Справа № 683/249/24
УХВАЛА
26 січня 2024 року м. Старокостянтинів
Слідчий суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , т.в.о. заступника начальника СВ ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця Збройних Сил України, солдата, навідника військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої аеромобільної бригади, з середньою освітою, депутатом не обирався, не судимого в силу ст.89 КК України,
підозрюваного за ч. 1 ст. 263 КК України,
26 січня 2024 року т.в.о. заступник начальника СВ ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням, погодженим прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків.
У судовому прокурора та слідча підтримали заявлене клопотання про просили його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили та просили застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. Зазначали, що ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем визнав вину у скоєному та сприяв слідству, не судимий в силу ст. 89 КК України, має стійкі соціальні зв`язки, ризики впливу на свідків та ухилення від суду та слідства прокурором та слідчим не доведені, а сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для обрання підозрюваному найбільш суворого виду запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
25 січня 2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
За матеріалами кримінального провадження солдат ОСОБА_5 підозрюється в тому, що будучи військовослужбовцем Збройних сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.178 Цивільного кодексу України, п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-12 від 17.06.1992, а також в порушення вимог п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та п.8.1, 8.9, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також бойових припасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу бойових припасів, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив незаконне поводження із бойовими припасами за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи на бойовому завданні поблизу м. Мар`янки Донецької області знайшов корпус гранати «Ф-1» із запалом УЗРГМ та РДГ-2Б, після чого, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитись у власності громадян без спеціального дозволу, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, умисно незаконно забрав (придбав) корпус гранати «Ф-1» із запалом УЗРГМ та РДГ-2Б, які поклав собі у сумку.
У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час ОСОБА_5 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитись у власності громадян без спеціального дозволу, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб умисно вчинив незаконне носіння вказаного бойового припасу, придбаного ним за вищевказаних обставин, до свого місця проживання, що за адресою АДРЕСА_1 .
Після цього, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитись у власності громадян без спеціального дозволу, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, в період з невстановленого досудовим розслідуванням часу до 25.01.2024 умисно вчинив незаконне зберігання придбаного ним бойового припасу перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 26 січня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку, який фактично проведений 25 січня 2024 року.
Слідчий суддя уважає, що підозра є обґрунтованою, оскільки підтверджується: протоколом затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом проведення невідкладного обшуку домогосподарства АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , протоколом допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Частиною 1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Санкція ч.1 ст.263 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, тобто даний злочин є тяжким.
У клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий вказував, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, може переховуватись від слідства та суду, впливати на свідків.
У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінюючи визначені у ст. 177 КПК України ризики, вважаю, що ризик ухилення від органів досудового розслідування і суду не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Сама по собі тяжкість злочину, інкримінованого ОСОБА_5 не може свідчити про існування ризику переховування від органів досудового розслідування і суду. При цьому суд враховує і інші чинники, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, не судимий в силу ст.. 89 КК України, має стійкі соціальні зв`язки.
З досліджених у судовому засіданні обставин та матеріалів провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, вину у скоєному визнав та зобов`язався співпрацювати зі слідчим.
Ураховуючи наведені ризики, і усі, визначенні ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, приходжу до висновку, що належну процесуальну поведінку підозрюваного зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., з покладенням на нього зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою, а також з покладенням визначених ст. 194 КПК України обов`язків, а тому клопотання т.в.о. заступника начальника підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк по 24 березня 2024 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- перебувати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_5 звільнити з під варти з зали суду негайно.
Ухвала діє до 24 березня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя