ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, у провадженні за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , поданими на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000195 від 19.09.2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України,

встановила:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2023 року обвинуваченому за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 19 січня 2024 року.

08 січня 2024 року прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.258-1, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.258 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ризики з числа встановлених ст. 177 КПК України, які було враховано при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а саме передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів слідства та суду, знищити, сховати або пошкодити речі або документи, які мають значення для справи, здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадження, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Вказані ризики встановлено з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується y вчиненні серед іншого особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки (ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258 КК України), за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на довготривалий строк, обвинувачений, після зміни запобіжного заходу на особисте зобов?язання та участі у процедурі обміну з РФ обвинувачений мешкав на тимчасово окупованій території Донецької області та не намагався додержуватись покладених обов?язків. Крім того, у подальшому, залишаючись на свободі, може виїхати на тимчасово окуповану територію України або через неї за кордон, зокрема до РФ, та приєднатись до окупаційних військ.

Також прокурор просить врахувати той факт, що в Україні триває оголошений військовий стан, а Збройні сили України стримують збройну агресію РФ, зокрема на території Донецької області. У цей же час ОСОБА_8 , маючи радикально проросійську позицію, раніше проявляючи схильність до виконання злочинних наказів з боку представників окупаційної влади, також може продовжити займатись незаконною діяльністю на користь РФ на території України, зокрема щодо розширення проросійської бази з числа мешканців України, пошуком та поширенням інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України.

При вирішенні питання продовження запобіжного заходу слід узяти до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, реалізацією якого могла стати не тільки загибель ОСОБА_9 , а й призвести до великої кількості людських жертв та настання інших тяжких наслідків.

У своєму клопотанні захисник ОСОБА_7 просить змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п.1 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування свого клопотання вказує, що вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов?язання, його звільнено з-під варти в залі суду та покладено на нього виконання обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, зміну запобіжного заходу в суді першої інстанції було здійснено за клопотанням сторони обвинувачення.

Вважає, що висновки апеляційного суду стосовно наявності підстав,у даному випадку, для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою на пряму суперечить висновкам відображеним у вироку Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року стосовно зміни запобіжного заходу.

Вказує, що винесення вироку у відношенні ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні передувало його подальшому обміну на підставі Мінських угод, що слугувало фактично визнанням його винуватості для реалізації обміну всіх на всіх для передачі його на непідконтрольну територію України.

Також вказує, що ОСОБА_8 перебуває у цивільному шлюбі та проживає разом з цивільною дружиною та її сином, які на цей час проживають на підконтрольній території України. Отже, у ОСОБА_8 є місце постійного проживання за адресою його цивільної дружини. Також, вироком суду першої інстанції встановлено, що за місцем фактичного мешкання за адресою АДРЕСА_1 , як переселенець з 2015 року зарекомендував себе з позитивного боку, скарг та зауважень щодо ОСОБА_8 за весь час його проживання до Курахівької міської ради не надходило, а під час відбування покарання за вироком суду будь яких порушень внутрішнього розпорядку колонії не скоював. Після обміну він не скоював будь яких кримінальних правопорушень.

Вважає, що наявність даних обставин, які характеризують ОСОБА_8 з позитивної сторони є достатні підстави для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , клопотання прокурора просили залишити без задоволення, наполягали на задоволенні клопотання сторони захисту про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання;

- прокурор ОСОБА_6 підтримав своє клопотання та просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання прокурора та захисника, обговоривши їх доводи, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було ухвалено 26 грудня 2019 року.

ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 оскаржили вищезазначений вирок 18.06.2020 року та 03.07.2020 року відповідно, тобто із пропущенням строку апеляційного оскарження, передбаченого ст.395 КПК України.

Ухвалами Донецького апеляційного суду протягом 2020-2023 років неодноразово відмовлялось у задоволенні клопотань ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.11.2023 року задоволено клопотання ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 та поновлено строк на апеляційне оскарження вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ..

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора апеляційний суд дійшов висновку, що ним у судовому засіданні доведені ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують і для запобігання їх настання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 КК України ОСОБА_8 , який у свою чергу виправдовує свою дієвість та здатність забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків і попередження існуючих ризиків.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не одружений, а тільки має цивільну дружину, матеріалами справи не підтверджено наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні серед іншого особливо тяжкого злочину та є раніше неодноразово судимою особою.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого ухилення обвинуваченого від суду.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження цього ризику, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на якому наполягає сторона захисту, та будь якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, з огляду і на те, що ОСОБА_8 вже перебував на тимчасово окупованій РФ території України, що у свою чергу може спонукати останнього здійснити втечу на непідконтрольну територію України для реалізації ризику переховування.

Також, обґрунтованим є ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у виді вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до скоєння нових злочинів або продовження вчинення аналогічного злочину, який у свою чергу був вчинений ОСОБА_8 в період часу до оголошення військового стану в Україні від 24.02.2022 року, що у свою чергу може слугувати додатковим спонуканням останнього до вчинення протиправної діяльності.

Разом з тим, є недоведеними ризики передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість знищити, сховати або пошкодити речі або документи, які мають значення для справи, та здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадження на які у свою чергу прокурор здійснює посилання втім без належного їх обґрунтування та зазначення будь яких відомостей стосовно потенційної реалізації вказаних ризиків з боку цього обвинуваченого, а тому за вказаних обставин вони не приймаються апеляційним судом.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме особистого зобов`язання, на якому наполягає сторона захисту, суд враховує, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків і попередити встановлені щодо цього обвинуваченого ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які апеляційним судом встановлено як доведені, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема і особливо тяжкого злочину, спосіб його вчинення, наслідком якого могла стати смерть великої кількості людей, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків навіть за умови, що захисник здійснює посилання на протилежне з відсилкою на наявність у обвинувачено місця постійного проживання за адресою його цивільної дружини, втім даний факт є непідтвердженим, при цьому не залишається і поза увагою введення в Україні режиму військового стану 24.02.2022 року, що значною мірою збільшує можливість реалізації встановлених щодо ОСОБА_8 .

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що стосовно ОСОБА_8 ухвалено обвинувальний вирок і йому призначено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, у зв`язку з чим суд обирає запобіжний захід з метою забезпечення виконання можливого остаточного судового рішення.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

Тому, з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризиків переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння злочину, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до пп. а, п. 1 ст. 5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод за яким, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: (a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

У справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 199, 331, 405 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.258-1, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.258 КК України ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах 60 днів, а саме до 10 березня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4