1Справа № 335/4433/22 1-кп/335/229/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , які беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000 від 16.06.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Чинадієво, Мукачівського району, Закарпатської області, який має середню спеціальну освіту, військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді: номера обслуги 1 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2022 приблизно о 10 год. 45 хв. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи службу на посаді номера обслуги 1 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи у тимчасовому пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, у присутності заступника командира з озброєння 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 30, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, безпідставно відмовився виконувати наказ командира 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , щодо необхідності прибуття ОСОБА_4 до контрольно-спостережного пункту 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.402 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надавши наступні пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.

Так, у день, час та місці зазначеному в обвинувальному акті він перебував на території військової частини та отримав наказ від свого командира виїздити на позиції. Оскільки він погано себе почував то повідомим про те, що поїде коли йому стане легше. Виник конфлікт та він відмовився їхати на позиції. Проте, все ж таки через два дні виконав наказ. До вчиненого ставиться негативно, вважає що повів себе не коректно. У вчиненому щиро розкаюється. Вважає що треба бути мужнішим та більше вчиняти подібного не буде.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку.

З урахуванням викладених обставин, суд доходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого при вищевикладених обставинах кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

При призначенні покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також бажання продовжувати проходити військову службу та захищати Україну в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв навмисний тяжкий злочин, у чому щиро розкаявся, раніше не судимий, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проходження служби характеризується посередньо, разом з цим продовжує нести службу в умовах воєнного стану за мобілізацією та безпосередньо бере участь у виконанні бойових завдань спрямованих на відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України. Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_4 та наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, бажання продовжувати проходити військову службу та захищати Україну в умовах воєнного стану.

Також суд враховує відсутність передбачених ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання, що в цілому істотно пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд вважає можливим застосувати ст.69 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК України, та на підставі ст.58 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження із відрахуванням двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення, ним нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військової дисципліни під час проходження військової служби.

Саме таке покарання буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.349, 369, 373, 374, 376, КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.58 КК України замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1