Дата документу 11.10.2023 Справа № 332/5445/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/5445/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1307/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 11 жовтня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 209 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 209 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 24 листопада 2023 року включно, задоволено, визначено розмір застави у сумі 805 200 гривень; в задоволенні клопотання адвоката щодо зупинення кримінального провадження відмовлено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Діючи в інтересах обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій не погодився з оскаржуваною ухвалою суду, вважає, що вона винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не об`єктивні та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

На думку адвоката, між його підзахисним та потерпілим ОСОБА_9 виникли цивільно-правові відносини, які помилково кваліфіковані як кримінальний злочин за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Апелянт зазначає про порушення ст. 2 КПК України у зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 209 КК України, який кваліфікується як особливо тяжкий злочин, проведено майже за дві години. Слідчі дії, за винятком повідомлення про підозру, по даній справі не проводились, речові та письмові докази не долучались.

Адвокат вказує на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 перебуває на військовій службі в певній частині, а тому у нього відсутня можливість впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні та створювати перешкоди судовому слідству.

Крім того, адвокат звертає увагу апеляційного суду на застосуванні Заводським районним судом м. Запоріжжя практики ЄСПЛ не на користь обвинуваченого, що створює ризики для справедливості в частині дотримання закону при продовженні строку тримання під вартою.

Розмір визначеної судом застави апелянт вважає непомірно великим.

Просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 р., ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання або зменшити суму застави.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Зазначив про звернення до прокурора з клопотанням щодо застосування ст. 616 КПК України та відсутність результату його розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 погодився з думкою свого захисника, вказавши про велику суму застави, яка є непомірною для нього.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 вважав застосований до обвинуваченого запобіжний захід обґрунтований, ризики негативної поведінки ОСОБА_8 , які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого обвинувачення та перебування ОСОБА_8 у розшуку, що свідчить про ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Наявність у обвинуваченого дружини та малолітньої дитини не спростовує даний ризик та не впливає на висновки суду щодо продовження його існування.

З урахуванням стадії судового розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, а також обізнаності обвинуваченого про анкетні дані та адреси потерпілого та свідків, які на сьогодні не допитані, апеляційний суд вважає триваючим ризик можливості незаконного впливу на вказаних осіб, у випадку перебування ОСОБА_8 на свободі.

Крім того, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому, у сукупності з незалученістю обвинуваченого до суспільно-корисної праці, свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також судом першої інстанції небезпідставно враховано введений на території України воєнний стан, що додатково переконує у вірності прийнятого рішення, оскільки ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем, у випадку застосування альтернативного запобіжного заходу, матиме змогу перебувати в зоні активних бойових дій, що в свою чергу створить перешкоди судовому розгляду.

З урахуванням встановленого вище, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд у своєму рішенні, судова колегія вважає непереконливими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення ст. 2 КПК України та незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_8 не являються предметом розгляду в даному апеляційному провадженні та належать до повноважень суду першої інстанції, яким здійснюється розгляд даного кримінального провадження по суті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Міркування апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, або зменшення розміру застави, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, з чим погоджується й апеляційний суд.

Одночасно суд першої інстанції, врахувавши розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди, аргументовано визначив розмір застави, який буде стримуючим фактором для обвинуваченого від протиправної поведінки, та з урахуванням обставин інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 24 листопада 2023 року включно з визначенням розміру застави в сумі 805 200 гривень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4