Справа № 496/6659/23
Провадження № 1-кс/496/1997/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Біляївка Одеського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на ПП « ОСОБА_8 » на посаді забійника скота, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30.10.2018 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 02.10.2020 по відбуттю строку покарання, -

за матеріалами кримінального провадження № 0000716 від 24.09.2023 року за ч. 3 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з зазначеним клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів без застосуванням застави. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

24.09.2023 року о 21:08 годин в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 було затримано за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та в подальшому вручено письмове повідомлення про підозру за обставин порушення ним п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 12.1, 30.2 ПДР України, що знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку з і виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі велосипедиста ОСОБА_9 . Обґрунтованість підозри підтверджується: протоколом огляду місця ДТП від 24.09.2023р.; допитом свідка ОСОБА_10 від 24.09.2023 року; протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 ; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до якого ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння; протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 від 24.09.2023. та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

На обґрунтування клопотання, слідчий у відповідності до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зазначила, що метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке можливе призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Крім цього, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик, що пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на свідка, що дозволить уникнути відповідальності за вказане кримінальне правопорушення, оскільки останній добре знайомий підозрюваному. Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, та наразі в стані алкогольного сп`яніння вчинив ДТП, тобто наявний ризик п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також зазначено про те, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який згідно ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, є необхідним застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів (домашній арешт, особисте зобов`язання, особиста порука чи застава), не здатен забезпечити виконанням ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України а саме, своєчасне його з`явлення до слідчого та суду на виклик для проведення слідчих та інших процесуальних дій, виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, перелічених вище.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Вважає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосуванням застави.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, з огляду на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, наразі після отриманих травм, знаходиться на стаціонарному лікуванні, в довідці, яка додана до матеріалів клопотання вказано, що зараз не може триматись в умовах ІТТ та СіЗО а отже просить призначити запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку захисника, просив застосувати менш обтяжливий запобіжний захід, щодо обставин події визнає свою провину.

Вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обґрунтованість підозри на даній стадії підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, в тому числі у повідомленні про підозру від 25.09.2023 року.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор чи слідчий суддя мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, за вчинення якого йому загрожує покарання до десяти років позбавленням волі. ОСОБА_4 не одружений, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, також має судимість за ст. 185 КК України, що може вказувати на низькі соціальні зв`язки підозрюваного.

Однак, ОСОБА_4 вину визнає, має постійне місце проживання з батьками, офіційно працевлаштований, що вказує на виправлення обвинуваченого, та намагання його налагодити соціальні зв`язки.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, не дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так само, враховуючи, що наразі ОСОБА_4 усвідомлює вчинене ним, визнає вину та те, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а також той факт, що вже було допитано свідка події, то наразі слідчий суддя вважає ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведеним.

Щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то до матеріалів клопотання надано довідку КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» відповідно якої, ОСОБА_4 перебуває на стаціонарному лікуванні, потребує до обстеження, яке в умовах утримування підозрюваного в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» не є можливим, а отже до закінчення лікування, знаходиться в межах лікувального закладу, що зменшує ризик вчинення ним злочинних дій.

В судове засідання, ОСОБА_4 був доставлений з КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня», де він перебував на стаціонарному лікуванні під наглядом лікарів.

Крім того, оскільки вищевказаною довідкою лікаря, вказано про неможливість проведення лікування підозрюваного поза межами лікувального закладу, а також відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, слідчий суддя не бере на себе відповідальність про поміщення ОСОБА_4 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», незважаючи на те, що відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчий ізоляторах здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Зазначені вище обставини, на думку суду значно зменшують усі ризики наведені прокурором.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких визначено ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, додані до клопотання докази, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не надано достатніх доказів на підтвердження підстав вважати, що на даний час дійсно існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Наявність довідки про необхідність підозрюваного перебувати під наглядом у лікарні, виключає на думку суду застосування відносно обвинуваченого такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, не встановив, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 2,3 ч. 1 ст. 194 КПК України).

Відповідно ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Керуючись ст. ст. 177, 178,183, 184, 193, 395 КПК України, Конституції України -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 11:00 год 28 вересня 2023 року у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області, в залі судових засідань № 13.

Слідчий суддя ОСОБА_1