Справа № 461/3945/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/703/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 09 червня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щирець, Пустомитівський район, Львівська область, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання арештованого майна, речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 18.05.2022, приблизно о 22:13 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у лівій смузі руху автодороги «Тернопіль - Львів - Рава-Руська» у с. Великі Грибовичі Львівського району Львівської області» в напрямку до м. Жовква Львівської області порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р. 1 п. 1.5, 1.10; Р. 2 п. 2.3 б), д); Р. 12 п. 12.3, 12.4, 12.9 б), які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю біля 113-122 км/год. в населеному пункті, де дозволена швидкість руху 50 км/год., наближаючись до регульованого перехрестя автодороги «Тернопіль - Львів - Рава-Руська» - «Малі Грибовичі - Дубляни», на якому у цей час світлофорні об`єкти працювали у жовтому миготливому режимі, не дотримався безпечної швидкості руху, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування та здійснив зіткнення з автомобілем марки «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який в цей час рухався з ліва на право на його смугу руху із другорядної дороги «Малі Грибовичі - Дубляни» в напрямку до м. Дубляни Львівської області, в результаті чого водій ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

В результаті порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_7 , причиною смерті водія автомобіля марки «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 згідно висновку експерта № 83/22 від 18.06.2022, була тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, дифузного аксонального ушкодження із геморагічно-контузійними вогнищами в базальних відділах з проривом в шлуночкові систему та травматичного субарахноїдального крововиливу, що ускладнилось набряком-набуханням головного мозку, двобічною аспіраційною пневмонією та полі органною недостатністю. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись 18.05.2022 від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом пересування, знаходяться в причинному зв`язку зі смертю і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. При поступленні в лікарню у потерпілого ОСОБА_10 у крові та сечі етанолу не виявлено.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 09.06.2023р., в частині міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосування додаткової міри покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В мотивах своєї апеляційної скарги зазначає, що, вирок суду є надто м`яким. Вказує, що її син - ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження згідно висновку експерта №8322 від 18.05.2022 року та від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином вона та її чоловік, батько померлого, будучи інвалідами за станом здоров`я та пенсіонерами залишились без матеріальної та моральної підтримки. Вважає, обране судом першої інстанції покарання м`яким та недостатнім для виправлення засудженого. Просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі.

Окрім цього суд першої інстанції не вірно вказав на те, що їй частково компенсовано моральну та матеріальну шкоду, адже нею було отримано гроші по поштовому переказу в сумі 120 000 гривень. Вважає, що ця сума є незначною та малозначимою для покриття моральних та матеріальних витрат, адже лише вартість транспортного засобу складає близько 7 000 доларів США. Витрати на лікування та похорон склали 30 000 гривень, не враховуючи моральної шкоди, яка , на думку потерпілої, має складати 500 000 - 800 000 гривень. З цивільним позовом вона не зверталась, оскільки вважала, що обвинувачений повинен добровільно відшкодувати заподіяну шкоду.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення потерпілої на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується та не може бути оскаржений.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, судом першої інстанції призначено обвинуваченому покарання в межах санкції статті ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від його відбування з іспитовим строком 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вивчаючи дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції належно врахував, що він є особою молодого віку, має хронічне захворювання, по місцю проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позицію потерпілої сторони, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі.

Таким чином колегія суддів, враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного.

Відтак, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі реально, як на цьому наполягає сторона потерпілої у апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Окрім того, згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Слід наголосити, що цивільний позов потерпілою ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду не заявлявся, окрім того обвинуваченим добровільно відшкодовано 120 000 грн., а в подальшому ще 50 000 грн. ( квитанція від 01.09.2023 року) потерпілій, що визнає і сама потерпіла ОСОБА_9 .

Таким чином, доводи потерпілої ОСОБА_9 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 09 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4