Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

20 жовтня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000392 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Зоря Рівненського району Рівненської області, громадянина України, де проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 31 липня 2022 року, приблизно о 16 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN-PASSAT В-6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку вул. Жовтневої по проїзній частині вул. Плютинського, поблизу будинку №7 в с. Зоря, Рівненського району Рівненської області в напрямку автомобільної дороги Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне», проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , яка рухалася справа наліво по ходу руху автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT В-6», з боку другорядної дороги проїзної частини вул. 50-річчя Возз`єднання даного населеного пункту.

Такими діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) - «у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали».

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді лінійного перелому потиличної кістки справа із травматичним субарахноїдальним крововиливом,

субдуральними нашаруваннями лівої півкулі головного мозку і забоєм лобних часток головного мозку, поєднаної з забійною раною тім`яної ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.3 ПДР знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Строк відбування основного покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та скасовано арешт, накладений на майно, у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання, не пов?язане з позбавленням або обмеженням волі, застосувавши ст. 75 КК. Також просить не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що він визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілої, сприяв розкриттю злочину. При цьому, потерпіла подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд без її участі, зазначивши, що претензій до обвинуваченого не має, їй відшкодовано завдану шкоду.

Обвинувачений покликався на те, що судовий розгляд проводився у спрощеному порядку, він визнав усі обставини справи, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, однак місцевий суд призначив йому надто суворе покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке фактично руйнує його життя.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_4 щодо законності оскаржуваного вироку, потерпілу ОСОБА_5 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що не має матеріальних чи моральних претензій до ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Разом з тим, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 реальну міру покарання, застосувавши при цьому положення ст. 69 КК, не дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого, який відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, добровільного відшкодування моральної шкоди потерпілій, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу винного.

Врахувавши вказані обставини у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК та обрав інше, більш м`якого виду основне покарання, яке не містить санкція ч.2 ст. 286 КК, тобто у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Водночас, відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, встановлені місцевим судом обставини даного кримінального провадження свідчать про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 приписів ст. 75 КК, а не положень ст.69 цього Кодексу, тобто місцевим судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що згідно приписів ст.ст. 409, 413 КПК, тягне за собою скасування цього вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його молодий вік, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому статті, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Також колегія суддів ураховує, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України, встановлено статтею 65 Конституції України. Загально відомо, що збройна агресія російської федерації проти України розпочалася з окупації Криму в лютому-березні 2014 року, гібридної війни на Донбасі - з квітня 2014 року, яка перейшла до відкритого повномасштабного збройного вторгнення 24 лютого 2022 року. Для захисту від цієї агресії Збройні Сили України потребують необхідної техніки та амуніції тощо, а тому з цією метою створені відповідні фонди, які акумулюють кошти як фізичних, так і юридичних осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинуваченим у добровільному порядку було сплачено благодійні внески на потреби Збройних Сил України, що колегія суддів також враховує як пом`якшуючу покарання обставину.

Тому, зважаючи на викладене, та приймаючи до увагу позицію прокурора в суді першої інстанції про призначення мінімального покарання, передбаченого ч.2 ст. 276 КК, зі звільненням від відбування з іспитовим строком, без позбавлення права керування транспортними засобами та думку потерпілої ОСОБА_5 , яка під час апеляційного розгляду підтвердила відсутність жодних претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

Окрім того, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а також враховуючи його позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, колегія суддів вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_6 винним за ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та згідно ч.1 ст. 76 цього Кодексу покласти обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Цей вирок може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3