Справа № 464/3489/23
пр.№ 1-кп/464/378/23
09 жовтня 2023 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_6 ;
учасником провадження - потерпілий ОСОБА_7
з участю його сторін, -
у с т а н о в и в :
У суді на стадії судового розгляду перебуває вказане кримінальне провадження, в якому ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та якому ухвалою суду призначено проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Обвинувачений не заперечив щодо застосування йому запобіжного заходу, зазначивши, що йому всеодно, а захист просив змінити на особисте зобов`яння.
Вирішуючи питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою, суд дійшов наступного.
Як регламентовано ст.ст.131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_3 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованих злочинів, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце, коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення при розгляді клопотання про застосування/обрання запобіжного заходу під час судового провадження, немає законних підстав для дослідження будь-яких доказів, окрім обвинувального акта.
Існування ризику переховуватись обвинуваченим, у якого відсутні місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, від суду підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років і це може стимулювати його до втечі, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Окрім цього, тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом до втечі.
Ураховуючи обставини вчинення злочину, корисливі мотиви, особу обвинуваченого, який не має жодного офіційного джерела доходу, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не має зареєстрованих у встановленому порядку місць реєстрації/проживання/перебування, систематичність злочинів та повторність їх вчинення, є всі підстави вважати, що обвинувачений може надалі займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення встановлених ризиків.
Усвідомлення загрози реального покарання у виді позбавлення волі на значний строк у разі визнання винуватості, конкретні фактичні обставини злочину, у сукупності підвищують суспільну небезпечність діяння та особи, на переконання суду свідчать про доцільність обрання обвинуваченому виняткового заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе запобігти доведеним ризикам та сприятиме забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, як просить захист, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану. Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням захворювань (тромбофлебіт та варикоз, що документально не підтверджено) обвинуваченого, якому в СІЗО надається належна медична допомога, не встановлено.
Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи відсутність обов`язку суду не визначати заставу за ч.4 ст.183 КПК України, зважаючи на тяжкість злочину проти власності та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування надано достатні докази на обґрунтування саме застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 грн. Обставини справи свідчать, що саме даний розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним (за відсутності даних щодо непрацездатності останнього) покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним. Перспектива втрати даної суми застави буде для неї необхідним і достатнім стримуючим фактором. У разі внесення підозрюваним суми застави покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст.369-372 КПК України,
п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задоволити.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першим викликом; 2) не відлучатися із м.Львова без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, суд, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з особами, які виступають в якості свідків у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Вказані обов`язки діють до 07 грудня 2023 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8