Справа № 299/6095/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
02.11.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/490/23, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тросник Виноградівського району Закарпатської області, місце проживання: АДРЕСА_1 .
Цією ухвалою щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду. Підозрюваного ОСОБА_7 зобов`язано прибувати до органу досудового розслідування, прокуратури та суду за кожною вимогою, носити електронний засіб контролю до 11 листопада 2023 року включно.
З матеріалів за клопотанням убачається, що 11 вересня 2023 року, до слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області звернувся слідчий з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 . У клопотанні слідчий вказує на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, і за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. У клопотанні слідчий посилається на наявність доказів, які слугували підставою для висунення підозри, на існування передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів під час судового розгляду. Крім того, існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві покази. У клопотанні слідчий також посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 : працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали утриманню його під вартою не хворіє, і з огляду на наведене, застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В ухвалі слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в особливо великих розмірах, вчинена в умовах воєнного стану, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, санкція статті за скоєння якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини є підставами для висновку про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду. Інші ризики, на існування яких слідчий вказує у клопотанні, а саме незаконний вплив підозрюваного на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не доведені ні слідчим, ні прокурором у судовому засіданні. Крім того, слідчий суддя взяв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає з батьками, які його утримують, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, і те, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_7 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України і вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, просить її скасувати. Зазначає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання залишив поза увагою наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 та обставини вчиненого кримінального правопорушення. Про існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 від суду свідчить те, що підозрюваний ніде не працює, тому існує ймовірність того, що він може не з`являтися на виклики до слідчого, покинувши місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному проваджені, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони обвинувачення та сторони захисту, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв про відкладення апеляційного розгляду та даних про поважність причин неявки від сторони обвинувачення та захисту не надходило; що прокурор апелянт, будучи відповідно до приписів КПК України зобов`язаний доводити обґрунтованість доводів клопотання та апеляційної скарги, жодного разу на з`явився на розгляд справи до апеляційного суду, судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в тому випадку, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування і відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Із журналу судового засідання убачається, що у розгляді клопотання брали участь підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 , що не свідчить про порушення права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема протоколами оглядів місця події, допитів потерпілого та підозрюваних, огляду предметів та іншими, доданими до клопотання, матеріалами, на підставі яких 11.09.2023 винесено повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
З огляду на характер та конкретні обставини вчинення діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна), дані про особу підозрюваного, який не має постійного місця роботи, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком про недоведеність органом досудового розслідування ризиків, передбачених п. п. 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказується у клопотанні, а саме незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення. Такі ризики апеляційний суд визнає недоведеними, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, а відтак ґрунтуються виключно на припущеннях. Тому, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя обґрунтовано не взяв їх до уваги.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Тому, апеляційний суд вважає, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.
Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.
Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного (раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, дійшов до належних висновків про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, які ґрунтуються на вимогах закону і доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що застосований слідчим суддею щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, оскільки існують всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Із цих підстав, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 ніде не працює, визнаються такими, що не впливають на висновки слідчого судді.
На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі процесуальні обов`язки: цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати до органу досудового розслідування, прокуратури та суду за кожною вимогою, носити електронний засіб контролю, - до 11 листопада 2023 року.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі прокурор не вказує в апеляційній скарзі, а не з`явившись на її розгляд, будучи відповідно до приписів КПК України зобов`язаний доводити обґрунтованість доводів клопотання та апеляційної скарги, позбавив себе можливості надати будь-які докази чи довести обставини у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: