Справа № 333/9561/23
Провадження № 1-кс/333/3336/23
УХВАЛА

27 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000288, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2023 року старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000288, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, який перебуває на посаді навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону, військове звання «солдат», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України.

Своє клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 22 березня 2023 року № 81 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 призначено на посаду навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України як військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України:

- бій сукупність узгоджених і взаємопов`язаних за метою, завданнями, місцем і часом ударів, вогню і маневру, які ведуться за єдиним замислом і планом для виконання тактичних бойових завдань в обмеженому районі протягом короткого часу. Бій може бути загальновійськовим, вогневим, повітряним, протиповітряним, морським;

- загальновійськовий бій різновид бою, який ведеться об`єднаними зусиллями військових частин і підрозділів різних родів військ та спеціальних військ Сухопутних військ (СВ) у взаємодії з іншими видами Збройних Сил України (ЗС України), а також органами і підрозділами інших військових формувань (ІВФ) та правоохоронних органів (ПрО). Основними видами загальновійськового бою є оборонний і наступальний бій;

- наступальний бій вид загальновійськового бою, який проводиться з метою розгрому (знищення) противника та оволодіння важливими районами (рубежами) місцевості або об`єктами. Він полягає в ураженні противника всіма наявними засобами, рішучій атаці переднього краю його оборони, стрімкому просуванні у глибину його бойового порядку, знищенні та полоненні живої сили, захопленні ОВТ, матеріальних засобів оволодінні визначеним районом (рубежем) місцевості, об`єктом;

- взвод (відділення, танк) повинен вести наступальний бій з повним напруженням сил, безупинно, у високому темпі, вдень і вночі, у будь-яку погоду і у тісній взаємодії з іншими підрозділами знищити противника, який обороняється. Це досягається вмілим застосуванням усіх наявних сил і засобів, своєчасним використанням результатів ВУП, швидким подоланням загороджень і захопленням з ходу рубежів (об`єктів), широким застосуванням маневру вогнем і підрозділами з використанням особливостей місцевості для швидкого виходу на фланги і у тил противнику, проведенням рішучих атак, своєчасним і постійним уточненням (постановкою) завдань підлеглим і забезпеченням їх дій у ході ведення наступального бою.

- наступальний бій взводу (відділення, танка) включає послідовне виконання тактичних завдань, основними з яких є: зайняття вихідного положення для наступу; висування до рубежу переходу в атаку і розгортання в бойовий порядок; подолання інженерних загороджень і природних перешкод; атака і знищення противника на передньому краї оборони, оволодіння визначеним об`єктом; розвиток наступу у глибині оборони і переслідування противника.

- взвод (відділення, танк) може наступати на противника, який обороняється, наступає або відходить. Наступ на противника, який наступає, здійснюється шляхом ведення зустрічного бою; на противника, який відходить, переслідуванням. Наступ на противника, який обороняється, в залежності від готовності його оборони і ступеня нанесеного йому вогневого ураження здійснюється висуванням із глибини (з ходу) або із положення безпосереднього зіткнення з ним.

- наступ з висуванням із глибини (з ходу) зазвичай починається з вихідного району і здійснюється шляхом послідовного розгортання підрозділів для атаки. Підготовка до наступу проводиться у вихідному районі, де взвод (відділення, танк) розташовується приховано у визначеному йому місці у постійній готовності до відбиття можливого нападу противника, для чого обладнуються фортифікаційні споруди.

- для забезпечення організованого висування, розгортання у бойовий порядок і одночасної атаки противника призначаються: маршрут висування, вихідний пункт, рубежі (пункти) розгортання, рубіж переходу в атаку, а за умов атаки механізованих підрозділів у пішому порядку рубіж спішування;

- під час ведення бою механізований взвод (відділення) застосовує вогонь зі зброї БМП (БТР), автоматів, кулеметів, снайперських гвинтівок, гранатометів, ручні гранати, а у рукопашному бою удари багнетом, прикладом і піхотною лопаткою; автомати і кулемети застосовуються для знищення живої сили і обслуг вогневих засобів противника, а також для ураження повітряних цілей на гранично малих висотах;

- механізовані відділення виконують основні завдання щодо знищення живої сили і бойової техніки противника, утримання позицій в обороні, ураження і захоплення об`єктів у наступі;

- рубіж (пункт) розгортання у взводні колони призначається, у міру можливості, за складками місцевості, на відстані 2-3 км від переднього краю оборони противника, а на відкритій місцевості і на більшій відстані. Висування до нього здійснюється у складі роти. Із досягненням ротою рубежу розгортання у взводні колони взвод без зупинки виходить на свій напрямок і стрімко продовжує просування до рубежу переходу в атаку;

- рубіж переходу в атаку вибирається так, щоб вихід на нього здійснювався приховано, а його віддалення забезпечувало ведення дійсного вогню з основних видів зброї атакуючого підрозділу і досягнення переднього краю оборони противника у встановлений час Ч. Рубіж переходу в атаку призначається на віддаленні до 600 м від переднього краю оборони противника. Залежно від умов місцевості і характеру оборони противника віддалення може бути іншим. З виходом на нього взвод розгортається в лінію бойових машин, витримуючи при цьому напрямок руху для виходу на призначений об`єкт атаки.

- рубіж спішування призначається якнайближче до переднього краю оборони противника, як правило, в місцях, захищених від вогню кулеметів і протитанкових засобів ближнього бою противника. Іноді він може збігатися з рубежем переходу в атаку, бути попереду або більш віддаленим. З досягненням рубежу спішування особовий склад висаджується з БМП (БТР), розгортається в бойову лінію і продовжує наступ у пішому порядку.

- для узгодження дій механізованих, танкових, гранатометних підрозділів з артилерійськими підрозділами, що ведуть вогонь із закритих вогневих позицій, призначається рубіж безпечного віддалення від розривів своїх снарядів і мін. Безпечним віддаленням для особового складу, який атакує противника у пішому порядку, рахується 400 м; для БМП (БТР) 300 м; для танків 200 м.

- залежно від обстановки і характеру місцевості віддалення цих пунктів (рубежів) може бути іншим.

- вихід з бою залишення підрозділами опорного пункту (позицій) у безпосередньому зіткненні з противником і переміщення на безпечну від його вогню відстань, яка забезпечує виконання подальшого завдання. Вихід з бою проводитися з метою відриву від противника, перенесення зусиль з одного напрямку (рубежу) на інший, посилення особливо небезпечних напрямків, закриття проломів, які утворилися внаслідок вогневих ударів противника, прикриття відкритих флангів, а також здійснюється перед відходом;

- у будь-якому випадку вихід з бою і відхід проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира. Він повинен здійснюватися організовано і не перетворюватися на втечу. Підрозділи у боєздатному стані виходять у призначений район або займають новий опорний пункт (позиції). Відхід підрозділів без зброї не допускається. У разі неможливості евакуювати пошкоджене озброєння і техніку, вони знищуються встановленим порядком за наказом старшого командира на місці.

Поле бою це земельна ділянка, у тому числі у межах населеного пункту, ділянка, морський чи повітряний простір, в якому ведеться бій.

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

23 жовтня 2023 року командир 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , на околицях АДРЕСА_2 , надав солдату ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 наказ, направлений на реалізацію бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 № 52 від 23 жовтня 2023 року, щодо необхідності 24 жовтня 2023 року приблизно 04 год. 00 хв. здійснити наступальні (штурмові) дії з визначеного рубежу з переходом в атаку із завданням - знищення противника та оволодінням визначеними районами (рубежами).

Так, 24 жовтня 2023 року приблизно о 04 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , командир 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для солдата ОСОБА_5 начальником за службовим становищем та військовим званням, та інші військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 висунулись в визначений район очікування з метою проведення наступальних (штурмових) дій з визначеного рубежу з переходом в атаку із завданням - знищення противника та оволодінням визначеними районами (рубежами) в район АДРЕСА_2 .

Близько о 05 годині 00 хв. 24 жовтня 2023 року під час здійснення солдатом ОСОБА_5 , молодшим лейтенантом ОСОБА_7 та іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 наступальних (штурмових) дій зі сторони збройних сил рф в напрямку місця знаходження вищевказаних військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 розпочався артилерійський обстріл, тим самим розпочався бій.

В подальшому, приблизно о 05 год. 30 хв. 24 жовтня 2023 року за командою молодшого лейтенанта ОСОБА_7 , задіяні в наступальному бої військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 , в тому числі солдат ОСОБА_5 , продовжили наступальний бій в пішому порядку.

Однак, близько о 05 год. 30 хв. 24 жовтня 2023 року, в порушення ст. 50 Бойового статуту механізованих і танкових військ ІНФОРМАЦІЯ_2 , без отримання наказу від безпосереднього начальника командира 1 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_7 , або інших командирів про залишення поля боя поблизу АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_5 під час здійснення наступального бою, який проводився в ході виконання бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 № 52 від 23 жовтня 2023 року, щодо необхідності здійснити наступальні (штурмові) дії з визначеного рубежу з переходом в атаку із завданням - знищення противника та оволодінням визначеними районами (рубежами), діючи умисно, самовільно залишив поле бою під час бою.

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України самовільне залишення поля бою під час бою.

26.10.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Під час проведення досудового розслідування, на думку слідчого, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення.

Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив поле бою під час бою. Своїми противоправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.

Крім того, бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

На думку слідчого, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що на цей час слідчим допитані свідками троє із семи військовослужбовців, які разом із ОСОБА_5 виконували бойове розпорядження. Також, просив слідчого суддю звернути увагу на зміни до кримінального процесуального законодавства, згідно яких застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України є обов`язковим та не застосовувати альтернативний запобіжний захід заставу.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що він свою вину у тому, що покинув поле бою, не визнає. Взагалі бою як такого не було, а був ворожий обстріл. Він дійсно загубився і його не почекали інші військовослужбовці, з яким він виконував бойове завдання. Він мав можливість зникнути та переховуватися від органів досудового розслідування, але цього не здійснив, а відразу після того як зміг вийти, направився до своєї військової частини та доповів ситуацію. Він не чув, щоб його шукали військовослужбовці. Зі свідками (військовослужбовцями), які давали показання під час досудового розслідування у нього були нормальні взаємовідносини, чому останні дали такі неправдиві показання, він не знає. Останнім часом він отримував заробітну плату у розмірі 23 000 грн. (оклад) + 30 000 грн. премії.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що підозра не є обґрунтованою. ОСОБА_5 дійсно загубився, відстав від основної групи військовослужбовців, які його не почекали. Після цього він був вимушений переховуватися і відійшов на точку евакуації військовослужбовців іншого підрозділу. ОСОБА_5 повернувся у розташування військової частини і про усі обставини доповів своєму керівництву. Цей факт та його подальша поведінка свідчить, що він жодним чином не буде переховуватися від органів досудового розслідування. Слідчим та прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували про вплив ОСОБА_5 на свідків та факт його переховування від слідчого та перешкоджанню досудовому розслідуванню. ОСОБА_5 має сталі соціальні зв`язки: місце постійного проживання, на утриманні неповнолітню дитину. За таких обставин захисник просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого. У разі визначення слідчим суддею про обґрунтованість підозри, просить застосувати інший, більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 26.10.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ст.429 КК України за фактом самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_5 полю бою під час проведення наступальних дій в районі населеного пункту Вербове Пологівського району Запорізької області (кримінальне провадження №0000288).

26.10.2023 року постановою керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_8 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000288, старшим групи слідчих визначено ОСОБА_3 .

26.10.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000288, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 .

26.10.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 слідчим у порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни ОСОБА_12 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 27.10.2023 року о 09 год. 02 хв., тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які за змістом є аналогічними: тимчасовим місцем дислокації окремих підрозділів військової частини НОМЕР_1 є населений пункт АДРЕСА_2 . При цьому, станом на кінець жовтня 2023 року вони виконували завдання по штурму ворога в районі населеного пункту АДРЕСА_3 . 23.10.2023 ввечері командир групи ОСОБА_7 довів окремим військовослужбовцям бойове розпорядження щодо необхідності 24.10.2023 зранку висунення до певного району с. Вербове та початку ведення штурмових дій. На позиції мали їхати вісім військовослужбовців ( ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ). Висунувшись 24.10.2023 о 04:00 год., не доїжджаючи близько 400-500 метрів до місця спішування, по ним почали працювати ворожі міномети, у зв`язку з чим, ними були знайдені укриття. Під час перевірки особового складу, ОСОБА_5 пояснив, що залишився без озброєння, після чого, ОСОБА_18 наказав ОСОБА_5 повернутись за кулеметом, що той і зробив. Після цього, ОСОБА_18 та ОСОБА_22 залишились в окопах, а інші шестеро військовослужбовців повинні були йти далі, при цьому, вони вирушали по двоє, ОСОБА_7 йшов попереду, а ОСОБА_5 йшов останнім. В цей час їх вже не обстрілювали ворожі міномети. Коли усі дійшли до визначеного місця, то виявилося, що ОСОБА_5 відсутній. Військовослужбовці почали шукати ОСОБА_5 поблизу та по шляху пересування, але не знайшли. Залишення поля бою ОСОБА_5 дуже вплинуло на бойову спроможність підрозділу, оскільки він був одним з двох кулеметників, які повинні були підтримувати їх наступальний бій та мали велике значення для поставлених цілей. Після повернення до м. Оріхів, ОСОБА_5 вже був там;

Свідок ОСОБА_18 додатково пояснив, що коли він перебував у якомусь розтрощеному бліндажі, до нього підбіг ОСОБА_5 без озброєння. На питання, де поділись його бойовий комплект та кулемет, останній зазначив, що бойовий комплект згорів біля квадроциклів, на яких вони їхали, а кулемет залишив в іншій воронці. Він наказав ОСОБА_5 повернутись за кулеметом, що той і зробив, а він знайшов ОСОБА_5 патрони для зазначеного кулемета. Через 30 хвилин вони продовжили рух до визначеного місця, де він та ОСОБА_7 залишились в окопах, а інші шестеро військовослужбовців повинні були йти далі. Через деякий час ОСОБА_17 повідомив по рації, що військовослужбовець ОСОБА_5 не дійшов до окопів з невідомих причин. Після цього, вони почали шукати ОСОБА_5 поблизу та гукати його, але так і не знайшли. Повернувшись до м. Оріхів ввечері, до місця їх тимчасового проживання прийшов ОСОБА_5 , який пояснив, що його кулемет «розбито» і тому він без озброєння не міг виконувати бойову задачу. На питання, чому тоді на ньому немає жодної подряпини і чому він не приніс розбитий кулемет з собою, той нічого відповісти не зміг. Інші військовослужбовці виконали поставлену задачу, зустрілись в окопах з іншими військовослужбовцями, після чого, за командою начальства, повернулись до м. Оріхів.

Свідок ОСОБА_19 додатково пояснив, що після того, які їх почали обстрілювати, вони сховалися у знайдених поблизу бліндажах. Під час перевірки особового складу, ОСОБА_5 пояснив, що залишився без озброєння, після чого, ОСОБА_18 наказав ОСОБА_5 повернутись за кулеметом, що той і зробив. Через 30 хвилин вони продовжили рух до визначеного місця, де ОСОБА_18 та ОСОБА_7 залишились в окопах, а інші шестеро військовослужбовців повинні були йти далі, при цьому, вони вирушали по двоє, а він та ОСОБА_5 йшли останніми. Відійшовши приблизно на 100 метрів, він побачив, що ОСОБА_5 не йде за ним та сказав, що у нього немає боєприпасів, у зв`язку з чим, ним було передано зазначену інформацію ОСОБА_17 . Останній наказав продовжувати рух, що він передав ОСОБА_5 (кулемет був у нього при собі). Пройшовши близько 50 метрів, він побачив, що ОСОБА_5 вже позаду нього немає, спробував його погукати, але той не відповідав. Про цей факт він доповів ОСОБА_17 та продовжив рух вперед. Обстрілів в цей час вже не було. Коли вони дійшли до визначених позицій, то доповіли про зникнення ОСОБА_5 командуванню.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання (враховуючи матеріали, надані до клопотання: протоколи допитів свідків та інші матеріали), на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 цілком обґрунтована.

Доводи захисника, про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, будуть у подальшому перевірятися. Водночас, слідчий суддя зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходупідозрюваному ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст.23, 95 КПК України показання свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків (військовослужбовці, які разом із ОСОБА_5 виконували бойове розпорядження і не були ще допитані на стадії досудового розслідування), який, на переконання слідчого судді, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення продовжує залишатися суттєвим.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею також враховується, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання та реєстрації. Водночас, наявність у ОСОБА_5 певних соціальних зв`язків, не спростовує висновки суду про можливе продовження підозрюваним військових злочинів (у разі повернення його на службу до військової частини), а наявність у останнього на утриманні неповнолітньої дитини, вважаю, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Отже, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, слідчий суддя дійшов до висновку, що відносно ОСОБА_5 існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 КПК України. Вважаю, що ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України не доведений у судовому засіданні слідчим та прокурором: перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню взагалі слідчим не конкретизовано.

Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного ( ОСОБА_5 повідомив, що його заробітна платня складає, приблизно 55 000 грн.) в даному випадку визначається можливість застосувати розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000288, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 25.12.2023 року (включно).

Затримати ОСОБА_5 негайно після оголошення цієї ухвали.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного його затримання, а саме: з 14 год. 00 хв. 27.10.2023 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, у час, визначений вказаною посадовою особою.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 27.10.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1