справа № 631/391/23
провадження № 1-кп/631/88/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2022 року під № 0000996, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Буди Харківського району Харківської області,

громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.02.2006 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області),

який має середню освіту, розлучений, не працює, без утриманців,

в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України не судимий;

до моменту затримання проживав без реєстрації за адресом:

АДРЕСА_1 ;

кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2022 року ОСОБА_3 у вечірній час доби перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ,- де спільно зі своїм знайомим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_3 періодично перебував у інтимних зв`язках, вживали спиртні напої. Приблизно після 19-ої години, більш точного часу як на досудовому розслідуванні, так і в суді встановити не виявилось за можливе, під час спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_6 почав виказувати знаки уваги до ОСОБА_8 , чіпляючись до останньої, що не сподобалося ОСОБА_9 , і він зробив з цього приводу зауваження ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_8 залишила домогосподарство ОСОБА_3 та пішла додому, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продовжили вживання алкогольних напоїв. При цьому, ОСОБА_3 продовжував виказувати ОСОБА_6 своє невдоволення щодо непристойної, на його думки, поведінки останнього по відношенню до ОСОБА_8 , і запропонував піти тому додому. На вказаному ґрунті між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, на ґрунті якого у ОСОБА_10 виник раптовий умисел, спрямований на умисне заподіяння смерті ОСОБА_6 . З цією метою, він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_6 , та свідомо допускаючи їх настання, керуючись мотивом неприязного відношення, яке склалось незадовго до події, через ревнощі, підібрав кухонний ніж, що знаходився на столі при вході до будинку й, утримуючи його в лівій руці, намагався завдати удар ОСОБА_6 , проте не втримавшись на ногах, разом з ОСОБА_6 впав на підлогу. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи в положенні лежачі, на правому боці, на підлозі, наніс один удар ножом, який утримував у лівій руці, ОСОБА_6 в область шиї. При цьому, останній, захищаючись від удару, підставив під ніж праву руку, внаслідок чого, удар ножом не досяг своєї кінцевої мети. Одразу після цього, ОСОБА_3 , перебуваючи у тому ж положенні, подолавши опір ОСОБА_6 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від першого удару перестав його чинити, повторно наніс ще один удар ножом в область грудної клітини. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, у виді:

-одної колото-різаної рани на передній поверхні шиї, справа від середньої лінії Г-подібної форми з вертикальним та горизонтальним, вздовж краю нижньої щелепи, променями з ушкодженням м`яких тканин, та одної різаної рани на долонній поверхні лівої кисті в проекції п`ястково- фалангового зчленування 2-го пальця,- які згідно з пунктами 4.8. «і» та 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, носять ознаки легких тілесних ушкоджень;

-одного проникаючого поранення грудної клітки, що бере початок колото- різаною раною на лівій передній поверхні грудної клітини по лівій білягрудинній лінії, який проникає у ліву плевральну порожнину з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин навколо трахеї та лівої підключеної вени,- які згідно з пунктами 4.8. та 2.1.3. «й» і «п» вказаних Правил є проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини й носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Після отримання останнього удару ножом в область грудної клітини ОСОБА_6 помер на місці, і причиною його смерті явився геморагічний шок, який був обумовлений вищевказаним проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини з ушкодженням підключеної вени. Дане ушкодження супроводжувалося крововиливом в ліву плевральну порожнину, що зумовило розвиток гострого порушення кровообігу. Зрозумівши, що ОСОБА_6 помер, ОСОБА_3 викинув ніж на вулицю, чим позбавився від знаряддя вбивства, а тіло ОСОБА_6 намагався витягти з будинку, але не зміг, через сильне алкогольне сп`яніння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав частково, пояснивши, що діяння, яке йому закидають у провину, він вчиняв не навмисно, а захищаючи своє життя від нападу з боку померлого. Підтвердив, що 13 грудня 2022 року з потерпілим вони зустрілись в центрі села Мокра Рокитна Харківського району Харківської області під час отримання гуманітарної допомоги й домовилися випити за дружбу. З цією метою придбали літрову пляшку горілки за 200 гривень, які позичив їм його батько, запросили із собою до нього до дому за компанію ОСОБА_7 . Спочатку сиділи дружно: випивали, закусювали, виходили на двір курити. Розпочали вони культурно відпочивати приблизно о 19-їй годині. Проте в подальшому ОСОБА_6 почав чіплятися до ОСОБА_8 , а тому вин їх вижинав геть з дому, потім вони знов випили по чарці. ОСОБА_7 начебто пішла, потім повернулась по телефон, який загубила, натомість потерпілий заявив, що ця дівчина з нестійкими соціальними зв`язками. Таке висловлювання в бік його знайомої його обурило, а тому він став на захист ОСОБА_7 . Коли остання пішла геть, вони випили ще по чарці, й у них почалась сутичка. Потерпілому не сподобалось, що не зміг поспілкуватися із дівчиною, яку він спровадив зі свого дому, тому вони почали пхати один одного, при цього кожен з них перебував у стань алкогольного сп`яніння. Спочатку потерпілий схватив його за куртку, штовхнув, почав нецензурно лаятись. Коли ОСОБА_6 його в черговий раз товкнув, то він, падаючи на підлогу, зачепив та стягнув усе зі столу, на якому вони накрили собі їжу та спиртне, а потерпілий завалився зверху на нього. При цьому потерпілий висказував не вподобу, що нібито він його чимось вчора образив. У цей час, перебуваючи на підлозі, боком, а ОСОБА_6 на ньому зверху, вони деякий час лупцювали один одного, а потім той схватив його за щось, внаслідок чого в нього захватило дихання, оскільки давив потерпілий коліном на груди так, що він почав втрачати свідомість, а тому намагався стягнути потерпілого з себе. Що мочи він потягнувся та схопив щось в праву руку, чим вдарив ОСОБА_6 . Це він зробив, щоб спасти своє життя, а не позбавити життя потерпілого, тобто бажання вбити того в нього не було. Він, навіть, одразу й не зрозумів, що це ніж, думав, що це відкривашка для кришок з банок. Вдарив ножом, що схопив, на відмашку, не думаючи, потерпілий послабив захват, він вдарив ще раз, і зміг виповзти з-під нього, так як потерпілий впав. При цьому ніж застряв в тілі ОСОБА_6 , а тому він відпустив ножа, та піднявся на ноги, після того, як сам потерпілий впав. Підвівшись на ноги, він побачив, що ОСОБА_6 вже має ознаки неживої людини, в шоці, він не знав, що робити та вийшов на вулицю. Потім повернувся, витягнув ножа з шиї та викинув його кудись надворі, без будь-якого смислу. Повернувся до дому й чекав на ранок, щоб повідомити батьків проте, що з п`яну вбив людину. Десь вранці заходила знов ОСОБА_7 , але він її вижинав геть, пояснюючи, що йому не до неї, бо він вбив людину. Швидку він не викликав, бо одразу зрозумів, що потерпілий помер, так як в шиї того був величезний отвір, не було пульсу, температура тіла падала. Він розуміється на ознаки смерті, що настала, бо робив на бойні, тому усвідомлював, що у цьому випадку в лікарях вже необхідності не було, вони б не чим не допомогли потерпілому. Зауважив, що на його тулубі відсутні будь-які ознаки бійки, бо він був у теплому светрі, а від ударів потерпілого закрився руками, по обличчю той його не лупцював. Пояснити причину, з якої вин дійсно викинув ножа, не зміг, оскільки це сталося інтуїтивно, бо в той момент йому навіть жити не бажалось, намагався повіситись, реально брав вірьовку, одна жалко стало кішку. Тіло ОСОБА_6 спробував витягнути з домівки, щоб зачинити двері, бо було холодно, а місцерозташування трупу не давало такої можливості, однак не зміг довести свої наміри до кінця, бо був напідпитку, так як вони втрьох випили літр водки, та й взагалі, потерпілий крупніше та сильніше за нього. Сказав, що дуже жалкую про те, що трапилося, йому дуже шкода потерпілого від усього його щирого серця, відчуття його души з цього приводу не може передати суду словами, проте іншими діями у будь-який інший спосіб припинити дії ОСОБА_6 та спасти собі життя він не міг. Зауважив, що кається не в наслідок перебування за гратами, а розуміючи, що дійсно позбавив життя людину, і це він відчуває кожен день з того страшного дня.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі) та частковим спростуванням ним його фактичних обставин, винуватість обвинуваченого доведена всіма зібраними, наданими суду та дослідженими у судовому засіданні у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодифікованого закону України доказами у їх сукупності.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що з потерпілим ОСОБА_6 вони товаришували з 1994 року та разом в 2014 році переїхали в Харків, де мешкали окремо, підтримуючи один одного. Потерпілий був гарною людиною, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 році, за статурою худорлявий, досить високий, за характером добрий, чуйний, не запальний. В 2009 році хворів на туберкульоз, але вилікувався, спортом не займався. Про те, що він загинув 13.12.2022 року їм повідомили десь о 08-й годині ранку 14.12.2022 року, коли побачили, що приїхала поліція. На місці був обвинувачений та дівчина, близьких родичів на Харківщині у потерпілого не було, бо вони усі переселенці з Луганської області, і батьки ОСОБА_6 перебувають в Краснодарському краї, так як змогли туди виїхати з окупації. Пояснила, що брала участь під час деяких невідкладних слідчих дій, при виконанні яких обвинувачений дійсно був на підпитку, та весь час змінював свої показання, зокрема, пояснив, що дівчина пішла о десятій вечора, а потім з`ясувалось, що вона поверталась. Пояснював, що вони з потерпілим то билися, то той обвинуваченого приревнував, то навпаки. Казав, що ніж викинув надворі, натомість його не знайшли, хоча сніг пішов тільки о 06.00 - 07.00 годин ранку. До цих прикрих подій, вони обвинуваченого тільки бачили та знали як сусіда по селу, про якого усі кажуть погано, бо він ображає навіть батьків, та мешкає через дві домівки від їх будинку. Потерпілого може охарактеризувати як такого, що зовсім не схильний до бійок, та останній раз бачила того вже коли працювали поліціанти: він лежав поясницею на порозі, права нога зігнута, ліва - ні, футболка задерта. У день подій, тобто 13.12.2022 року, вони усі, в тому числі й потерпілий з обвинуваченим, їздили за гуманітарною допомогою у село Мокра Рокитна. За кермом був саме потерпілий. Приблизно о 13-00 годин вони повернулися, потерпілий поставив машину у гараж, кудись пішов у справах, з яких повернувся біля 15-00 годин, ще був тверезий, відвіз свата на роботу, знов запаркував автомобіль у гараж та пішов геть. Більше він додому не повертався. Підтвердила, що 14.12.2022 року бачила у ОСОБА_3 на виску з правої сторони рану, проте звідки вона їй не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка є рідною матір`ю обвинуваченого, показала, що в ніч подій вони з чоловіком спали у себе вдома, а обвинувачений був у себе. Їх домівки розташовані по сусідству, проте вона особисто нічого вночі не чула. Ще звечора бачила тільки ОСОБА_7 , коли заганяла худобу. Вона чекала біля хати сина. 14.12.2022 року вранці до них із батьком прийшов ОСОБА_3 та повідомив, що вбив людину, а батько сказав, що слід викликати поліцію. Вони так і зробили, бо син був п`яний, а вона його дуже сильно боїться, коли він п`є, бо тоді стає сильно агресивним, може побити їх з батьком, іноді вони, навіть, тікають від нього та ночують на сіновалах. Пояснила, що п`є син тільки тоді, коли в нього є гроші. Вказала, що б`є він і її, і батька. Одного разу брав вила та ганявся за нею із ними по саду, як би ж не її чоловік, то він би її вбив цими вилами. Коли приїхала поліція, вони усі пішли у домівку сина, а, отже вона на власні очі бачила, що дійсно потерпілий без ознак життя лежав у коридорі. Більш детально нічого пояснити не могла, бо ані потерпілого, ані сина на передодні не бачила, чи вживали вони спиртні напої чи ні, їй не відомо. Підтвердила, що бачила тільки сусідку ОСОБА_7 , яка час від часу приходить до сина у власних справах.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що обвинувачений є її приятелем. В день, коли сталась трагедія, минулого року взимку, більш точно ані дату, ані місяць, ані рік пригадати не може, вони десь о 16-30 годин зустрілись у обвинуваченого втрьох вдома. Вона дивилась телевізор. Чи вживали потерпілий з обвинуваченим горілку, вона не знає, проте точно пам`ятає, що курили, бо в неї були цигарки. Пояснила, що вони спокійно відпочивали. У якійсь період часу ОСОБА_3 став її гнати додому і вона пішла, а коли пізніше повернулась по шапку, то він їй сказав, що вбив людину, та щоб вона йшла звідти геть. Вона так і зробила. Більш конкретно нічого не бачила, навіть не бачила сварки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Потерпілого мертвим теж не бачила, так як обвинувачений всередину домівки її не пустив, а тільки сказав, що вбив його. Голос був спокійний, натомість подзвонити у поліцію чи у швидку не прохав, сама не дзвонила, бо десь того дня загубила свій телефон. За її присутності між ними ніяких конфліктів не було, також ніхто її не чіпляв та не ображав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що потерпілий мешкав у їх із чоловіком будинку, так як приїхав зі сватами. Був порядний, відповідальний, тобто нормальна людина. В побуті гарний помічник по будинку, огороду. Випивав не багато, бо возив їх на автомобілі, тому не зловживав. Врівноважений. Обвинуваченого до того ранку, коли вони усі дізнались про вбивство, вона не знала. 13.12.2022 року о 16-00 годин вона бачила потерпілого останнього разу. Він був спокійний, тверезий, заніс в дім гриби, пояснивши, що його пригостив обвинувачений, який мешкає неподалік. Пояснила, що була на подвір`ї, коли працювали поліціанти й обвинувачений розповідав, як та що сталося тієї ночі, проте з часом вона не може пригадати подробиць.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що в ранці того трагічного дня він повернувся з роботи додому, а сусід повідомив йому, що обвинувачений вбив потерпілого, з яким вони мешкали під одним дахом, бо у квітні 2022 року той до них переїхав та залишився у зв`язку з військовим становищем. В вечорі 13.12.2022 року ОСОБА_6 відвіз його на автомобілі на роботу, був тверезий, а приблизно о 07-45 годин він дізнався про трагедію. Обвинуваченого знав як сусіда, зустрічав по вулиці, вітався, тісних стосунків не мав, хоча і мешкали вони за два будинку один від одного. На дворі у обвинуваченого бачив, що працювали поліціанти, були свати, батьки ОСОБА_3 та він сам. Подробиць пояснити не може, бо на двір не заходив, ні з ким близько з цього приводу не спілкувався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що 13.12.2022 року десь о 16-00 годин він бачив, що до воріт будинку, де вони мешкають, під`їхав автомобіль, з якого вийшли потерпілий, обвинувачений та дівчина. ОСОБА_6 загнав автомобіль в гараж, був начебто тверезий, а потім вони в трьох піднялися на гору. Того дня він цю дівчину та обвинуваченого бачив вперше. Наступного дня 14.12.2022 року сусід вигулював собаку та сказав, що приїхала поліція, щось трапилось з ОСОБА_6 Ось так він дізнався про його вбивство. Надворі у обвинуваченого проводились слідчі дії, все знімали на камеру, працювали криміналісти. Його із дружиною запросили в якості понятих. Обвинувачений постійно змінював показання, то він хотів повіситися, то приревнував ОСОБА_6 та вбив, то той його душив тощо. Зауважив, що загиблий був доброю, без відмовною людиною, не зловживав спиртними напоями, бо був постійно за кермом, а про обвинуваченого люди навпаки говорять, що він не адекватний. Там на місці на його запитання, чого обвинувачений не викликав швидку, той спокійно пояснив йому, що знає як люди вмирають, а тому потерпілому вона була вже не потрібна.

Таким чином, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_7 безпосередньо допитані у судовому засіданні надали логічні, послідовні та такі, що узгоджуються між собою та ґрунтуються на фактичних обставинах справи й матеріалах кримінального провадження показання. Доказів їх недостовірності не надано, усі вони отримані із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства України, а тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також, довідкою № 134-20022023/63090, виданою станом на 20.02.2023 року, зафіксовано, що за даними ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України потерпілий ОСОБА_6 не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

З характеристики, наданої депутатом Нововодолазької сільської ради 03.01.2023 року за вихідним № 02-21/03 ОСОБА_16 , підпис якої засвідчений секретарем ради та відбитком печатки, убачається, що ОСОБА_6 був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та фактично проживав за адресою: будинок АДРЕСА_1 ,- та за час проживання скарг і нарікань не надходило. Компрометуючих матеріалів на нього відсутні.

Тому суд критично ставиться до посилань сторони захисту на те, що потерпілий першим розпочав сварку, був агресивним та майже бажав позбавити життя обвинуваченого, оскільки жодного належного та допустимого доказу щодо цього в матеріалах провадження не має.

Крім цього, за усталеною у правозастосовній практиці позицією, стан алкогольного чи іншого сп`яніння потерпілого, його поведінка до події, моральне виховання, спосіб життя, аморальна чи віктимна поведінка - не виключають кримінальної відповідальності за вчинене винного.

Також, суд не вважає показання обвинуваченого доволі правдивими, вони не узгоджуються повністю із матеріалами провадження та дослідженими доказами у їх сукупності, частково спростовуються речовими, письмовими доказами та показаннями свідків, визнаних судом правдивими, оскільки інше поза розумним сумнівом не доведено сторонами провадження.

Вказане вимагає від суду критичної оцінки показань обвинуваченого та надання переваги усім іншим дослідженим доказам у їх сукупності, які узгоджуються між собою.

Натомість суд зауважує, що обвинувачений не визнає себе винним лише частково, посилаючись саме на невірну кваліфікацію його дій.

Окрім наведених вище показань, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння також доведена наступними письмовими доказами, а саме:

?рапортом старшого інспектора - чергового ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 , складеним 14.12.2022 року на ім`я начальника ВП полковника поліції ОСОБА_18 та зареєстрованим цього ж дня під № 11363 в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (Журналі єдиного обліку) ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, відповідно до якого ним донесено до відома начальника про те, що 14.12.2022 року о 07 годині 54 хвилини надійшло повідомлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що в АДРЕСА_1 під час сумісного розпивання спиртних напоїв заявника почав душити його знайомий, а той намагаючись захиститись його вбив;

?протоколом огляду місця події, складеним 14.12.2022 року старшим слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , в присутності двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_20 , лікаря судово-медичного експерта відділення Нововодолазького РВ ХОБСМЕ ОСОБА_21 , та у присутності володільця домоволодіння, розташованого за адресом: будинок АДРЕСА_1 ,- ОСОБА_12 й мешканця цього домоволодіння ОСОБА_3 , із застосуванням технічних засобів у виді відеокамери та фотоапарата, разом фототаблицею до нього, підписаними спеціалістом-криміналістом ОСОБА_20 , а також DVD-R диском із відеозаписом ходу проведення цієї слідчої дії, зафіксовані обстановка, обставини та місце вчинення злочину, зокрема, ним встановлено, що місцем злочину є домоволодіння з одноповерховим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,- в середині якого знаходиться труп потерпілого, який було оглянуто, зафіксовано його положення, місця розташування (локалізації) тілесних ушкоджень, після чого труп направлений на проведення судово-медичної експертизи для встановлення причин смерті, також зафіксовані пошкодження одягу трупа, місця розташування (локалізації) плям речовини бурого кольору, з яких зібрано зразки шляхом відповідних змивів, оглянуті та вилучені речі, що мають доказове значення для кримінального провадження, зафіксовані первинні пояснення ОСОБА_3 щодо причин, підстав та обставин загибелі потерпілого.

Зокрема, суд упевнився, що обвинувачений дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте спокійно, послідовно та розсудливо пояснив обставини того, що сталось, а саме пояснив, що вони познайомились з потерпілим напередодні, їздили по продукти, потім він його запросив до себе у гості. Накрили стіл, придбали літр горілки, запросили також сусідку ОСОБА_7 до них у гості. Потім він запропонував потерпілому йти до дому, але той почав до нього чіплятись. Коли той заспокоївся, він пішов у спалю та ліг спати, натомість потерпілий підійшов до нього й став хватати за ноги, звав ще випити. Потім почав душити, так, що він видохнути не міг, крикнути теж не міг, якось він вирвався та схватив ніж зі стола. В цей момент потерпілий його обізвав, вдарив в ухо, він розлютувався на цього покидька, розвернувся, та з метою заспокоїти, вдарив ножом. Однак перед цим, потерпілий став коліном йому на шию так, що вона в нього досить болить, а тому фактично він захищався від нападу потерпілого. Впевнено сказав, що бив ножом потерпілого один раз. Описав ніж, який після вбивства вкинув на подвір`ї, як такий, що має лезо довжиною 30 сантиметрів, шириною 3 - 4 сантиметрів, рукоять ножа коричневого кольору;

Під час безпосереднього перегляду речового доказу у виді відеозапису огляду місця події від 14.12.2022 року, всі учасники процесу разом із головуючим у справі суддею ОСОБА_1 пересвідчились, що відображений у протоколі хід проведення даної слідчої дій найшов своє повне відтворення на відеозапису. Під час перегляду відео запису жодних заперечень, зауважень та коментарів не надходило.

?протоколом огляду трупа, складеними 14.12.2022 року старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_22 у відповідності до вимог статей 104, 223, 237, 238 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих, за участю лікаря судово-медичного експерта відділення Нововодолазького РВ ХОБСМЕ ОСОБА_21 оглянуто труп чоловічої статі, одягнутий у джемпер (светр) чорний з коричневими вставками, вовняний, на застібці блискавка, трикотажну футболку червоного кольору, зі слідами пошкоджень в проекції до рани, та зафіксовано, що він має з правого боку на підборідді та в верхній третині шиї зяючу рану 7 х 3 сантиметрів, у дні якої вбачаються органи шиї з залишками крові та згустками. На грудній клітині по середині лінії наявна рана 4,3 х 1 сантиметр з косо вертикальним напрямком поранення. На лівій руці біля вказівного пальця мається різана рана 2,3 х 0,5 сантиметрів. На дотик кістки черепа, грудної клітини та кінцівок без патологічної рухливості. Одяг трупа вилучений та опечатаний;

?Лікарським свідоцтвом про смерть № 91 (остаточним), складеним 14.12.2022 року лікарем ОСОБА_21 відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із зазначенням причин смерті: геморагічний шок, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням підключної вени, різана рана шиї;

?протоколом огляду предметів, складеними 30.01.2023 року старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 у відповідності до вимог статей 104 - 106, 223, 237 Кримінального процесуального кодексу України, оглянуто речі (джинси, светр та куртка), на яких під час експертного дослідження, зокрема, джинсах, що належать ОСОБА_3 , виявили кров людини, належну потерпілому ОСОБА_24 ;

?протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього, складеними 26.12.2022 року старшим слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 у відповідності до вимог статей 11, 13, 15, 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих, за участю судово-медичного експерта, статиста, підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 , із використанням відеокамери зафіксовано як підозрюваний розказав та на місці показав всі обставини (умови та обстановку) вчиненого ним відносно потерпілого ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, внаслідок якого сталась його смерть, зокрема пояснив, що 13.12.2022 вони зустрілись із сусідом ОСОБА_6 та домовились випити. В них відсутні були гроші, а тому він позичив у батька 200 гривень. Після цього до них приєдналась його знайома ОСОБА_7 , яка прийшла по цигарки. Він накрив стіл, вони культурно відпочивали та вживали горілку. Під час розпивання спиртних напоїв потерпілий став образливо чіплятись до дівчини, що його обурило. На цьому ґрунті вони почали сваритись, з`ясовувати відносини, почалась штовкотня, яка переросла у бійку. Під час бійки ОСОБА_7 вже пішла геть. З`ясовуючи відносини, потерпілий схватив його за шию, він його відштовхнув, потім потерпілий його вдарив, він теж у відповідь. Все зі столу посипалось на підлогу, він впав між шафою і комодом обличчям в низ, потерпілий коліном наступив йому на голову, почав давити. Він намагався його відштовхнути, схопив перше, що було під рукою, втрачаючи свідомість, він вдарив потерпілого ножом, як так сталось, що попав у шию, пояснити не може, так як бив будь-куди. Потерпілий відпустив його та впав, а він вислизнув з- під нього та був у шоці, від того, що сталося. В такому стані витягнув ніж із шиї, став ходити з ним по кімнаті, а потім викинув його неподвірні, куди конкретно поясните не зміг. В цей час потерпілий став холонути, тобто точно був мертвий. Почекав на ранок, щоб розповісти батькам та викликати поліцію. Натомість потерпілий, який вже на той час був мертвий, лежав в коридорі, та його тіло не давало можливості закрити двері, саме з метою зігрітись, він намагався перетягнути тіло за ноги далі у коридор, натомість не зміг, так як був дуже сильно нетверезий;

Під час безпосереднього перегляду речового доказу у виді відеозапису слідчого експерименту від 26.12.2022 року, всі учасники процесу разом із головуючим у справі суддею ОСОБА_1 пересвідчились, що відображений у протоколі хід проведення даної слідчої дій найшов своє повне відтворення на відеозапису. Під час перегляду відео запису жодних заперечень, зауважень та коментарів не надходило.

?висновком судово-медичної експертизи № 12-17/91-НВ/22, проведеної у період часу з 14 грудня 2022 року по 09 лютого 2023 року лікарем судово-медичним експертом Нововодолазького відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_21 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно трупа ОСОБА_6 , 1974 року народження (48 повних років), встановлена наступна наявність тілесних ушкоджень:

- одне проникаюче поранення грудної клітки, що бере початок колото-різаною раною на лівій передній поверхні грудної клітини по лівій білягрудинній лінії, лівіше на 3 сантиметри від умовної середньої лінії та на 145 сантиметрів вище підошовної поверхні лівої стопи, яке має рановий канал довжиною близько 10 - 12 сантиметрів, який проходить в напрямку спереду назад, справа наліво, знизу вгору, проникає у ліву плевральну порожнину з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин навколо трахеї та лівої підключичної вени. Це ушкодження утворилось від дії плоского, гострокінцевого клинка колюче-ріжучого знаряддя, який мав з одного боку ріжучий край, а з іншого обушок з «П» подібним поперечним перерізом, ребра якого були виражені. Надсічення шкіри в області нижніх кутів «П»- подібного кінця основного розрізу могли утворитися від упору на обушок клинка при нанесенні колото-різаного поранення, a додаткові розрізи - при зміні напрямку та нахилу клинка при його вилученні;

- одна колото-різана рана на передній поверхні шиї, справа від середньої лінії Г-подібної форми з вертикальним та горизонтальним, вздовж краю нижньої щелепи, променями з ушкодженням м`яких тканин;

- одна різана рана на долонній поверхні лівої кисті в проекції п`ясткова-фалангового зчленування 2-го пальця.

Ці рани утворилися від дії знаряддя, що мало колюче-ріжучі та ріжучі властивості, яким міг бути клинок ножа, котрим утворено проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення грудної клітини носить ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (згідно з пунктами 4.8 і 2.1.3. «й», «п» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року). За ступенем тяжкості рани в ділянках шиї та кисті носять ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (згідно з пунктами 4.8. і 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року).

Всі перераховані вище ушкодження носять прижиттєвий характер. Виходячи з макроскопічних характеристик ушкоджень, даних судово-гістологічного дослідження про характер змін в області ушкоджень, слід вважати, що перераховані вище ушкодження утворилися в період часу, який обчислюється першими хвилинами до настання смерті. Причиною смерті ОСОБА_6 явився геморагічний шок, який обумовлений вищевказаним проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини з ушкодженнями підключичної вени. Дане ушкодження супроводжувалося крововиливом в ліву плевральну порожнину, що зумовило розвиток гострого порушення кровообігу. Таким чином, між зазначеним проникаючим колото-різаним пораненням і причиною настання смерті мається причинний зв`язок.

Беручи до уваги ступінь виразності і динаміку трупних явищ, заставлених в ході огляду місця виявлення трупа і при проведенні судово-медичної експертизи трупа, слід вважати, що смерть ОСОБА_25 настала, орієнтовно, в період часу, що обчислюються 16-20 годинами до огляду трупа на місці його виявлення (час огляду: 10 - 11 годин 14.12.2022 року).

Ознаками, що тіло ОСОБА_6 пересувалося з місця скоєння злочину, може бути зміщення одягу потерпілого з ділянок його звичайного розташування. На його тілі характерних тілесних ушкоджень не виявлено.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_6 виявлений етиловий спирт кількості 3,56%о. Дана концентрація відповідає вмісту при тяжкому отруєнні алкоголем. При судово-імунологічній експертизі крові трупа ОСОБА_6 , встановлена належність її до групи A (II);

?висновком додаткової судово-медичної експертизи № 12-14//9-НВ/23/№ 12-17//91-НВ/22, проведеної у період часу з 11 до 13 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом Нововодолазького відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_21 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно трупа ОСОБА_6 , 1974 року народження (48 повних років), встановлена наявність колото-різаної рани Г-подібної форми на передній поверхні шиї справа від середньої лінії з ушкодженням м`яких тканин та колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки, яка проникала в ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої підключичної вени. Дані ушкодження виникли від дії знаряддя, що в момент травматизації мав властивості колюче-ріжучого предмету, який мав клинок, обушок клинка та лезо. Характер та локалізація шкірних ран, направлення ранового каналу не суперечать тому механізму та способу утворення тілесних ушкоджень, на який вказує підозрюваний в ході проведення слідчого експерименту 26.12.2022року, а також частковому опису знаряддя нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6

?висновком судово-медичної експертизи № 17-443-МК/91-НВ//22, проведеної у період часу з 27 грудня 2022 року по 05 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом-криміналістом КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_26 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, провів судово-медичну експертизу клаптя шкіри з колото-різаною раною передньої стінки грудної клітки від трупа ОСОБА_6 та встановив, що при судово-медичній експертизі шкірного клаптя з передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_6 , 1974 року народження (Висновок експерта № 12-17/91-Н/22) встановлена колото-різана рана, про що свідчить її форма у вигляді ломаної лінії, що складається з трьох відрізків (основного розрізу прямолінійної форми та двох додаткових розрізів, що проходять поступово один за одним, змінюючи напрямок, та мають прямолінійну та дугоподібну форму) мають рівні добре зіставні краї, гладкі стінки, прямовисні в основному розрізі, а також злегка скошені та злегка підриті у додаткових розрізах, наявність «П»-подібного кінця в основному розрізі та гострокутних у додаткових розрізах. Ця рана утворилась від дії плаского, гострокінцевого клинка колюче-ріжучого знаряддя, який мав з одного боку ріжучий край, а з іншого обушок з «П»-подібним поперечним перерізом, ребра якого були виражені. Надсічення шкіри в області нижніх кутів «П»-подібного кінця основного розрізу могли утворитися від упору на обушок клинка при нанесенні колото-різаного поранення, а додаткові розрізи - при зміні напрямку та нахилу клинка при його вилученні;

?висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 14/3898-Дм/22, проведеної у період часу з 04 по 08 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_27 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела судово-медичну експертизу змиву з підлоги в кімнаті № 2, що вилучений 14.12.2022 року на марлевий тампон в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ,- за фактом вбивства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та встановила, що кров від трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (№ 12-17/91-Нв/22), належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Кров підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. В змиві з підлоги в кімнаті № 2 (об`єкт № 1), вилученому 14.12.2022 року на марлевий тампон в ході огляду місця події, виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виключається. Від підозрюваного ОСОБА_3 дана кров походити не може;

?висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 14/135-Дм/23, проведеної 16 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_27 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела судово-медичну експертизу зразка крові підозрюваного ОСОБА_3 та встановила, що кров підозрюваного ОСОБА_3 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО;

?висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 14/3900-Дм/22, проведеної у період часу з 04 по 17 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_27 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела судово-медичну експертизу брюк джинсових, які належать підозрюваному ОСОБА_3 , що вилучені 14.12.2022 року під час його затримання в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України за фактом вбивства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та встановила, що кров від трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (№ 12-17/91-Нв/22), належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Кров підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. На брюках джинсових утеплених сірого кольору, які належать підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилучених 14 грудня 2022 року під час його затримання в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, в об`єктах № 2, 5, 8, 9 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_6 не виключається. Від ОСОБА_3 кров у вказаних об`єктах виникнути не могла. На брюках джинсових підозрюваного ОСОБА_3 , в об`єктах № 3, 4, 6, 10, 11 виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, властивої самому ОСОБА_3 . Від потерпілого ОСОБА_6 дана кров походити не може. На брюках джинсових підозрюваного ОСОБА_3 в об`єктах № 1, 7, 12 кров не виявлена;

?висновком судово-медичної експертизи № 12-14/97-НВ/22, проведеної 14 грудня 2022 року лікарем судово-медичним експертом Нововодолазького відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_21 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно ОСОБА_3 , встановлено, що на момент проведення огляду на тілі обвинуваченого при зовнішньому огляді будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

?висновком судово-медичної експертизи № 12-14/8-НВ/23/ 12-14//98-НВ/22, проведеної у період часу з 10 по 12 січня 2023 року лікарем судово-медичним експертом Нововодолазького відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_21 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно ОСОБА_3 , встановлено, що в ході огляду обвинувачений 14.12.2022 року та під час проведення слідчого експерименту 26.12.2022 року за його участю засвідчив, що в ході боротьби ОСОБА_6 здавлював йому шию рукою через верхній одяг, завдяки чому тілесні ушкодження на його тілі при зовнішньому огляді могли не проявитися.

?висновком судово-медичної експертизи № 16-10148-Дм/22, проведеної у період часу з 15 по 22 грудня 2022 року експертом-токсикологом судового відділення судово-медичної токсикології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_28 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, стосовно зразків крові та сечі ОСОБА_3 , встановлено, що при судово-медичній експертизі зразків крові та сечі громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 3,72%о, в сечі - 2,82%. Метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти, барбаміл, етамінал, морфін, кодеїн, кокаїн, опій, димедрол, ефедрон та промедол не виявлені;

?висновком судово-психіатричного експерта № 19, складеного 11.01.2023 року комісією лікарів - судово-психіатричних експертів КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ № 3» ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , попереджених під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, убачається, що ними на підставі постанови старшого слідчого Слідчого відділення ВП № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_23 , прийнятої 03.01.2023 року, проведено первинне амбулаторне судово-психіатричне дослідження обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановлено, що він на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, він виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішний час відповідно до свого психічного стану застосувань примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, за допомоги спеціальних медичних знань доведено факт спричинення смерті потерпілому ОСОБА_31 , час її настання, причини, а також характер, локалізація та ступень тяжкості наявних на трупі тілесних ушкоджень.

Оцінюючи усі ці висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також, оцінюючи вказані висновки, суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладеним у статтях 101 і 102 Кримінального процесуального кодексу України, сторонами провадження під час судового розгляду справи жоден з них під сумнів не ставився, клопотань про виклик експертів для дачі пояснень з приводу проведених експертних досліджень ані від сторони захисту, ані від сторони обвинувачення не надходило, як не надходило і клопотання про призначення повторних чи додаткових експертиз.

Окрім викладеного, під час безпосереднього дослідження судом речових доказів, зокрема, речей, в яких 13 та 14 грудня 2022 року були одягнуті потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 , всі учасники процесу разом із головуючим у справі суддею ОСОБА_1 пересвідчились, що джинсові брюки, які належать ОСОБА_3 та в яких він був одягнутий під час вчинення злочину, мають ознаки, що саме з ними працювали експерти-імунологи, а одяг, який був одягнутий на ОСОБА_6 під час його вбивства, а саме: куртка, джемпер та футболка,- дійсно мають бурі п`яна та порізи у місцях, що відповідають місцям розташування тілесних ушкоджень на тілі трупа. Під час дослідження речових доказів жодних заперечень, зауважень та коментарів не надходило.

З копії паспорта громадянина України (серії НОМЕР_1 ), виданого 04.02.2006 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, вбачається, що обвинувачений дійсно народився в селі Буди Харківського району Харківської області 09.12.1975 року, перебував у зареєстрованому шлюбу та не має місця реєстрації.

З характеристики, наданої депутатом Нововодолазької сільської ради 15.12.2022 року за вихідним № 02-21/1884 ОСОБА_16 , підпис якої засвідчений секретарем ради та відбитком печатки, убачається, що ОСОБА_3 проживає більше 10 років без реєстрації з батьками похилого віку за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Не працює, зі слів сусідів вживає спиртні напої, неодноразово батьки скаржились на його аморальну поведінку.

Згідно з довідками № 182 і 188 від 14.12.2022 року, виданими поліклінічним відділенням КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НОВОВОДОЛАЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, обвинувачений не перебуває на диспансерному обліку ані у лікаря-нарколога, ані у лікаря-психіатра.

Відповідно до відомостей, наданих КОМУНАЛЬНИМ НЕКОМЕРЦІЙНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ОБЛАСНИЙ ПСИХОНЕВРОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР» (вихідний № № 2315 від 21.12.2022 року), та КОМУНАЛЬНИМ НЕКОМЕРЦІЙНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ОБЛАСНИЙ НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР» (вихідний № № 7230 від 16.12.2022 року), ОСОБА_32 не перебуває на диспансерному обліку ані у лікаря-нарколога, ані у лікаря-психіатра, продовж останні п`ять років за медичною допомогою до них не звертався.

Листом старшого інспектора Харківського районного сектору філії ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_33 , зареєстрованого за вихідним № 24/26/612-22 від 14.12.2022 року, зафіксовано, що ОСОБА_3 у них на обліку не перебуває.

Згідно з довідкою, виданою за вихідним № 4/32 від 21.03.1994 року ОСОБА_3 , він визнаний таким, що є годним до служби у мирний.

Відповідно до інформації, наданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_34 , обвинувачений на жодному з видів обліку не перебуває.

Як убачається з довідки № 32-14.1.2022, за даними ОСК МВС України станом на 14.12.2022 року та за даними ОСК ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України вважається таким, що судимостей не має.

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеним 14.12.2022 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_22 , зафіксований фактичний час затримання ОСОБА_3 , який дорівнює 13 годин 10 хвилин 14 грудня 2022 року.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_35 , постановленою 16.12.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/1591/22 (провадження № 1-кс/635/365/22) застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без прав внесення застави.

З наданих доказів у їх сукупності та зі змісту вищенаведеної ухвали слідчого судді вбачається, що моментом фактичного затримання із подальшим застосуванням до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є саме 14.12.2022 року 13 годин 10 хвилин.

Відтак, з усього вище наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений на цей час судимості не має та в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України вважається таким, що раніше не судимий, перебував у зареєстрованому шлюбі, не має місця реєстрації, проте постійно тривалий час фактично мешкав за однією адресою, за якою характеризується негативно, має батьків похилого віку, до яких ставиться непривабливо, інших утриманців не має, офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не є, не військовозобов`язаний, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, натомість за висновком судово-психіатричного експерта страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, кається у вчиненому та сприяє розкриттю кримінального правопорушення, проте вину не визнає частково, так як вважає невірною юридичну кваліфікацію його дій.

Дослідивши відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України усі зібрані та надані сторонами кримінального провадження як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту докази, які безпосередньо досліджені судом шляхом допиту обвинуваченого, свідків, оголошення повного змісту письмових доказів, огляду речових доказів й відтворення відеозаписів, суд оцінює їх усі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності, визнає такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають буди використані та покладанні в основу судового рішення, що ухвалюється, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього значення.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження, а саме сторони обвинувачення щодо наявності підтвердження цих фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та сторони захисту щодо їх відсутності у належному обсязі, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частина 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Розв`язуючи це нагальне питання, суд, перш за все, ураховує, що під смертю потерпілого чинне законодавство України вважає біологічну смерть фізичної особи (незворотна смерть), яка на підставі частини 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями) настає з моменту встановлення смерті головного мозку людини, тобто повну і незворотну втрату всіх його функцій.

У відповідності до вимог частини 2 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України проведення судово-медичної експертизи є обов`язковим задля встановлення причин смерті, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, ступінь яких визначається на основі Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17.01.1995 року.

Отже, злочин у виді умисного вбивства вважається закінченим з моменту настання смерті людини за умови, що наявний причинний зв`язок між діянням винного та настанням смерті потерпілого.

При цьому винна особа може діяти як з прямим умислом (тобто усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки і бажати їх настання), так і з непрямим (тобто усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажати, але свідомо припускати їх настання).

З огляду на роз`яснення, наданні в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», відповідальність за статтею 118 Кримінального кодексу України, тобто за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Натомість пункт 20 вказаної вище Постанови роз`яснює, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак (частина 1 статі 115 Кримінального кодексу України) має місце, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого як таких, що є умисним вбивством суд виходить саме з того, що і потерпілий, і обвинувачений перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння, між ними виникла обопільна сварка на ґрунті особистих стосунків, викликаних їх відношенням до жінки, яка в той момент перебувала з ними у компанії, що переросло у бійку, й потерпілий не мав уявних переваг перед обвинуваченим ані у фізичному розвитку, ані у способі ведення бійки (не застосовував ножа, пістолета, клинка, пики, шила тощо).

Відтак, у відповідності до змісту статті 94 кримінального процесуального кодифікованого закону України даючи оцінку усім дослідженим безпосередньо доказам у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин цього кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний із наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що в межах цього кримінального провадження наявні усі перелічені вище умови задля можливості мовити про те, що з боку обвинуваченого було вчинено саме умисне вбивство.

Приходячи до такого, суд системно проаналізував вище наведене, з`ясував змісту і спрямованість умислу ОСОБА_3 , виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого ним діяння, зокрема, врахувавши спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Отже, з матеріалів цього кримінального провадження убачається, що досудове розслідування проведене із дотриманням приписів чинного Кримінального процесуального кодексу України, без порушень прав обвинуваченого, з урахуванням правозастосовної практики, встановленої касаційним кримінальним судом, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто рішень від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» та від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», де суд зазначив, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, витлумачивши як того вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, врахувавши всі фактичні обставини цього кримінального провадження, суд не знаходить підстав задля його виправдування від висунутого обвинувачення й приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, оскільки він 13.12.2022 року вчинив умисне вбивство ОСОБА_6 .

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, особливостей та обставин його вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованої йому частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України й приписів частини 6 статті 12 цього ж кодифікованого закону, приходить до висновку, що обвинуваченим вчинений особливо тяжкий злочини.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння в силу вимог статті 89 Кримінального кодексу України вважається раніше не судимим, офіційно не працевлаштований, суб`єктом підприємницької діяльності не є, допомогу по безробіттю не отримує, тобто не має стабільного доходу та заробітку, раніше був одружений, має батьків похилого віку, інших утриманців не має, знятий з постійного місця реєстрації, натомість більше десяти років безперервно фактично мешкає за одною і тією ж самою адресою, за якою характеризується негативно, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, не військовозобов`язаний.

В силу імперативного припису частини 2 статті 314-1 кримінального процесуального кодифікованого закону України доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, не надавалось.

Вирішуючи при призначенні покарання обставини, які його пом`якшують ОСОБА_3 , суд перш за все керуються змістом частини 1 та 2 статті 66 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин.

Також, суд знов ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній китичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

- та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Під час судового провадження, обвинувачений, хоча і висловлював, що щиро кається у смерті потерпілого, жалкує про те, що сталося і це не пов`язано із його перебуванням за гратами, натомість, не визнає себе винним у інкримінованому йому злочині, так як визнає свою вину лише частково, наполягаючи на іншій, більш м`якій, кваліфікації вчиненого, яка не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

За викладених обставин, суд не визнає встановленими будь-які обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні.

Вирішуючи при призначенні покарання ОСОБА_3 питання щодо наявності обставини, які його обтяжують, суд керуються змістом статті 67 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин, і приходить до висновку, про те, що в силу приписів пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд вбачає як обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім цього, Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому, суд ураховує й припис пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», де суд касаційної інстанції зауважив, що призначаючи покарання особам, винним у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суди мають неухильно дотримуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України щодо індивідуалізації покарання, а саме: враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні враховувати стадію його вчинення, кількість епізодів, тяжкість наслідків, що настали тощо.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Одночасно з цим, Верховний Суд як найвищий судом у системі судоустрою України, який, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у своїй постанову у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Зважаючи на таке, суд ураховує позицію прокурора, який вважав за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк 9 років, а також позицію сторони захисту, яка висловилась про те, що за цією статтею вина обвинуваченого не доведена і його дії слід перекваліфікувати на статтю 118 Кримінального кодексу України й призначити більш м`яке покарання,

Відтак, обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_37 , суд ураховує як позицію сторони обвинувачення, так і позицію сторони захисту, бере до уваги факт відсутності обставин, які пом`якшують покарання винному, проте наявність таких, що її обтяжують, ураховує особу винного, мету, мотиви, обставини та характер вчиненого ним кримінальних правопорушень, те, що юридично він на шлях злочинної діяльності став вперше, поведінку під час та після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, й керується принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Усе наведене у своїй сукупності та у співвідношенні, ураховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, виправлення ОСОБА_3 й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому слід призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, який дорівнює вісім років, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на усе вище наведене, суд вважає, що його висновок про міру покарання ОСОБА_3 відповідатиме його меті, гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави у приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, пропорційність, легітимна мета та невідворотність покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню, ухваленому 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії», де суд зауважив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Ухвалюючи вирок ОСОБА_3 , суд не знаходить підстав й для застосування положень статті 75, 69, 69-1, 96, 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був, процесуальних витрат не має.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

?зразки крові, які належать ОСОБА_3 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 01.02.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?змиви речовини бурого кольору, вилучені під час огляду місця поді, визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 27.01.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?джинсові брюки, які належать ОСОБА_3 та в яких він був одягнутий під час вчинення злочину, визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 30.01.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?одяг, який був одягнутий на ОСОБА_6 під час його вбивства, а саме: куртка, джемпер та футболка,- визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 15.12.2022 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?змив на марлевий тампон речовини бурого кольору з підлоги; куртку сірого кольору з червоними та білими вставками та нашаруванням речовини бурого кольору; джемпер (светр) чорний з коричневими вставками, вовняний на застібці «блискавка»; футболку червоного кольору, трикотажну, зі слідами пошкоджень та нашаруванням речовини бурого кольору; брюки - джинси світло-сірого кольору, на лівій штанині мається пляма бурого кольору, ззаду на правій штанині маються плями бурого кольору,-

- підлягають знищенню.

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 21.12.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/1591/22 (провадження № 1-кс/635/377/22) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_35 , арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим майном 14.12.2022 року під час огляду місця події за адресою: будинок АДРЕСА_1 ,- а саме на: змив на марлевий тампон речовини бурого кольору з підлоги; куртку сірого кольору з червоними та білими вставками та нашаруванням речовини бурого кольору; 7 ножів (в подальшому виключені з числа речових доказів постановою, прийнятою 27.01.2023 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 ); джемпер (светр) чорний з коричневими вставками, вовняний на застібці «блискавка»; футболку червоного кольору, трикотажну, зі слідами пошкоджень та нашаруванням речовини бурого кольору; куртку камуфляжну, тканинну (в подальшому виключена з числа речових доказів постановою, прийнятою 27.01.2023 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 ); брюки - джинси світло-сірого кольору, на яких маються плями бурого кольору,- слід скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Натомість застосований на стадії досудового розслідування та в подальшому неодноразово продовжений під час судового провадження, зокрема, на підставі ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 07.11.2023 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на строк 60 днів без визначення застави, тобто до 05 січня 2024 року включно,- слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Приходячи до такого, суд зауважує, що частиною 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до приписів статті 5 неодноразово вищезгаданої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини, ухваленого 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України», констатовано, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою після засудження компетентним судом у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сила і його можна оскаржити.

Саме тому, з метою забезпечення можливого апеляційного перегляду справи як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування засудженого від суду під тиском тягаря призначеного до відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, суд вважає, що подальше тримання ОСОБА_3 під вартою є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни або скасування до набрання вироком законної сили застосованого до нього запобіжного заходу.

Також, суд наголошує, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Зміст частини 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями) мовить про те, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відтак, беручи до відома припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, яким обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, ураховуючи, що до ОСОБА_3 вперше був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_35 , постановленою 16.12.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/1591/22 (провадження № 1-кс/635/365/22), який в подальшому не змінювався та не скасовувався, суд застосовує положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України й обчислює йому строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, визначеного протоколом затримання особи, підозрюваної особи у вчиненні злочину, та подальшого застосування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 14.12.2022 року о 13 годині 10 хвилин, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Ухвалюючи вирок та формуючи усі наведені в ньому висновки, суд покладається на положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Відтак, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

Отже, позиція сторони захисту щодо виправдання за недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, кваліфікованого як умисне вбивство, була почута, їх зауваження заслухані та вивчені судом, проте вони не знайшли в певній мірі належного юридичного підґрунтя для їх задоволення на підставі усього викладеного вище та спростовані низькою наявних та досліджених доказів під час судового розгляду справи у їх сукупності.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства», від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», від 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії» і від 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 50, 63, 65 - 67, 72, частиною 1 статті 115 і статтею 118 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановами Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) та № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»; частиною 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18), а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 - 86, 91, частиною 9 статті 100, статтями 131 - 132, 242, 349, 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Згідно із частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 14.12.2022 року, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

?зразки крові, які належать ОСОБА_3 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 01.02.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?змиви речовини бурого кольору, вилучені під час огляду місця поді, визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 27.01.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?джинсові брюки, які належать ОСОБА_3 та в яких він був одягнутий під час вчинення злочину, визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 30.01.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?одяг, який був одягнутий на ОСОБА_6 під час його вбивства, а саме: куртка, джемпер та футболка,- визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 15.12.2022 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП;

?змив на марлевий тампон речовини бурого кольору з підлоги; куртку сірого кольору з червоними та білими вставками та нашаруванням речовини бурого кольору; джемпер (светр) чорний з коричневими вставками, вовняний на застібці «блискавка»; футболку червоного кольору, трикотажну, зі слідами пошкоджень та нашаруванням речовини бурого кольору; брюки - джинси світло-сірого кольору, на лівій штанині мається пляма бурого кольору, ззаду на правій штанині маються плями бурого кольору,-

- знищити.

Скасувати, застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 21.12.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/1591/22 (провадження № 1-кс/635/377/22) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_35 , арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим майном 14.12.2022 року під час огляду місця події за адресою: будинок АДРЕСА_1 ,- а саме на: змив на марлевий тампон речовини бурого кольору з підлоги; куртку сірого кольору з червоними та білими вставками та нашаруванням речовини бурого кольору; 7 ножів (в подальшому виключені з числа речових доказів постановою, прийнятою 27.01.2023 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 ); джемпер (светр) чорний з коричневими вставками, вовняний на застібці «блискавка»; футболку червоного кольору, трикотажну, зі слідами пошкоджень та нашаруванням речовини бурого кольору; куртку камуфляжну, тканинну (в подальшому виключена з числа речових доказів постановою, прийнятою 27.01.2023 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 ); брюки - джинси світло-сірого кольору, на яких маються плями бурого кольору,- оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1