ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1220/23 Справа № 202/1653/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000075 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Встановила:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з моменту затримання 03.02.2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаними вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02.02.2022 року близько 21.00 години, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , знаходився в одній із кімнат (зала) за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі своїм братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпивав алкогольні напої. В цей час на ґрунті особистих неприязних стосунків, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 , який в цей момент знаходився поруч.

Так, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_7 , який в цей момент сидів на дивані, та спричинив не менше трьох ударів руками і ногами в область голови та тулубу, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_7 настала від сумісної тупої травми тіла у вигляді чисельних ушкоджень голови, чисельні переломи ребер з ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком шоку.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що доказів, що саме він спричинив потерпілому тілесні ушкодження стороною обвинувачення не надано. Наявні в матеріалах провадження висновки експертиз та протоколи огляду, на його думку, підтверджують лише факт смерті потерпілого, однак не надають відомостей щодо механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Так, експерт зазначив, що у трупа потерпілого наявні переломи ребер як з лівої, так і з правої сторони, при цьому вказав, що у такій позі трупа це зробити не можливо.

Також зазначає, що у постанові слідчого зазначено про проведення експертизи по трупу обвинуваченого, а не трупу ОСОБА_11 . А потім, у порушення ст. 110 КПК України, інший слідчий видав довідку про те, що це був труп ОСОБА_11 , а не труп обвинуваченого. При цьому копія такої довідки у справі відсутня, як відсутні і копії повідомлень на адресу обвинуваченого про призначення експертизи, що позбавило права останнього заявити слідчому клопотання про поставлення перед експертом питань та призвело до порушення права обвинуваченого на захист.

Обвинувачений посилається на те, що свідки у судовому засіданні не давали пояснень про те, що бачили, як він вчинив вбивство потерпілого, який страждав від алкогольної залежності. На думку обвинуваченого, смерть потерпілого настала від отруєння етиловим спиртом, однак судовий експерт цього факту не дослідив.

Вказує, що під час його затримання 03.02.2022 року працівники поліції не ознайомили його з підставами затримання, не роз`яснили права та обов`язки; огляд будинку, у порушення вимог ст. 237, 238 КПК України, було проведено без дозволу обвинуваченого та його батька, тому вважає, що речові докази, які були вилучені при огляді є недопустимими доказами.

- прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі було взято до уваги те, що обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, не займається суспільно-корисною працею, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що, на думку прокурора, свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

У даному провадженні не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , разом з тим встановлено обставину, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що обвинувачений постійно змінював свої покази у суді, дискредитував свого покійного брата та намагався перекласти вину у вбивстві на свідка у кримінальному провадженні.

- потерпілий ОСОБА_9 просить вирок змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.

Вважає, що обвинувачений не вчиняв навмисного вбивства свого брата, тому його необхідно виправдати. Будь яких доказів, що саме обвинувачений причинив тілесні ушкодження потерпілому сторона обвинувачення на надала. Всі надані експертизи і протоколи огляду, на думку апелянта, свідчать про факт смерті потерпілого та не містять відомостей про механізм нанесення тілесних ушкоджень. Допитані у суді свідки не свідчили про те, що вони бачили чи знають, що саме ОСОБА_12 скоїв вбивство потерпілого ОСОБА_11 , який страждав від алкогольної залежності.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, просили їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого заперечувала.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судовий розгляд кримінального провадження, відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, повинен проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом повинно бути чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повинно бути враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

За нормативним визначенням, умисне вбивство (ст.115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Суд визнав ОСОБА_7 винуватим, в тому числі, у тому, що він на ґрунті особистих неприязнених стосунків, в ході словесного конфлікту, раелізуючи раптово виниклий умисел на умисне вбивство, спричинив не менше трьох ударів руками і ногами в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_7 , в результати чого спричинив останньому тілесні ушкодження.

При цьому суд послався на висновок судового експерта № 255, згдіно якого смерть ОСОБА_7 настала від сумісної тупої травми тіла у вигляді численних ушкоджень голови, численних переломів ребер з ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком шоку.

На думку колегії суддів, виклад обвинувачення, встановленого судом доведеним саме таким чином, не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, відповідно до якої у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Не може колегія суддів не звернути уваги на те, що вирок, відповідно до ст. 370 КПК України, повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

В порушення вищенаведених вимог КПК, суд при формулюванні обвинувачення, виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню встановлені органом слідства згідно з обвинувальним актом, а також експертними дослідженнями, а не судом, як вимагає процесуальний закон. Такі висновки являються неприпустимими, такими, які дають підстави для безумовного скасування судового рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону слід детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового процесу, доводи апеляційної скарги, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

В зв`язку з прийнятим рішенням про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, при яких скоєно злочин, його тяжкість, про те, що ризики у виді можливості переховуватися від правосуддя, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, - не зменшились, колегія вважає, що саме запобіжний захід тримання під вартою буде необхідним для виконання процесуальних зобов`язань обвинуваченим. Тому колегія вважає за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 17 листопада 2023 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4