Справа № 243/5170/23
Провадження № 1-кп/243/863/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників, адвокатів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 24.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, раніше не судимого, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом (начальник лазні першої польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 , молодший сержант), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 24.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

До суду від прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження застосування строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що молодший сержант ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника лазні першої польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 20, 21, 22, 22-1, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, приблизно о 17 год. 15 хв. 24.05.2023, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем тимчасового мешкання військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , будучи обуреним зауваженнями майстер-сержанта ОСОБА_6 з приводу того, що він ( ОСОБА_4 ) гучно слухав музику, зайшов до своєї кімнати, взяв належну йому пневматичну однозарядну пружинно-поршневу гвинтівку «BEEMAN Longhorn GR» калібру 4,5 (.177) № НОМЕР_2 , виробництво КНР, споряджену одним металевим набоєм, калібру 4,5 мм, та вирушив на ґанок, де знаходився майстер-сержант ОСОБА_6 , та діючи з прямим умислом, з відстані близько п`яти метрів, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, здійснив один постріл у бік майстер-сержанта ОСОБА_6 . В результаті протиправних дій молодшого сержанта ОСОБА_4 майстер-сержанту ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого поранення грудної клітини справа з вхідним отвором в проекції 6-го ребра по задньо-паховій лінії з переломом 9-го ребра справа без зміщення уламків, з ушкодженням нижньої частки правої легені, з явищами правостороннього гемопневматораксу та наявністю стороннього тіла на рівні 11-го грудного хребця, які відносяться до тяжких тілесних ушкодження, як небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто молодший сержант ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як то умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Відносно ОСОБА_4 слідчим суддею Слов`янського міськрайонного суду було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено до 21 жовтня 2023 року. Обґрунтованість повідомленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідків, слідчими експериментами, висновками експертиз, та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності. Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. На теперішній час, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, виникла необхідність у продовженні строку дії застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам: 1) переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання; 2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; 3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що обвинувачений, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження. Крім того, обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства; 4) вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку. З огляду на це, а також те, що обвинуваченому загрожує покарання до 8 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»). Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть недостатніми для запобігання вказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Звертаючись з відповідним клопотанням, прокурор бере до уваги, що обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку № 13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою. Крім того, враховуючи, що злочин було вчинено з застосуванням насильства, на думку прокурора, не доречно в даному випадку застосовувати суму застави. Посилаючись на наведене вище, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Прокурор просить суд: продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої у м. Павлоград, Дніпропетровської області; не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в клопотанні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що заявлені прокурором ризики не доведені, та якщо станом на дату обрання ОСОБА_4 заявлені ризики, можливо, були, наразі вони зменшились. У ОСОБА_4 є дружина, двоє дітей, міцні соціальні зв`язки, він не має наміру переховуватись від суду. Підстав впливати на свідків обвинувачений також не має, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет, йому потрібно лікування та належні умови. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який або застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав думку захисника, додатково пояснив, що він, дійсно, хворіє на цукровий діабет, а також у нього високий тиск, ліки приймає самостійно.

Потерпілий в судовому засіданні не брав участь, спрямував на адресу суду заяву з проханням проводити підготовче судове засідання по кримінальному провадженню без його участі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Частиною третьою статті 315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2023 було застосовано відносно ОСОБА_4 , який на той час перебував в статусі підозрюваного, запобіжний захід у виді тримання під вартою, який згодом продовжувався.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Так, оцінивши доводи учасників судового провадження, суд вважає реальним ризик, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Крім зазначеного, прокурор також вважає ймовірним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Суд погоджується з доводами прокурора стосовно цього заявленого ризику, оскільки наразі судом проводиться підготовча стадія по кримінальному провадженню, свідки по кримінальному провадженню не допитані, крім того, обвинувачений знайомий зі свідками, вони разом проходять військову службу, тож ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для ОСОБА_4 свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Стосовно заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбаченого п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або може вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вказані ризики вважає не доведеними та не обґрунтованими стороною обвинувачення.

Так, стосовно доводів прокурора щодо того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження, варто зазначити, що наразі складений відносно ОСОБА_4 обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування передані до суду, всі зібрані в ході здійснення слідчих дій письмові докази та матеріали не перебувають у вільному доступі сторонніх осіб, а тому відсутня вірогідність того, що обвинувачений або інші особи за його дорученням можуть їх знищити.

Щодо заявленого стороною обвинувачення ризику про ймовірність вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, суду не надано жодних доказів стосовно того, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, що може свідчити про схильність особи до порушення закону. Стороною обвинувачення не надано будь-яких відомостей щодо того, що обвинувачений негативно характеризується або перебуває на обліку у лікарів нарколога або психіатра, не надано доказів того, що вже траплялися випадки, коли обвинувачений намагався будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Тобто, будь-яких доказів неправомірної поведінки особи, індивідуальних характеристик, які в сукупності можуть свідчити про ймовірність настання заявлених ризиків суду не надано.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, однак, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з огляду на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, з огляду на вік обвинуваченого, відсутність належних доказів, які б свідчили, що стан його здоров`я виключає можливість перебування ОСОБА_4 в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає реальними ризики, визначені у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або може здійснити спроби впливу на свідків у кримінальному провадженні задля уникнення в подальшому можливої відповідальності.

Враховуючи наведене вище, особу обвинуваченого, з огляду на введений в Україні воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_4 , а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, стороною захисту суду не наведено, а також не надано, у підтвердження заявлених доводів, будь-яких відомостей стосовно наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого та доказів щодо наявності в нього захворювань, які виключають можливість перебування ОСОБА_4 в установі виконання покарань.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 183 КПК України, згідно з яким слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, а отже застосування застави не відповідатиме тяжкості та характеру вчиненого злочину.

Також, зважаючи на доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет та має підвищений тиск, суд вважає за необхідне спрямувати до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , де утримується обвинувачений, запит щодо стану здоров`я останнього та медичної допомоги, яка йому надається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію цієї ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захисникам, - до відома, та до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 13.10.2023 о 08-30 год.

Суддя ОСОБА_1