Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/7178/23
Провадження №: 1-кп/332/181/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 16.09.2022, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Михайлівка Запорізької області, який має професійно-технічну освіту, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, кулеметника ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1.15.12.2016 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

2.28.02.2018 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.ст.70,71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2022 року за № 7 солдата: ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника кулеметного відділення військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим; воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє до 20 травня 2023 року.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілі шості, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Так, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер: своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, маючи умисел на ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , 19 серпня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , у (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Пологівського району (Гуляйпільська міська громада) Запорізької області, та незаконно перебував за межами військової частини до 05 травня 2023 року.

Таким чином, в період з 19 серпня 2022 року до 05 травня 2023 року солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, після бойового поранення тривалий час лікувався, проходив ВЛК, розумів, що треба було повернутися до військової частини, але на службу не повернувся без поважних причин. У скоєному щиро розкаявся.

За таких обставин, згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів.

Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 408 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 408 КК України, а саме у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, є військовослужбовцем за мобілізацією, за службовою характеристикою характеризується посередньо. Відповідно до довідки ВЛК за №12380 від 07.11.2023, ОСОБА_4 мав поранення тяжкого ступеню, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 77-б графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби.

З висновку судової психіатричної експертиза №383 від 15.11.2023 вбачається, що ОСОБА_4 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, визнається щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, прийняття участі у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При застосуванні вказаної норми матеріального права суд керується положеннями ч.2 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Тому суд керується диспозицією ч.1 ст.69 КК України в редакції, яка була чинною на час скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.408 КК України, у зв`язку з чим, та враховуючи те, що злочин було вчинено обвинуваченим до 13.12.2022, суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

05 травня 2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2023 року було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 жовтня 2023 року до ОСОБА_4 було затримано та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.12.2023 включно, який згодом був продовжений.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.72 КПК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по 06 травня 2023 року включно та з 20 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки призначається покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме - з 05 травня 2023 року по 06 травня 2023 року включно та з 20 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1