ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/599/24 Справа № 190/579/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000717 від 02.10.2021 року стосовно

ОСОБА_7 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у с. Жовте П`ятихатського району, Дніпропетровської області,

громадянина України, зареєстрований та фактично

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортними засобами строком на 5 років.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

02 жовтня 2021 року приблизно о 16 годині 16 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в трудових відносинах із ПСП «Каспій», не маючи чинного страхового полісу (страхового сертифіката «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «ЗІЛ ММ3 555», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні із причепом- самоскидом «ГКБ-8535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та гальмівна магістраль якого не була з`єднана із гальмівною магістраллю вказаного автомобіля, що мав перевірити перед початком руху. В світлий час доби в с.Байдаківка, Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 здійснював рух на спуск по сухому асфальтобетонному покритті проїзної частини дороги сполученням м. П`ятихатки - с. Лихівка, з боку м. П`ятихатки у напрямку с. Лихівка, при цьому здійснював перевезення у якості пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували в салоні автомобіля «ЗІЛ ММ3 555», та ОСОБА_11 , який перебував у причепі «ГКБ-8535».

Під час руху по проїзній частині дороги сполученням м. П`ятихатки - с. Лихівка, в с. Байдаківка, Кам`янського району Дніпропетровської області, та наближаючись до нерегульованого перехрестя із вул. Центральною, водій ОСОБА_7 не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем у щепленні із причепом, не врахувавши дорожню обстановку та стан транспортного засобу із причепом, наближаючись до вищевказаного нерегульованого перехрестя із вул. Центральною, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля із причепом, внаслідок чого, в районі нерегульованого перехрестя дороги сполученням м. П`ятихатки - с. Лихівка із дорогою вул.Центральної, в с.Байдаківка, Кам`янського району Дніпропетровської області, застосувавши екстрене гальмування, втратив контроль над керуванням автомобілем «ЗІЛ ММЗ 555», у щепленні із причепом «ГКБ-8535», які виїхали за межі проїзної частини дороги ліворуч із послідуючим обертанням причепа та контактуванням його із задньою частиною автомобіля «ЗІЛ ММЗ 555», під час чого відбулося падіння із причепа пасажира ОСОБА_11 .

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.1. ґ), 2.3. а), б), 2.1. а), 2.9. а), та 12.1. Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру причепа ОСОБА_11 , згідно висновку експерта спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті потерпілого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма транспортними засобами строком на 5 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував належним чином того, що обвинувачений раніше не судимий, вину у скоєному визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відсутні обставин, що обтяжують покарання, через що у суду були достатні правові підстави для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК. Зазначає, що судом не враховано висновок органу пробації, згідно якого ОСОБА_7 становить середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Сторона захисту зазначає про те, що судом не враховано віктимну поведінку потерпілого, у якості пом`якшуючої обставини, оскільки останній перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без відома обвинуваченого сів у причіп, який за своєю конструкцією не передбачений для перевезення пасажирів, чим відповідно порушив п. 5. 2 ПДР, згідно якого пасажири користуючись транспортним засобом, повинні сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачений до суду не з`явився, про час та дату апеляційного розгляду повідомлений належним чином, не звертався із заявою/клопотанням про його особисту участь яка відповідно до ч. 4 ст. 401 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), не є обов`язковою, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК судом апеляційної інстанції не переглядаються.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК є тяжким злочином, з необережною формою вини; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, відсутність обтяжуючих обставин.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК, втім з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів та належних підстав для його пом`якшення за видом та/або розміром не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для призначення покарання нижче від нижчої межі, колегія суддів не знаходить їх переконливими, з огляду на наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 69 КК, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексуза це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом обґрунтовано визнано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Інших даних, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням фактичних обставин, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, в результаті грубого порушення ПДР в результаті чого настали тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого, судом апеляційної інстанції по справі не встановлено.

Судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено у вироку, що відомості про тяжкість вчиненого злочину та обставини, свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Колегія суддів із цим висновком погоджується з огляду на те, що кримінальне правопорушення хоча і вчинено з необережності, однак в стані алкогольного сп`яніння, що саме по собі свідчить про зухвале відношення та злочинну самовпевненість до наслідків керування транспортним засобом в такому стані.

Доводи захисту щодо врахування віктимної поведінки потерпілого при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки за вчинення злочинів проти безпеки руху до кримінальної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Протиправна поведінка іншого учасника ДТП у цьому випадку є умовою спричинення відповідних наслідків та не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками, що настали. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ВС від 26.05.2020 у справі N 523/12810/15-к (провадження N 51-266км20).

Так, судом першої інстанції встановлено, що невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку експерта спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті потерпілого.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що обвинувачений вчинив інкримінований злочин в стані алкогольного сп`яніння і безпосередньо порушення ПДР ОСОБА_7 перебувають у причино - наслідковому зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою.

Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись під вартою, таких даних не надано і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України. Згідно ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, ці обставини були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить до висновку про відсутність підстав для призначення покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000717 від 02.10.2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4