ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/1413/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю секретаря ОСОБА_5 ,

-підозрюваного ОСОБА_6 ,

-прокурора ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

-представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого ХРУП №1 ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишено без задоволення та обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування, до 15 грудня 2023 року (включно), який полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23:00 години до 05:00 години та зобов`язано ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою суду.

Цією ж ухвалою на ОСОБА_6 покладено обв`язки:

- не відлучатися із населеного пункту м. Харків, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування до 15 грудня 2023 року, з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор послався на наявність ризиків:

- переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який підтверджуються тим, що останній підозрюється у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який йому може бути призначено від 3 до 5 років позбавлення волі;

- впливу на потерпілу та свідків, який підтверджується тим, що потерпіла та свідки є знайомими ОСОБА_6 , який достеменно знає про місце їх проживання;

- ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний не має законних джерел заробітку та засобів для існування та може вчинити новий злочин, у тому числі щодо потерпілої та свідків, з метою спонукання останніх до надання показань на свою користь.

На думку прокурора, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не в змозі убезпечити вищенаведені ризики. Указав, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може викликати негативну реакцію суспільства на рішення суду, як і на роботу правоохоронної системи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника потерпілої, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, чи суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на інших учасників провадження, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, за який останньому може бути призначено максимальне покарання 5 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до пред`явленої підозри вчинено щодо жінки, яка спала та не здогадувалася про наміри підозрюваного, який в той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів не тільки суспільства, а й потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Разом з цим, висновки слідчого судді про відсутність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є передчасними.

Так, ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_6 достовірно відомо про місце проживання потерпілої та більшості свідків у цьому кримінальному провадженні, які є його знайомими, що свідчить про наявність вказаного ризику.

До того ж, ризик на свідків та потерпілу, який полягає у можливості застосування незаконного впливу на них з боку підозрюваного, слід вважати наявним, оскільки суд може приймати до уваги показання свідків та потерпілої, які він отримав під час безпосереднього дослідження доказів, а тому цей ризик існує не тільки на початковому етапі, а і продовжує існувати протягом всього кримінального провадження.

Доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки прокурором не наведено будь-яких даних, які б свідчили про можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя дійшов висновку, що відповідно до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваної слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваної в ході досудового розслідування.

Разом з цим, доводи прокурора про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не ґрунтуються вимогах чинного кримінального процесуального закону.

Так відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім я до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_10 раніше не судимий, а прокурором не надано будь яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_10 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж той який зазначений у клопотання слідчого.

Доводи прокурора про не можливу недієвість запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, через наявність комендантської години, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження недієвості обраного слідчим суддею запобіжного заходу, а саме порушення підозрюваною обраного запобіжного заходу та покладених на неї обов`язків.

До того ж, в разі порушення ОСОБА_10 обраного запобіжного заходу чи покладених на нього обов`язків, прокурор має право звернутися до суду з клопотанням про застосування до нього більш суворого запобіжного заходу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_10 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: