ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/742/23 Справа № 705/1684/22 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисниці - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 16.11.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Звенигородка Черка-

ської обл., громадянина України, який має

загальну повну середню освіту, не одруже-

ний, раніше судимий:

- 20.03.2006 р. Звенигородським райсудом

Черкаської обл. за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152,

ст. 70 КК України до 9 років позбавлення

волі;

- 26.05.2020 р. Вінницьким міськсудом Він-

ницької обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 2

років позбавлення волі;

не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 14.01.2024 р., залишено без змін розмір застави - 40 прожиткових мінімумів для працездатних

осіб, що становить 99 240,00 грн., у випадку внесення якої, ОСОБА_8 належить звільнити з-під варти з покладенням на обвинуваченого наступних зобов`язань: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або роботи, утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадження, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000386 від 9.04.2022 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Прокурор подав клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, не має постійного місця роботи, не має законних джерел для існування, раніше судимий в тому числі і за злочини корисливої насильницької спрямованості, судимості не зняті та не погашені, може переховувався від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можу вчинити інший злочин, а тому є всі підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з правом внесення застави.

Оскаржуваною ухвалою суду було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При прийняті такого рішення суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких умисних злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Суд встановив, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які неодноразово враховувались судом при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. На думку суду, не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні злочину, що може бути розцінене ним більш небезпечним ніж переховування та втеча. Не зменшились ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 не працює та не має постійного джерела доходів, є раніше судимим та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у період введеного в Україні воєнного стану, що свідчить про стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризують його як особу, що схильна до систематичного вчинення нових злочинів. Суд також врахував збройну агресію рф та запровадження воєнного стану в Україні, дія якого триває до 14.02.2024 р.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на її думку, прокурор не надав жодного доказу, який би доводив існування ризиків, на які сторона обвинувачення посилається в клопотанні. Під час розгляду клопотання суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого, оскільки віх хворіє на тяжкі хвороби, документи про які містяться в матеріалах справи, а отже вказане свідчить про те, що останній має поганий стан здоров`я та не зможе вчинити дії, які покладені в основу підтвердження існування ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Подальше утримання в умовах слідчого ізолятору надалі погіршує стан його здоров`я, оскільки належного лікування він там не отримує. Також, суд не врахував, що докази по справі судом вже досліджені, основні свідки допитані, отже здійснювати тиск на свідків ОСОБА_8 не зможе. Фактично всі наявні ризики встановлені лише на підставі тяжкості можливого покарання та наявності непогашеної судимості. Наголошує, що суд залишив без змін і непомірний розмір застави для обвинуваченого, вкотре не врахувавши відсутність в нього майна, а також доводи обвинуваченого про те, що менший розмір застави за нього може внести його сім`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу аналогічного змісту апеляційній скарзі захисниці ОСОБА_7 та також просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки вважає що прокурор не надав жодного доказу, який би доводив існування ризиків, на які сторона обвинувачення посилається в клопотанні. Під час розгляду клопотання суд не врахував його тяжкі хвороби, документи про які містяться в матеріалах справи, а отже через поганий стан здоров`я він не зможе вчинити дії, які покладені в основу підтвердження існування ризиків та які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подальше утримання в умовах слідчого ізолятору надалі погіршує стан його здоров`я, належного лікування в СІ не отримує. Також, зазначає що суд не врахував, що докази по справі судом вже досліджено, основні свідки допитані, отже здійснювати тиск на свідків він не зможе. Фактично всі наявні ризики встановлені лише на підставі тяжкості можливого покарання та наявності непогашеної судимості.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисницю ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та розглянув клопотання про можливість зменшення розміру застави, і зазначив, що визначений обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідає імперативним приписам п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України згідно кваліфікації і тяжкості кримінального правопорушення, крім того, при продовженні судом строку запобіжного заходу обвинуваченому розмір застави вже був предметом окремого розгляду, але суд не встановив достатніх підстав для його зменшення оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що визначений розмір є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Визначений розмір застави є справедливим і об`єктивним, в повній мірі відповідає і узгоджується з вимогами КПК України, характеру висунутого обвинувачення, особі обвинуваченого, з урахуванням його майнового та сімейного стану, а також меті і підставам застосування запобіжного заходу - запобігання наявним ризикам, суд обґрунтував відсутність підстав для зменшення визначеного розміру застави, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З вказаним висновком погоджується і апеляційної суд, а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та за яке згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років. Суд врахував обізнаність обвинуваченого про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою його притягують до відповідальності, та не виключив можливості того, що обвинувачений зі зміною запобіжного заходу може уникати суду. Крім того, суд врахував, що обвинувачений достовірно усвідомлює настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене доводи апеляцій про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, наявності підстав для зменшення розміру застави, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Апеляційний суд також не бере до уваги посилання захисниці про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки зазначені обставини не зменшують суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , не виключають ризиків, наявність яких була встановлена судом та не виключають його тримання під вартою, де обвинувачений не позбавлений можливості на отримання медичної допомоги, а тому з цієї підстави апеляційний суд не вбачає можливості для зміни або скасування обраного запобіжного заходу.

Згідно довідки про рух розгляду справи, судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не завершено, оскільки не допитані свідки (а. пр. 29).

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 16.11.2023 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до двох місяців до 14.01.2024 р. та залишено без змін визначений раніше розмір застави - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240,00 грн., у випадку внесення якої ОСОБА_8 належить звільнити з-під варти та покласти на ОСОБА_8 наступні зобов`язання: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або роботи, утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадження - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді