Справа № 171/3140/23
Провадження № 1-кп/210/342/24
В И Р О К

іменем України

07 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному порядку в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 16.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Костромка Апостолівського району, Дніпропетровської області, має професійно-технічну освіту, не одружений, на утриманні малолітніх дітей чи інших осіб не має, пенсіонер, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , приблизно у травні 2023 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , через мережу інтернет придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи підроблене посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 видане 23 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром № 0541 та заповнене на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке отримав через поштове відправлення.

Далі, 15 листопада 2023 року, приблизно о 11 годині, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «VolkswagenPassat», реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснив паркування із порушення правил дорожнього руху біля кафе «Територія» котре розташоване на перехресті вулиць Ветеранів та Центральна в м. Апостолове Криворізького району Дніпропетровської області, де був помічений працівниками сектору реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Після цього, ОСОБА_3 реалізуючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документу, на вимогу працівників поліції про пред`явлення водійського посвідчення, надав працівникам поліції завідомо підроблений документ, а саме, посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 видане 23 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром № 0541 та заповнене на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі-посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС (далі - Єдиний державний реєстр МВС) і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС (далі-територіальні сервісні центри МВС).

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/42901-ДД від 27.11.2023 встановлено, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 23.04.2023 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способами друку та наявністю спеціальних елементів захисту бланкам посвідчень водія встановленого зразка (виготовленого на ПК «Україна»).

Таким чином ОСОБА_3 використав завідомо підроблений офіційний документ.

Зазначені умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Частиною 2 ст. 382 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В обвинувальному акті прокурор ОСОБА_4 посилався на те, що оскільки ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні за його відсутності, а тому прокурор клопотав про розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 в присутності адвоката ОСОБА_6 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззастережно визнає в повному обсязі, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального проступку, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Також, у вказаній заяві зазначає, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту матеріалами провадження підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні покарання обвинуваченій, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу винної, яка раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

На підставі ст. 66 КК України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, згідно з положеннями ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, не встановлено.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому покарання в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України (з урахуванням статті 5 КК України щодо зворотної сили закону, що пом`якшує покарання), за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.

Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, суд вважає можливим призначити покарання у вигляді штрафу.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст. 374, 381-382, 424, 473, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.

Речові докази, які зберігаються в матеріалах справи зберігати в матеріалах справи.

Запобіжний захід у даному провадженні обрано не було.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи

№ СЕ-19/104-23/42901-ДД від 27.11.2023 року в сумі 1195 грн.

Матеріали кримінального провадження №0000073 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 171/3140/23, провадження №1-кп/210/342/24.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1