У Х В А Л А

іменем України

Справа № 126/2186/23

Провадження № 1-кп/126/374/2023

26 жовтня 2023 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

представника служби у справах дітей Бершадської міської ради ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бершадь клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000150 від 08.08.2023 року за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відносно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка, Бершадського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, судимого 25.03.2022 Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі , на підставі ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік ,

ВСТАНОВИВ :

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання дізнавача СД відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 498 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Судом установлено, що 17.07.2023 неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відпочивав на річці в с. Хмарівка Гайсинського району Вінницької області разом із своїм неповнолітнім товаришем ОСОБА_9 . Під час відпочинку у вечірню пору доби ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_4 залишити в його сумці мобільний телефон марки «Хіаоmі» серії «Redmi» моделі «Redmi 9А», належний його матері ОСОБА_10 на що останній погодився.

Наступного дня, 18.07.2023 ОСОБА_9 прийшов до домоволодіння ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_1 , з метою забрати телефон, який напередодні залишив у ОСОБА_4 на зберіганні, однак ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, таємно, шляхом обману, з метою заволодіння чужим майном повідомив ОСОБА_9 про втрату телефону за невідомих обставин та телефон останньому не повернув, таким чином протиправно ним заволодів.

В подальшому 20.07.2023 ОСОБА_4 розуміючи, що ОСОБА_9 не буде вживати заходів спрямованих на пошуки телефону, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно продав мобільний телефон вартістю згідно висновку експерта 4941/23-21 від 22.08.2023 1378 грн, в магазині «Мобілюкс», що в м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області, за грошові кошти в сумі 1000 грн, якими розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1378 гривні.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого за ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру зазначив, що ОСОБА_4 , на момент вчинення кримінального проступку був неповнолітнім, вчинив суспільно небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, щиро розкаявся у вчиненому.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини викладені у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру.

Законний представник ОСОБА_5 та представник служби у справах дітей ОСОБА_7 , просили суд, задовольнити клопотання дізнавача.

Захисник ОСОБА_6 , просила суд задовольнити клопотання дізнавача про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Потерпіла ОСОБА_10 надала до суду заяву про розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 в її відсутність та задовольнити його. Претензій до ОСОБА_4 не має, шкода їй відшкодована в повному обсязі.

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_4 , містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника, захисника, представника служби у справах дітей, враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , відповідно до ст. 22 КК України, не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи, мети виправлення неповнолітнього та з урахуванням практики має здійснюватись, як правило, не менше одного року.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, раніше судимий 25.03.2022 Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, задовільно характеризуються за місцем проживання.

ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння не досягнувши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно небезпечного діяння.

Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів кримінального провадження неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 , яка згодна на передачу сина їй під нагляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 , примусових заходів виховного характеру у виді вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до ч.1 ст.119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

В судовому засіданні встановлено, що у даному кримінальному провадженні наявні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №4941/23-21 від 22.08.2023 в сумі 1194,90 грн.. ОСОБА_4 є неповнолітнім та не має можливості відшкодувати витрати на проведення експертизи. Законний представник ОСОБА_4 його мати ОСОБА_5 на даний час ніде не працює, не має постійного доходу. Родина знаходиться у скрутному матеріальному становищі і тому суд з урахуванням вимог ст.ст. 119, 124, 126 КПК України вважає за можливе повністю звільнити ОСОБА_5 від сплати витрат на проведення експертизи, компенсувавши їх за рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України скасувавши арешт, накладений на речові докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000150 від 08.08.2023 року за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка, Бершадського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, раніше судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 10.08.2023 на мобільний телефон торгової марки "Xiaomi" серії "Redmi" моделі "Redmi 9А".

Речові докази: мобільний телефон торгової марки "Xiaomi" серії "Redmi" моделі "Redmi 9А", який знаходиться на відповідальному зберіганні в потерпілої ОСОБА_10 , залишити їй як власнику.

Витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 1194 грн. 90 коп. віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1