної шкоди.

Не отримавши відповіді від слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області про внесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 28.09.2023, ОСОБА_6 звернувся із заявою від 03.10.2023 року до начальника Кам`янець Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 про надання відповіді про результати розгляду попередньої заяви (повідомлення) про вчинений злочин, але відповіді дотепер так і не отримав.

Повертаючи скаргу представнику заявника, слідчий суддя зазначив, що відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.303 КПК України скаргу на бездіяльність слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, має право подати лише заявник ОСОБА_6 , а не його представник за довіреністю у порядку передоручення ОСОБА_5 , тобто скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу, а тому відповідно до приписів ч.2 ст.304 КПК України скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Однак, апеляційний суд вважає такий висновок слідчого судді передчасним, необґрунтованим, та таким, що порушує права особи на професійну правничу допомогу та доступ до правосуддя з метою захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо:

1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;

2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;

3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Слідчий суддя повернув скаргу адвоката ОСОБА_5 з тих підстав, що скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу, оскільки пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України визначений вичерпний перелік осіб, які на досудовому провадженні можуть оскаржити бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а саме заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володілець тимчасово вилученого майна, інша особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Зазначений перелік є вичерпним і широкому тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді та вважає таке рішення передчасним.

Дійсно, положеннями ч.1 ст.303 КПК наведено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні до слідчого судді, а також коло суб`єктів такого оскарження, до яких представник заявника не відноситься.

Разом з тим, оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора до слідчого судді є одним із складових елементів інституту оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних органів та службових осіб, які здійснюють кримінальне провадження, який ґрунтується на конституційно забезпеченому праві кожного захищати свої права і свободи в суді, гарантованому Конституцією України, зокрема, положеннями ст.55. А з врахуванням того, що способи такого захисту в кримінальному провадженні в ситуації, коли інтереси заявника представляє представник КПК України належним чином не врегульовані, колегія суддів вважає, що слід керуватися приписами ч.6 ст.9 КПК України відповідно до яких, у випадках коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України), забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, що гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України (стаття 24 КПК України).

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Відповідно до ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому стаття 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У своєю рішенні №23-рп/2009 від 30.09.2009 Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) Конституційний суд зазначив: відповідно до Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

У розділі II Основного Закону України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно-правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод (частина друга статті 22), неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, крім обмежень певних прав і свобод в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64), забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод, у тому числі гарантування звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України , та надання при цьому можливості використання будь-яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань (частина третя статті 8, частини друга, п`ята статті 55).

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті "кожен має право на правову допомогу" поняття "кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України) .

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний

припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

За змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення "кожен має право на правову допомогу" (частина перша статті 59) є нормою прямої дії (частина третя статті 8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що надмірний формалізм є обмеженням заявника в доступі до правосуддя.

У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Отже, в даному випадку, будь-яке обмеження учасників процесу щодо доступу до правосуддя є процесуально неприпустимим.

Хоча право на оскарження може залежати від виконання формальних вимог, однак суди мають уникати зайвого формалізму, який підриває справедливість процесу. Занадто прискіпливе застосування процесуальних правил може зашкодити самій суті права на доступ до суду... (постанова Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 759/5737/17).

Так, в матеріалах судового провадження наявний ордер № АН №1267908 від 10.10.2023 на надання правової допомоги ОСОБА_6 , виданий на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_5 звертаючись до суду із скаргу на бездіяльність слідчого, щодо невнесення відомостей про злочин до ЄРДР діяв в інтересах заявника ОСОБА_6 , підтвердивши свої повноваження належними документами.

Повертаючи скаргу представнику заявника за таких обставин, слідчий суддя допустив надмірний формалізм при трактуванні положень ст.303 КПК України, що призвело до порушення права заявника на правову допомогу та доступ до правосуддя, а тому ухвала слідчого судді підлягає безумовному скасуванню.

З узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 №9-49/0/4-17, вбачається, що у разі неправильного застосування слідчим суддею положень частин 2 та 4 статті 304 КПК України відповідні ухвали підлягають скасуванню, а скарги направляються на розгляд слідчому судді для прийняття процесуального рішення (задоволення скарги чи відмови в її задоволенні або повернення чи відмови у відкритті провадження з інших підстав тощо), з урахуванням викладених у рішенні суду апеляційної інстанції мотивів. З огляду на це суд апеляційної інстанції уповноважений скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу винятково в частині підстав повернення чи відмови у відкритті провадження за скаргою. Це зумовлює новий розгляд скарги слідчим суддею місцевого суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року про повернення скарги представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, при цьому скарги повинна бути направлена до суду першої інстанції для прийняття рішення відповідно до вимог КПК України, задовольнивши частково апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року про повернення скарги представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 направити до Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області для прийняття процесуального рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3