В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0002089, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, який має наповнолітню дитину 2009 р.н. (зі слів), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та діє по теперішній час. Так, 29.09.2023 приблизно о 12:26 годині (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зайшов до приміщення магазину «Амбар» ТОВ «Белівер», який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Закарпатська, 28. Знаходячись в приміщенні вказаного магазину у ОСОБА_3 виник протиправний корисливий мотив, направлений на таємне викрадення продуктів харчування з приміщення магазину. Реалізовуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи настання, тобто діючи з прямим умислом, ОСОБА_3 29.09.2023 приблизно о 12:26 годині (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), скориставшись моментом, коли за ним ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу взяв руками зі стелажів розташованих у вище вказаному магазині чотири пляшки коньяку «Довбуш» 5-ти зірковий 0,5 літрів, вартістю без ПДВ 162,60 гривень за одну пляшку, що в загальній сумі становить 650,40 гривень. Після чого, ОСОБА_3 сховав вищевказані чотири пляшки коньяку під футболку надягнену на нього та не розрахувавшись на касі за товар, покинув приміщення магазину «Амбар», чим спричинив матеріальний збиток ТОВ «Белівер» на загальну суму 650,40 гривень, а викраденим товаром розпорядився на свій розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Окрім того, 09.10.2023 о 19:49 годині, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зайшов до приміщення магазину «Амбар» ТОВ «Белівер», який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Закарпатська, 28. Знаходячись в приміщенні вказаного магазину у ОСОБА_3 виник протиправний корисливий мотив, направлений на таємне викрадення продуктів харчування з приміщення магазину. Реалізовуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, ОСОБА_3 09.10.2023 о 19:49 годині, будучи в стані алкогольного сп?яніння, скориставшись моментом, коли за ним ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу взяв руками зі стелажів розташованих у вище вказаному магазині одну пляшку коньяку «Довбуш» 3-х зірковий 0,5 літрів, вартістю без ПДВ 158,40 гривень, яку сховав під куртку надягнену на нього та два шматка мармурового сиру 45% (Білозгар), загальною вага 0,750 кг., вартістю без ПДВ 133,60 гривні, які сховав в кишені куртки надягнену на нього. Після чого, ОСОБА_3 не розрахувавшись на касі за вищевказаний товар, покинув приміщення магазину «Амбар», чим спричинив матеріальний збиток ТОВ «Белівер» на загальну суму 292,00 гривень, а викраденим товаром розпорядився на свій розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно у вказані в обвинувальному акті дати та час, в магазині «Амбар», за адресою: м. Ужгород, вул. Закарпатська, 28, таємно викрав зі стелажів чотири пляшки коньяку «Довбуш» 5-ти зірковий 0,5 літрів, сховав під футболку та виніс з вказаного магазину неоплативши за них. Крім того, в цьому ж магазині таємно викрав пляшку коньяку «Довбуш» 3-х зірковий 0,5 літрів, яку сховав під свою куртку та два шматки сиру, які сховав в кишені своєї куртки та виніс з магазину, не розрахувавшись за них. Розкаюється у вчиненому, обіцяв не вчиняти кримінальних правопорушень.

Потерпілий ТОВ «Белівер» не забезпечив явки в судове засідання свого повноважного представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки. При цьому, прокурором було подано заяву представника потерпілого ОСОБА_5 , в якій просить проводити підготовче засідання та судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_3 за відсутності представника ТОВ «Белівер». Крім того, зазначив, що цивільний позов не заявляють, покарання просять призначити на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили щодо розгляду справи за відсутності потерпілого та враховуючи положення ст.325 КПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без потерпілого.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України. Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння №2061 від 09.10.2023 відносно ОСОБА_3 , у якому наявне заключення лікаря: стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, вчиненими умисно, особу винного, який раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, згідно відповіді КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» ЗОР № 1733 від 16.10.2023 ОСОБА_3 по медичну допомогу не звертався.

Крім того, слід зазначити, що питання призначення покарання неодноразово були предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19) міститься висновок щодо призначення покарання, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України.

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України. З цього правила є виключення, згідно з яким вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями КК України, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині КК України (ч. 3 ст. 32 КК України).

Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК України повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Кваліфікація двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК (тотожних кримінальних правопорушень), та призначення за ними покарання здійснюється згідно з усталеною судовою практикою.

Тобто, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією частиною статті Особливої частини КК України (у даному випадку дії ОСОБА_3 за епізодом 29.09.2023 року кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України та за епізодом 09.10.2023 року - за ч. 4 ст. 185 КК України), у такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією.

За наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст. 75 КК України, думку обвинуваченого, який залишив вирішення вказаного питання на розсуд суду, з урахуванням характеру та виду вчинених злочинів, їх наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та обтяжуючої обставини, його відношення до вчиненого, принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому відповідно до вимог ст. 50 КК України, слід призначити покарання в мінімальній межі санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, ураховуючи вартість майна, яке викрав обвинувачений, порівняно із суворістю покарання, пов`язаного із введенням воєнного стану, не дають підстав суду для призначення більш суворого покарання.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування матеріальних збитків, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 185 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

-пляшку коньяку «Довбуш» 3-х зірковий 0,5 л та два шматка мармурового сиру 45% (Білозгар), які отримані згідно розписки від 09.10.2023 на відповідальне зберігання представником ТОВ «Белівер» ОСОБА_6 , - вважати повернутими за належністю;

-односторонній оптичний диск з написом Alerus 700 mb/80 min» відеозаписами з камер відео спостереження з магазину «Амбар», який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Закарпатська, 28, - залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-односторонній оптичний диск з написом Alerus 700 mb/80 min» з відеозаписами з монітору комп?ютера на яких зафіксовано факт крадіжки з магазину «Амбар», - залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1