Справа № 372/3638/23
Провадження № 1-кп-100/24
В И Р О К

іменем України

05 лютого 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001323 від 31.05.2023 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2023 року близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_4 перебував поблизу багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . У цей час до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_6 та між ними на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка.

В подальшому під час суперечки ОСОБА_4 , не маючи на меті заподіяти ОСОБА_6 фізичну шкоду у вигляді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя

ОСОБА_6 , від якого останній втратив рівновагу та впав на землю, вдарившись об асфальтне покриття. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, переломів потиличної та лівої скроневої кісток з переходом на основу черепа; контузії легкого ступеня, субкон`юктивальних крововиливів, гематом повік обох очей, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Провина ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, що відповідають критеріям належності, допустимості та достатності.

Так, місце вчинення кримінального правопорушення АДРЕСА_2 , відображено в протоколі огляду від 31.05.2023 року, та встановлено зі слів допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 .

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що, перебуваючи на АДРЕСА_2 , в вечірній час, 28.05.2023 року, стали очевидцями нанесення раніше невідомим їм ОСОБА_4 декількох, близько двох ударів, кулаком в область обличчя чи верхньої частини тулуба, їхньому сусіду потерпілому ОСОБА_6 , від яких останній впав на землю на спину.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що, не будучи очевидцем завдання ударів ОСОБА_6 , він бачив останнього без свідомості на асфальті до приїзду швидкої допомоги.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 загалом узгоджуються із інформацією, здобутою в ході проведення слідчих експериментів за їхньої участі. Незначні розбіжності не є такими, що здатні вплинути на викладені в обвинувальному акті фактичні обставини чи потягти зміну кваліфікації злочинного діяння, їх наявність суд пов`язує виключно із особливостями людською пам`яті, яка не здатна втримувати деталі із перебігом часу.

Окрім цього, висновком судово-медичної експертизи також встановлено, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 .

В ході слідчої дії пред`явлення для впізнання від 18.07.2023 року свідок ОСОБА_7 вказав на обвинуваченого ОСОБА_4 , як на особу, яка нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що за вказаних в обвинувальному акті обставинах, він вигуляв свою собаку по вул. Сосновій, в м. Українка Обухівського району, де між ним та компанією, в якій був раніше невідомий йому ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт через вживання останніми нецензурної лексики. Вважаючи, що конфлікт вичерпаний, ОСОБА_6 відійшов на незначну відстань, коли відчув ззаду схоплення за шию, розвернувшись він побачив ОСОБА_4 , який завдав йому 2 удари кулаком в область обличчя, від яких він впав на землю і одразу втратив свідомість. Потерпілий, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, просив врахувати, що після отриманої травми голови стан здоров`я його значно погіршився, він зіткнувся із постійним запамороченням, був змушений біля двох місяців перебувати на лікарняному, дотримуючись постільного режиму, що значно змінило звичайний уклад його життя, поставило його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

Свідок ОСОБА_10 , як член сім`ї потерпілого, підтвердила, що два тижні потерпілий провів в лікарні, протягом яких не здатний був самостійно вставати із ліжка, скаржився на головний біль та запаморочення. Загалом процес відновлення зайняв близько 2-3 місяців, протягом яких ОСОБА_6 зазнав суттєвих змін в своїй щоденній рутині, був позбавлений можливості вести звичайний уклад життя без сторонньої допомоги.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_11 , які звелися до того, що ОСОБА_4 за вказаних в обвинувальному акті обставинах завдав лише одного ляпасу ОСОБА_6 , який став реакцію на чіпляння за одежу та нав`язливість перебуваючого в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 . Суд звертає увагу, що показання ОСОБА_11 носять суперечливий характер, оскільки, повідомляючи про чіпляння та нав`язливість потерпілого, вона зазначає, що не чула будь-яких слів образливого характеру від ОСОБА_6 на чию-небудь адресу, також вказаний свідок зазначила, що не може стверджувати про сильний стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 . В зв`язку із чим, суд, із врахуванням показів інших свідків, потерпілого, документів, висновків експертів, показання свідка ОСОБА_11 про падіння ОСОБА_6 від ляпасу із наступною втратою свідомістю, розцінює як викривлені, та такі, що спрямовані на пом`якшення провини ОСОБА_4 , як людини, із якою в неї склалися на момент розгляду справи в суді близькі відносини.

Ступінь тяжкості, їхній характер та локалізація тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_6 , як обов`язкова частина об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яка підлягає доказуванню за ст. 128 КК України, встановлена висновком експерта № 81, і відповідає тим, які зазначені в обвинувальному акті.

Узгодженні із цим висновком і висновки експертів № 88, 85, 83.

Суд визнає недопустимим доказом протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 13.07.2023 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 вказав на обвинуваченого ОСОБА_12 , яка на особу, яка завдала йому 28.05.2023 року тілесних ушкоджень, оскільки вказаній слідчій дії передувало надання на ознайомлення потерпілому відео, на якому був зображена тільки одна особа чоловічої статті ОСОБА_4 . Тим самим, органом досудового розслідування повністю проігноровано вимогу ч. 1 ст. 228 КПК України, відповідно до якої заборонено попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Проте, зважаючи на сукупність доказів, які є викривальними щодо ОСОБА_12 , визнання протоколу пред`явлення для впізнання від 13.07.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_6 недопустимим доказом, не може вплинути на переконання суду про доведеність провини ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 визнав, що в ході словесної суперечки із раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , яка тривала декілька хвилин, почав дратуватися нав`язливістю та чіпляннями потерпілого, в зв`язку із чим змушений був застосувати до нього силу і наніс долонею лівою руки удар по обличчю, від якого останній впав на землю.

Суд, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні, та під час слідчого експерименту за його участю, встановив, що останній послідовно зазначав, що, він є лівшою, і удар по обличчю потерпілого наносився ним лівою рукою. В зв`язку із чим суд із власної ініціативи відобразив цю обставину, яка є частиною об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, у вироку суду.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились необережному тяжкому тілесному ушкодженні, правильно кваліфіковані за ст. 128 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, використання обвинуваченим малозначного приводу для завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , особу винного, який має малолітню дитину, раніше судимий за злочин проти життя, незначний проміжок часу 1 рік, який минув з моменту відбуття покарання останнім до вчинення кримінального правопорушення проти ОСОБА_6 , що, на думку суду, свідчить про ігнорування ОСОБА_4 права людини на фізичну недоторканість як природного та невід`ємного.

Судом не встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, обвинуваченому.

Суд скептично ставиться до твердження обвинуваченого про визнання ним провини та щире каяття. Так, відсутність будь-яких дій, спрямованих на відшкодування шкоди, та надання обвинуваченим показань, відповідно до змісту яких, він намагався мінімізувати агресивний характер своїх дій, перекласти частину відповідальності за виниклий конфлікт на потерпілого ОСОБА_6 , свідчать лише про намір ОСОБА_4 «використати» обставину у вигляді «визнання провини та щирого каяття» для пом`якшення наслідків скоєння кримінального правопорушення. Суд вважає, що визнання провини та щире каяття це психічні процеси, які мають носити безумовний характер. Обвинувачений при допиті неодноразово зазначав, що дії потерпілого ОСОБА_6 у вигляді нав`язливості, які зводилися до пропозиції випити разом пива, спровокували його застосувати фізичну силу, при цьому зі слів самого ОСОБА_4 вказані дії тривали декілька хвилині і не супроводжувалися будь-якими образами його честі та гідності.

Суд враховує при призначенні покарання висновок органу пробації про високий рівень небезпеки ОСОБА_4 для суспільства, його схильність до фізичного насилля, неконтрольовану поведінку і в сукупності із переліченими обставинами не вважає за можливе призначити покарання більш м`яке ніж позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає за доцільне призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в розмірі, який дорівнює мінімальному, передбаченому в санкції статті.

Щодо вимог цивільного позову.

Суд вважає цивільний позов в частині матеріальних збитків недоведеним, оскільки до позову не додано листка призначення медикаментів, які б дозволяли ідентифікувати ліки, як такі, що призначалися потерпілому ОСОБА_6 через отримання травми 28.05.2023 року.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_4 не визнав також позов в цій частині із цих же підстав. Кожна сторона при цьому повинна під час розгляду цивільного позову довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

При цьому, враховуючи пояснення потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 суд не сумнівається, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому було заподіяно моральної шкоди, обумовленої перебування в лікарні, фізичним болем від отриманої травми, порушенням звичайного способу життя, залежністю від інших осіб в процесі організації своєї рутини. Виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої моральної шкоди до 50 000 грн., суми, яка була визнана і стороною захисту.

Судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги потерпілому в розмірі 1000 грн., слід стягнути із обвинуваченого відповідно до норм статті 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. та 1000 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правої допомоги, а всього 51 000 грн.

У задоволені іншої частини вимог відмовити.

Речові докази - сині спортивні штани та сіру футболку повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1