Справа № 302/559/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/69/23, за апеляційними скаргами, які подали перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, судимого вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.08.2022 за ч. 2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців із застосуванням статей 75, 76 КК України зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки (вирок набрав законної сили),

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ст.128 КК України і призначено йому покарання за ч.2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ст.128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано покарання у виді позбавлення волі на строк шість місяців, яке призначено за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.08.2022, і остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

Встановлено строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня затримання засудженого для цілей виконання цього вироку після набрання ним законної сили.

Цим же вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України і призначено покарання, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців й із застосуванням статей 75, 76 КК України, ухвалено звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну роботу (посаду); стати на військовий облік у територіальному центрі комплектації та соціальної підтримки за місцем проживання.

Вироком ухвалено цивільний позов потерпілого задовольнити частково.

Ухвалено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_3 : - з обвинуваченого ОСОБА_6 13 081 гривню матеріальної шкоди, 7000 гривень моральної шкоди, всього 20081 (двадцять тисяч вісімдесят одну) грн; з обвинуваченого ОСОБА_9 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

У решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 відмовлено.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у селі Пилипець, № 366 Хустського району Закарпатської області, на вулиці поруч з магазином «0-24» у присутності сторонніх осіб, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 з приводу військової служби, використовуючи нецензурну лексику, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю вчинили такі хуліганські дії : обвинувачений ОСОБА_9 умисно кулаком правої руки наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар по обличчю зліва і повалив на землю. Потерпілий ОСОБА_11 під час боротьби з ОСОБА_12 вирвався від останнього і відійшов на декілька метрів до готелю «Пилипець-Гранд». У цей момент його наздогнав обвинувачений ОСОБА_6 і руками штовхнув на землю та наніс удар рукою по обличчю. До лежачого потерпілого ОСОБА_10 також підбіг ОСОБА_12 , і не реагуючи на зауваження присутніх осіб припинити бійку, присів біля ОСОБА_10 та кулаком руки наніс один удар по голові і тілу в область спини. Такі ж дії вчинив ОСОБА_6 . Побиття ОСОБА_10 припинили присутні сторонні особи громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . У результаті вищезазначених хуліганських дій ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичного експерта № 46 м від 16.05.2022, потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у виді синців на кінцівках (руках) і на спині в область поперекової ділянки та крововилив в області плеча, які кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.

Окрім цього, під час сутички ОСОБА_6 і ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 руками сильно штовхнув ОСОБА_10 у ділянку спини з метою повалити на землю унаслідок чого ОСОБА_10 від падіння тіла із опорою на лівий лікоть руки на асфальтно-бетонне покриття дороги отримав перелом головки променевої кістки зі зміщенням, ушкодження зв`язок ліктьового суглобу. Унаслідок зазначених обставин, згідно висновку судового медичного експерта № 46 м від 16.05.2022, потерпілий ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з обвинувальним актом на підставі обставин за змістом формулювання обвинувачення, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (хуліганство, вчинене групою осіб), а ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , вказує на те, що вирок у частині визнання винуватим за ст. 128 КК України і призначення покарання ОСОБА_16 за ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України підлягає скасуванню. Зазначає, що за матеріалами кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і всі дії обвинуваченого містили склад саме цього кримінального правопорушення. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що тілесні ушкодження у виді перелому головки променевої кістки зі зміщенням, ушкодження зв`язок ліктьового суглобу ОСОБА_6 спричинив потерпілому з необережності, а тому неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 128 КК України, при цьому стверджуючи, що суд не дав належної оцінки активній умисній протиправній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 , залишив не спростованими аргументи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 діяв із невизначеним умислом, за яким незалежно від того, чи є такий умисел прямим чи непрямим, має нести покарання за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказує на те, що за обставин, встановлених вироком суду (з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 30.12.2022) ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення 07.05.2022, тобто до ухвалення 29.08.2022 Міжгірським районним судом щодо нього вироку за раніше вчинений злочин. Апелянт вважає, що обставин, які можуть бути підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, не встановлено. Просить вирок у частині визнання ОСОБА_16 винуватим за ст. 128 КК України та призначення покарання за ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців ; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців ; вирок Міжгірського районного суду від 29.08.2022 виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду, просить його скасувати. Вважає, що підставою для скасування вироку є те, що у матеріалах досудового розслідування, які були 24.05.2022 у порядку ст. 290 КПК України відкриті стороні захисту, була відсутня постанова чи інший процесуальний документ керівника органу досудового розслідування у порядку ст. 39 КПК України, якими слідчому, що здійснював досудове розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 296 КК України надавались повноваження на здійснення досудового розслідування. Однак, в оскаржуваному вироку суд зазначив, що вказана постанова судом досліджувалась. Адвокат ОСОБА_7 також вважає, що постанова начальника СВ ВП №2 Хустського РУП ОСОБА_17 від 13.05.2022 про створення слідчої групи з визначенням слідчих та старшого групи слідчих ОСОБА_18 від 07.05.2022 долучена до матеріалів кримінального провадження після озвучення промови сторони захисту у судових дебатах. Отже, вищевказане свідчить про те, що суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, безпідставно взяв до уваги у якості доказу відомості, що містяться у постанові. Окрім цього, апелянт вважає, що під час вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 мало місце грубе порушення вимог ст. 278 КПК України. Стверджує, що його підзахисному повідомлення про підозру складено слідчим та погоджено процесуальним прокурором 16.05.2022, однак таке вручено тільки 17 травня 2022 року. На переконання сторони захисту, винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм діянь не доведена належними та допустимими доказами. Адвокат ОСОБА_7 вважає, що його підзахисних необхідно виправдати, і для цього наявні всі підстави. Окремо звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 передбаченого ст. 128 КК України кримінального правопорушення. Апелянт також зазначає, що під час проведення судово-медичної експертизи, експерт допустив порушення вимог чинного законодавства щодо порядку отримання та використання медичної документації для проведення судово-медичної експертизи, оскільки така отримана у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, без дозволу суду. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнати невинуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності їх винуватості у суді і вичерпанні можливості їх отримання.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення; прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок - до скасування.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: обвинувачений та потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчать, відповідно, довідки про доставку SMS та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого та потерпілого не надходило; прокурорка ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 не заперечували щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 ; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, що у мотивувальній частині вироку містяться суперечності щодо мотивів прийнятого рішення, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, у мотивувальний частині вироку не зазначено час вчинення кримінально-караних діянь (а.к.п. 182).

З мотивувальної частини вироку вбачається, що судом першої інстанції встановлено, відповідно до вироку «до лежачого потерпілого ОСОБА_10 також підбіг ОСОБА_9 , і не реагуючи на зауваження присутніх осіб припинити бійку, присів біля ОСОБА_10 та кулаком руки наніс один удар по голові і тілу в область спини. Такі ж дії вчинив ОСОБА_6 . Побиття ОСОБА_10 припинили присутні сторонні особи громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 », однак із змісту показань потерпілого ОСОБА_10 , викладених у вироку, не вбачається, що під час перебування на землі, обвинувачені наносили йому удари. Потерпілий також не вказує на те, що під час його падіння обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому удар рукою по обличчю (а. к. п. 183).

Суд першої інстанції цим показанням потерпілого не дав оцінки.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Із показань свідка ОСОБА_20 , викладених у вироку, убачається, що свідок також не вказує на ці обставини (а. к. п. 184).

Свідок ОСОБА_21 вказує на те, що на місці події потерпілий пояснював, що тілесне ушкодження отримав від падіння на землю внаслідок поштовху ОСОБА_6 (а. к. п. 184).

Свідок ОСОБА_20 вказує на те, що під час бійки ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 впали на землю (а. к. п. 184).

Такі ж покази надали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 (а. к. п. 184).

Вказане свідчить про те, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції недотримався приписів передбачених ст. 374 КПК України, зокрема не вмотивував висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не вказує на те, на підставі чого дійшов висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 296 КК України за ознакою вчинення діяння з особливою зухвалістю, при цьому, суд висновок у цій частині виклав при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 128 КК України.

Зі змісту вироку також убачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання вказує на те, що кримінальне правопорушення характеризується умисною формою вини, залишивши поза увагою викладений ним висновок при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 128 КК України щодо необережності при заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що в свою чергу свідчить про те, що викладені у вироку висновки містять суперечності, про неналежну вмотивованість висновків суду у цій частині.

Разом із тим, посилаючись у вироку при призначенні покарання на те, що обвинувачений ОСОБА_6 був ініціатором конфлікту, суд першої інстанції залишив поза увагою встановлений ним факт того, що саме обвинувачений ОСОБА_9 першим наніс удар потерпілому, належним чином не вмотивувавши висновок у цій частині.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до встановлених стороною обвинувачення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, конфлікт виник між ОСОБА_6 , ОСОБА_9 із потерпілим ОСОБА_10 .

Обгрунтованими визнаються і доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції приписів ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання з огляду на те, що вироком Міжгірського районного суду від 29.08.2022 ОСОБА_22 засуджений до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі положень ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки, а кримінальні правопорушення у цій справі скоєно до ухвалення 29.08.2022 Міжгірським районним судом вироку за ч. 2 ст. 296 КК України.

Зі змісту ухвали про призначення справи до судового розгляду (а. к. п. 36), постановленої за наслідками підготовчого судового засідання, убачається, що обвинуваченими є ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , а потерпілими ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , за участю яких необхідно розглядати кримінальне провадження, однак в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не міститься посилань на анкеті дані цих обвинувачених та потерпілих, що також залишено поза увагою суду першої інстанції.

Разом із тим, із журналу судового засідання не вбачається, що судом першої інстанції досліджувалась постанова начальника СВ ВП № 2 Хустського РУП Хланта від 13.05.2022 про створення слідчої групи з визначенням слідчих та старшого групи слідчих ОСОБА_18 , а тому посилання суду на вказане процесуальне рішення не ґрунтується на приписах ст. 23 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

За таких обставин, викладені у вироку висновки визнаються такими, що не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, належним чином невмотивованими та необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, а також про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, оскільки усунення вищевказаних порушень приписів КПК України пов`язане з пред`явленням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачення з точним дотриманням приписів кримінального та кримінального процесуальних законів, і є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про незаконність вироку суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також доводам, викладеним у апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, заявляючи вимогу про скасування вироку щодо ОСОБА_6 за ст. 128 КК України та перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 122 КК України, прокурор не подав клопотання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, і які підтверджують доводи апеляційної скарги в цій частині. Не заявлено такого клопотання стороною обвинувачення і під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження підлягають до ретельної перевірки доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про незаконність висновків суду першої інстанції у частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України, з огляду на дані висновку СМЕ, відповідно до якого перелом головки променевої кістки зі зміщенням у потерпілого ОСОБА_10 міг виникнути від ударяння об тверді тупі предмети чи при падінні з висоти власного росту при наданні тілу прискорення сторонньою особою.

Разом із тим, підлягають до ретельної перевірки доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_6 діяв з невизначеним умислом, а також щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України. При цьому колегія суддів зазначає, що саме на сторону обвинувачення покладено обов`язок спростування доводів сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не передбачав шкідливих наслідків своїх дій, не повинен був і не міг їх передбачити.

Тому, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ст.128 КК України ОСОБА_6 , та обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України ОСОБА_9 , скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: