"11" жовтня 2023 р. Справа № 363/4229/23
УХВАЛА

11 жовтня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ;

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000338, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Рух кримінального провадження.

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000338 від 08 листопада 2022 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

ІІ. Щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається, тому просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, кримінальне провадження здійснювати суддею одноособово. Крім того, прокурор просив прийняти до розгляду цивільний позов, поданий прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Будь-яких інших заяв, клопотань не надав.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, та прохав суд доручити представнику органу пробації скласти відносно обвинуваченого ОСОБА_4 досудову доповідь. Щодо заявленого прокурором цивільного позову, прохав суд залишити його без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, про що подав письмові заперечення. Будь-яких інших заяв, клопотань не надав.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого складений у відповідності з вимогами КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді в межах даного кримінального провадження, слід визначити наступним: обвинувачений, захисник, прокурор.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід на момент призначення обвинувального акту до судового розгляду не обирався. Учасники судового засідання не заявляли клопотань про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України - з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, який з урахуванням покарань, що визначені у санкції вказаного нормативного припису, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Аналіз санкції ч. 4 ст. 191 КК України дає можливість зробити висновок, що її нижня межа не перевищує п`яти років позбавлення волі. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для складання досудової доповіді в межах даного кримінального провадження.

Враховуючи, що досудова доповідь використовується судом для встановлення повної, точної та всебічної інформації щодо особи обвинуваченого, може враховуватися при обранні виду та міри можливого покарання, зважаючи на те, що сторони кримінального провадження не заперечували проти складання відносно обвинуваченого досудової доповіді, то суд приходить до висновку про необхідність надання доручення органу пробації щодо складання досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІІ. Щодо поданого прокурором цивільного позову.

Під час підготовчого судового засідання прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради Київської області до обвинуваченого ОСОБА_4 було подано цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди (а.с. 28-32).

В обґрунтування позовної заяви прокурор зазначив, що органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 в період часу з 01.07.2022 року по 30.09.2022 року (встановити більш точний час не представилося за можливе) діючи з корисних мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок чужої власності, маючи прямий умисел на привласнення майна КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР, яке внаслідок службового становища як лікаря-ендоскопіста перебувало в оперативному управлінні останнього, знаходячись в ендоскопічному кабінеті за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 1, свідомо усвідомлюючи злочинність своїх дій, незаконно заволодів ендоскопічними інструментами загальною вартістю 32 098,84 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в привласненні майна шляхом зловживання службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення інтересам територіальної громади заподіяно значну шкоду у вигляді збитків на суму 32 098 грн. 84 коп. (тридцять дві тисячі дев`яносто вісім гривень вісімдесят чотири копійки).

З урахуванням вищевикладеного, прокурор просив прийняти цивільний позов до розгляду в межах даного кримінального провадження, а під час постановлення вироку стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 32 098 грн. 84 коп. (тридцять дві тисячі дев`яносто вісім гривень 84 копійки).

Захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , під час підготовчого судового засідання висловив заперечення проти поданого прокурором цивільного позову, просив залишити його без розгляду. Свої заперечення захисник ОСОБА_5 обґрунтував наступними доводами (а.с. 39-44).

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. У свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд повинен перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як слідує з заперечень захисника ОСОБА_5 , наведені прокурором обґрунтування щодо наявності підстав для такого представництва, а саме бездіяльність позивача не є достатньою підставою для звернення в суд в інтересах держави саме прокурора. Вишгородська міська рада здійснює свої повноваження від імені територіальної громади як представницький орган черех свої виконавчі органи та комунальні підприємства. Оскільки існує орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, прокурором фактично пред`явлено позов в інтересах КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР. Тому у такому випадку дотримання вимог щодо підтвердження підстав для представництва, передбачених ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» є обов`язковим, чого прокурором не було зроблено.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заперечення захисника, просив поданий прокурором цивільний позов залишити без розгляду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши поданий прокурором цивільний позов, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

У ч. 1 ст. 128 КПК України зазначається, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

У постановах ВП ВС від 7 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц було зроблено висновки, що в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

Тому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У зв`язку з цим відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Вказаний нормативний припис підкреслює висновки щодо субсидіарної ролі прокурора в аспекті захисту інтересів держави, що не стосується здійснення кримінального переслідування особи за фактом вчинення останньою кримінального правопорушення, а також свідчить про виключність участі прокурора у відносинах, що мають цивільно-правове забарвлення, зокрема, відносинах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що положеннями КПК України не врегульовано підстави та порядок звернення прокурора в інтересах держави до суду з цивільним позовом, то суд приходить до висновку про необхідність застосування відповідних положень ЦПК України у сукупності з положеннями ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 цього ж Закону - наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз наведених положень дає можливість зробити висновок, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Поняття «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному окремому випадку повинен визначити з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Підставою для звернення до суду з цивільним позовом прокурором було визначено порушення інтересів держави, що полягало у завданні територіальній громаді значної шкоди у вигляді збитків на суму 32 098 грн. 84 коп., що є наслідком вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

У п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 було зазначено, що для вирішення справи суттєвим вбачається з`ясування поняття "інтереси держави". У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що державні інтереси з безумовністю не зводяться та не стосуються лише державно-правового сектору, а можуть стосуватися окремих аспектів розвитку та функціонування місцевого самоврядування. Наведене свідчить, що держава може бути зацікавлена у забезпеченні правопорядку та законності у процесі функціонування місцевого самоврядування, зокрема, в питаннях, що пов`язані з захистом, охороною, збереженням комунальної власності, яка виступає основною незалежності та самостійного місцевого самоврядування, як однієї з основних ознак демократичних та правових держав.

Таким чином, суд може погодитися з тим, що завдання внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоди інтересам територіальної громади, зокрема, внаслідок розкрадання чи привласнення комунального майна, може становити порушення державних інтересів.

Як слідує зі змісту позовної заяви, суб`єктом владних повноважень, який уповноважений у даному випадку здійснювати захист інтересів держави, прокурором було визначено Вишгородську міську раду Київської області. Таким чином, з урахуванням вищевикладених висновків, однією з умов представництва прокурором інтересів держави в межах даної справи може бути бездіяльність Вишгородської міської ради Київської області або неналежне виконання останньою своїх повноважень щодо здійснення захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, комунальні підприємства, установи, організації, у тому числі заклади охорони здоров`я, до яких належить КНП «Вишгородська ЦРЛ» та, на переконання сторони обвинувачення, привласнення майна, якої мало місце з боку ОСОБА_4 , входять до складу комунальної власності, суб`єктами права якої виступає відповідна територіальна громада.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Аналіз вищезазначених положень дає можливість зробити висновок, що всі правомочності щодо володіння, користування та розпорядження комунальною власністю, суб`єктом права якої виступає територіальна громада, від імені та в інтересах останньою здійснюють органи місцевого самоврядування. Оскільки право захисту власності є невід`ємною складовою права власності як такого, то органи місцевого самоврядування в особі відповідних рад виступають також і уповноваженими суб`єктами захисту права комунальної власності.

У той же час дослідження поданого прокурором цивільного позову дає можливість зробити висновок, що на обґрунтування наявності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави прокурор обмежився лише викладом фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, що були встановлені органом досудового розслідування, посиланням на норм матеріального та процесуального законодавства без конкретної їх прив`язки до обставин даної справи, а також розрахунком шкоди, завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Поданий прокурором цивільний позов не містить конкретних обставин, фактів та посилання на те, що Вишгородською міською радою Київської області як уповноваженим суб`єктом владних повноважень не здійснювалися або неналежним чином здійснювалися повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади, а відповідно захисту інтересів держави. Таким чином, поданий прокурором цивільний позов не містить обґрунтування того, що захист інтересів держави не здійснюється або неналежним чином здійснюється уповноваженим органом публічної влади.

Поданий прокурором цивільний позов не містить будь-якого підтвердження та посилання на те, що прокурором у встановленому законодавством порядку було здійснено звернення до Вишгородської міської ради Київської області з метою реагування останньої на факт порушення інтересів держави. Разом з цим поданий позов не містить підтвердження того, що орган місцевого самоврядування не відреагував або неналежним чином відреагував на звернення прокурора, що давало б останньому підстави для констатації факту бездіяльності або неналежного виконання обов`язків уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

Навпроти з метою вирішення обґрунтованості поданого цивільного позову, судом було направлено листа до Вишгородської міської ради Київської області та КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР з метою визначення правової позиції останніх щодо поданого, фактичного в їх інтересах та від їх імені, цивільного позову.

На лист суду від Вишгородської міської ради надійшла відповідь (а.с. 46), в якій було зазначено, що ні до органу досудового розслідування, ні до суду цивільний позов у даному кримінальному провадженні Вишгородською міською радою не подавався. При цьому на лист слідчого управління ГУНП в Київській області (вх.. № 02-14/2562 від 16.05.2023 року) міською радою було направлено відповідь (вих. № 02-14/1213 від 22.05.2023 року) про те, що заява про визнання Вишгородської міської ради потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні не подаватиметься.

У свою чергу на лист суду від КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР надійшла заява від 29.09.2023 року (Вих. № 1134), (а.с. 48-54), в якій зазначено, поданий прокурором позов не містить обґрунтування тих обставин, що захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, що компетенції якого віднесені відповідні повноваження. В рамках досудового розслідування та у відповідь на лист СУ ГУ Національної поліції в Київській області № 2234/109/24/19-23 від 07.06.2023 року КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР повідомляло органи досудового розслідування, що не зверталося до правоохоронних органів із заявами/повідомленнями про вчинення злочину та/або про визнання потерпілою стороною в рамках кримінального провадження через відсутність очевидних та достатніх підстав вважати про наявність ознак скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. В свою чергу, матеріалами внутрішніх інвентаризаційних перевірок факти нестачі товарно-матеріальних цінностей, які вказуються у цивільному позові прокурора, не знайшли свого фактичного підтвердження (відсутній факт нестачі), а тому КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР не вбачало за необхідне клопотати перед слідчими органами про залучення підприємства до справі в якості потерпілого. Станом на сьогоднішній день, як вбачається з заяви КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР, фактичні обставин не змінилися, підстав вважати про існування фактів незаконного заволодіння приналежним підприємству інструментарієм не з`явилося, а поданий прокурором цивільний позов не розкриває суті, аргументів та доводів, на підставі яких прокурор прийшов до висновку про заволодіння ОСОБА_4 майном КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР, що свідчить про відсутність предмету позову.

Таким чином, ані Вишгородська міська рада Київської області, в інтересах якої подано прокурором цивільний позов, ані КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР, привласнення майна якої, як вбачається з обвинувального акту, мало місце не підтвердили ані факту порушення їх інтересів, ані факту завдання ним шкоди, ані необхідності вирішення поданого прокурором цивільного позову. У свою чергу відомості, зазначені КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР ставлять під сумнів взагалі порушення інтересів держави внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, поданий цивільний позов в інтересах держави з урахуванням вищевикладеного містить лише виклад фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, перелік норм матеріального та процесуального законодавства, розрахунок завданої шкоди, однак не містить обґрунтування, посилання та доведення того факту, що мало місце порушення інтересів держави, у чому конкретно виявилося таке порушення, не доведено, що орган влади, уповноважений на захист інтересів держави, не здійснював або неналежним чином здійснював свої обов`язки щодо захисту інтересів держави, а також відсутні відомості та докази того, що прокурором додержано вимоги ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» шляхом звернення до міської ради з повідомленням про порушення інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України крім цього, заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурору.

Керуючись статтями 128, 314-316 КПК України, ст. 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000338 від 08.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на 17 жовтня 2023 року о 16 год. 15 хв.

Викликати для участі у судовому засіданні обвинуваченого, захисника, прокурора.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Доручити представнику персоналу органу пробації у строк до 17.10.2023 року скласти та надати до суду доповідь відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Цивільний позов поданий Прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди повернути прокурору відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в частині повернення цивільного позову прокурору до Київського апеляційного суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1