Справа № 953/1983/23
Провадження № 1-кп/638/1339/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання -ОСОБА_1 , -ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003091 від 03 жовтня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Донецької області, Волноваського району, с. Володимирівка, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003091 від 03 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

13 листопада 2023 року прокурор Харківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області ОСОБА_3 заявив клопотання про арешт майна, належного обвинуваченому ОСОБА_4 , яке обґрунтував метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна. До того ж, прокурор просив розгляд клопотання проводити без участі обвинуваченого та його захисника обґрунтовуючи це тим, що в ході досудового розслідування вказане майно не вилучалось.

В судове засідання прокурор не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Спираючись на положення ч. 2 ст. 172 КПК України та зважаючи на те, що в ході досудового розслідування вказане майно не вилучалось, суд вважає за можливе розглянути клопотання прокурора про арешт майна без участі обвинуваченого та його захисника.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали клопотання про арешт майна, доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Отже, можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1) наявністю процесуального статусу обвинуваченого в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2) вказівкою на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована обвинуваченому; 3) належністю обвинуваченому майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003091 від 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Санкція частини 7 статті 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

З доданої до клопотання інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 на праві власності належить: автомобіль 3A3-DAEWOOD LANOS 1386 (2007), зелений, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 від 21.02.2020 року та мотоцикл FORTE FT200GY-C5B 196 (2018), червоний, державний номерний знак НОМЕР_3 , НОМЕР_4 від 04.07.2018 року.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, суд враховує і усталену судову практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протоколі Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Суд звертає увагу на те, що усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Sporrong and Lonnroth v. Sweden, § 73). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (James and others v. the United Kingdom, § 50). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. Конфіскація майна є одним із різновидів покарання. За загальним правилом, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України). Цей захід підпадає під дію другого пункту статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який, зокрема, дозволяє Державам-учасницям контролювати використання майна для забезпечення виконання покарання (Markus v. Latvia, § 70).

Враховуючи викладене та зважаючи на можливість застосування конфіскації в разі ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, що належить обвинуваченому, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, оскільки таке втручання у здійснення права власності обвинуваченого, на думку суду, буде сприяти легітимної меті досягнення дієвості кримінального провадження та не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-171, 173, 369, 371, 372, 376, 393 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль 3A3-DAEWOOD LANOS 1386 (2007), зелений, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 від 21.02.2020 року та мотоцикл FORTE FT200GY-C5B 196 (2018), червоний, державний номерний знак НОМЕР_3 , НОМЕР_4 від 04.07.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1