Справа № 280/1892/15-к
Номер провадження 1-кп/289/8/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000250 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маневичі, Маневицького району, Волинської області, громадянина України, із вищою духовною освітою, одруженого, пастиря церкви Світла Євангелії в с. Хомутець, депутата, має на утриманні шість неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_8 згідно обвинувального акту від 12.03.2016, органом досудового розслідування пред`явлено наступне обвинувачення, яке визнано судом недоведеним.

29 квітня 2015 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_8 керував власним технічно-справним автомобілем «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою зі швидкістю понад 110 км/год. по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Житомира в напрямку м. Києва.

Рухаючись вказаним транспортним засобом на вказаній автодорозі в районі 108 км + 770 м водій ОСОБА_8 в порушення вимоги п. 2.3 б) вказаних вище Правил проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а в порушення вимог п. 12.3 цих же Правил при своєчасному виявленні небезпеки для руху (автомобіль «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 ), яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та в подальшому в порушення вимог п. 12.1 цих Правил вивернув кермо автомобіля вправо, не впоравшись з керуванням, допустив занос, у результаті чого транспортний засіб перекинувся на проїзну частину.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ключиці та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечними для здоров`я, але призвело до тривалого розладу здоров`я, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді деформуючих рубців правої підочної ділянки, що переходять у скронево-скулову ділянку, які являються непоправними та потребують хірургічного втручання (косметичної операції), та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 2.3 б), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_6 тілесне ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та цивільний позов не визнав і показав, що 29.04.2015 після зустрічі з головою Житомирської обласної державної адміністрації, о 15 год. 30 хв. повертався на вищевказаному автомобілі «Daimler-Chrysler» разом з дітьми та супроводжуючими до ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом даного автомобіля. Пам`ятає, що того дня були гарні погодні умови, дощу не було. Його автомобіль рухався зі швидкістю 100-110 км/год. На відрізку об`їзної дороги Коростишева він спочатку рухався в правій смузі, однак, оскільки попереду їхав військовий вантажний автомобіль обвинувачений перестроївся в ліву смугу. Далі попереду в попутному напрямку, але в правій смузі рухалась вантажівка, тому обвинувачений продовжив рух у лівій смузі. В той момент коли він намагався зробити випередження вказаної вантажівки, яка знаходилась попереду на відстані 30 м від нього, він побачив, як смугу його руху перегодив автомобіль «КАМАЗ», який повільно діагонально наближався до смуги гальмування. При цьому обвинувачений зазначив, що вказаний автомобіль «КАМАЗ» він бачив фрагментами, оскільки спочатку з`явився в полі його зору, а згодом зник за вантажівкою, яка рухалась в правій смузі. На думку обвинуваченого автомобіль «КАМАЗ» виїхав зі смуги розгону і рухався до смуги гальмування, відстань між якими становила всього 250 м. В той момент, коли вантажівка вже залишилась позаду, обвинувачений почав екстрено гальмувати, однак зрозумів, що таким чином зіткнення з автомобілем «КАМАЗ» йому не уникнути. Враховуючи те, що автомобіль «КАМАЗ» не можливо було об`їхати з лівого боку, оскільки той наближався до смуги гальмування, обвинувачений вирішив його об`їхати з правого боку, тому коли він вже наблизився майже впритул до автомобіля «КАМАЗ», ОСОБА_12 вивернув руль свого автомобіля різко вправо. Об`їхавши автомобіль «КАМАЗ», автомобіль обвинуваченого почало розхитувати внаслідок чого він перевернувся і впав на бік. Обвинувачений вважає, що якби не виконав такий маневр, він і пасажири його автомобіля загинули, внаслідок зіткнення з вказаним вантажним автомобілем, який порушив правила дорожнього руху, оскільки мав пропустити автомобіль обвинуваченого. Коли обвинувачений вибрався зі свого автомобіля, то помітив, що автомобіль «КАМАЗ» вже покинув ліву смугу та перемістився на смугу гальмування. На думку обвинуваченого, слідчий, який прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди сфальсифікував всі сліди ДТП, оскільки автомобіль «КАМАЗ» та його сліди не замірялись, а також не було внесено у схему місця ДТП водія ОСОБА_10 , який був присутній при замірах, та який, в свою чергу, тримаючись руками за голову сказав: «Боже, що я наробив», «давайте якось будемо вирішувати це питання». Сліди автомобіля «Daimler-Chrysler», на думку обвинуваченого, в схему місця ДТП було перенесено вірно. Щодо вказаної фальсифікації обвинувачений подавав відповідні звернення до поліції та прокуратури.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що неприязних стосунків з обвинуваченим не має. 29 квітня 2015 року вона в якості начальника служби у справах дітей разом з обвинуваченим возила дітей на зустріч з головою Житомирської облдержадміністрації. Цього ж дня після 16 години повертаючись з вказаної зустрічі, рухались на автомобілі обвинуваченого по автодорозі, що має дві смуги для руху в попутному напрямку, з Житомира в бік Києва. Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні. Того дня було сонячно, опадів не було, видимість була хороша. На ділянці об`їзної дороги Коростишева їхали спочатку в правій смузі та згодом виїхали на ліву смугу, щоб виконати обгін вантажного автомобіля. В цей момент вона побачила, як з полоси розгону з правого боку виїхала інша вантажівка, яка їхала їм на переріз в лівій смузі, в якій вони рухались, і зупинилась лівим боком до їх автомобіля. Обвинувачений почав відразу гальмувати, а потім, щоб уникнути зіткнення з вказаною вантажівкою вирішив її оминути, тому взяв у праву смугу, яка в цей момент була вільна, однак їх автомобіль розхитало і він впав на правий бік. Внаслідок вказаної ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому ключиці. Обвинувачений після ДТП поміг всім вибратися з автомобіля та допомагав потерпілим. Крім того, потерпіла зазначила, що винуватцем вказаної ДТП є саме водій вантажного автомобіля, а не обвинувачений ОСОБА_12 . Якби останній не виконав маневр об`їзду вантажівки з правого боку, вважає, що загинула б від зіткнення з цим вантажним автомобілем.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що неприязних стосунків з обвинуваченим не має. 29 квітня 2015 року на автомобілі обвинуваченого поверталась до ОСОБА_11 з Житомира. За кермом вказаного автомобіля був обвинувачений, а вона сиділа за водієм на другому сидінні від дверей. В автомобілі були також і інші пасажири. В попутному напрямку їхав вантажний автомобіль. В якийсь момент через лобове скло автомобіля вона побачила інший вантажний автомобіль, який перегородив дорогу і після цього їхній автомобіль перекинувся на правий бік. Чи гальмував їх автомобіль вона не пам`ятає. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала травми у вигляді розсічення обличчя, пошкодження правої руки і плеча. Вважає, що якби обвинувачений не здійснив маневр об`їзду вантажного автомобіля, то відбулося зіткнення з вказаною вантажівкою, що перегородила їм шлях.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що в неприязних стосунках з учасниками кримінального провадження не перебуває. Крім того, показав, що 29.04.2015 у складі групи дітей повертався з ОСОБА_14 до ОСОБА_11 на мікроавтобусі за кермом якого знаходився обвинувачений. Свідок сидів на передньому пасажирському сидінні біля водія, дивився на дорогу, тому добре зміг розгледіти дорожню обстановку. Погодні умови того дня були нормальні, було сонячно. Їхали зі швидкістю 90-100 км/год. До моменту ДТП вони спочатку рухались в правій смузі, але згодом перестроїлись у ліву. Згодом свідок побачив автомобіль «КАМАЗ», який виїхав на дорогу з Коростишівського виїзду смугою розгону і різко перед вантажівкою, яка рухалась в правій смузі, виїхав у ліву смугу, направившись до смуги гальмування. Вказаний автомобіль «КАМАЗ» в деякий момент пропадав з полю зору за вантажівкою, яка їхала в правій смузі. Коли автомобіль «КАМАЗ» частково виїхав з лівої смуги половина його довжини розташувалась на смузі гальмування, а інша половина залишилась на лівій смузі, таким чином створивши перешкоду для руху їхнього автомобіля. В цей момент вантажівка, яка рухалась в правій смузі, почала гальмувати. Обвинувачений почав гальмувати та, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «КАМАЗ», зробив різкий поворот вправо, у зв`язку із чим мікроавтобус почало розхитувати та згодом перевернуло на правий бік. Винуватцем даної ДТП вважає водія автомобіля «КАМАЗ», який раптово перегородив проїзд їхньому автомобілю. На думку свідка, гальмівного шляху для зупинки автомобіля обвинуваченого не вистачило б, щоб уникнути зіткнення, тому останній не мав іншого вибору, аніж намагатися об`їхати перешкоду з правого боку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що з обвинуваченим та потерпілими неприязних відносин не має. Пам`ятає, що у 2015 році сталася ДТП, однак коли саме та всіх деталей цього ДТП не пам`ятає, оскільки вже минуло багато часу та і за дорогою він того дня не спостерігав. Пам`ятає, що він їхав з ОСОБА_14 до ОСОБА_11 в автомобілі «Daimler-Chrysler» за кермом якого був обвинувачений ОСОБА_8 . В якийсь момент вантажний автомобіль «КАМАЗ» створив їм перешкоду для руху, виїхавши зі смуги для розгону та прямуючи до смуги гальмування. Внаслідок вказаної аварійної обстановки їх автомобіль перекинувся на правий бік в напрямку руху, тому свідок виходив з нього через задні двері. Всім хто знаходився в їх автомобілі допомогу надали військові, які їхали за ними.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що неприязних відносин з обвинуваченим і потерпілими не має та показав, що у денній час 29 квітня 2015 року їхав на службовому автомобілі «КАМАЗ» з Коростишева в напрямку с. Гуменники, тому в якийсь момент мав перетнути автодорогу Київ-Чоп. Рухався зі смуги розгону, потім перетнув дві смуги вказаної автодороги і з`їхав на смугу гальмування, де зупинився. Коли ще перебував на смузі розгону, то позаду бачив вантажівку, однак виїжджаючи на вказану автодорогу вважав, що зможе безпечно здійснити маневр перелаштування до смуги гальмування. Перебуваючи вже на смузі гальмування почув шум від скреготу металу об асфальт, вийшов зі свого автомобіля і побачив мікроавтобус, який лежав перевернутим на бік, підійшов до нього і намагався допомогти відкрити задні двері. При цьому свідок звернув увагу, що з часу виникнення вказаної ДТП у нього відбувся «провал у пам`яті», раніше ще щось пам`ятав про цю ДТП, але наразі майже нічого не пам`ятає, зокрема не пам`ятає скільки метрів проїхав по смузі розгону, як виїжджав на праву смугу головної дороги, яким чином переїжджав смуги цієї автодороги. Пам`ятає, що слідчий експеримент за його участі проводився на автодорозі Київ-Чоп, однак всіх деталей проведення слідчого експерименту за його участі також не пам`ятає. Вважає, що автомобіль під керуванням обвинуваченого перевернувся через перевищення ним швидкості.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначила, що знає обвинуваченого, у зв`язку із розглядом даної справи, а потерпілих не знає, з обвинуваченим у неприязних відносинах не перебуває. Показала, що після обіду 29 квітня 2015 року на узбіччі 109 км автодороги Київ-Чоп в напрямку Києва здійснювала торгівлю, продавала віники, гриби та чорниці. Безпосереднього моменту ДТП за участі автомобіля обвинуваченого вона не бачила, оскільки стояла спиною до напрямку його руху та розмовляла по телефону. Повернулась від сильного шуму і звуку битого скла та побачила, як автомобіль «КАМАЗ», який їхав повільно закінчував рух до смуги гальмування, а автомобіль «Daimler-Chrysler» (Мерседес) виїхав із-за автомобіля «КАМАЗ» і перевернувся на бік, вдарившись об правий бордюр проїзної частини дороги. Все відбувалось дуже швидко. Також позаду цих автомобілів їхала вантажівка, яка зупинилась орієнтовно за 260 м до автомобіля «КАМАЗ». Місце ДТП співпадає з місцем виїзду з Коростишева. Коли автомобіль «Daimler-Chrysler» вже лежав перевернутим автомобіль «КАМАЗ» ще продовжував рух та зупинився на смузі гальмування за 15 м до розриву. Свідок вважає, що автомобіль «КАМАЗ» повільно переїжджав головну дорогу і їхав поперек під кутом до смуги гальмування, а мав би поступово перестроюватись зі смуг головної дороги до смуги гальмування. На думку свідка ОСОБА_16 , якби автомобіль «КАМАЗ» не створив такі умови, за яких автомобіль «Daimler-Chrysler» не зміг вчасно загальмувати, та автомобіль обвинуваченого не перевищив швидкість, а їхав з дозволеною швидкістю згідно встановленого на цій ділянці дорожнього знаку, який дозволяє рух зі швидкістю 50 км/год., то цієї ДТП можна було б уникнути. Однак, вважає, що автомобіль «КАМАЗ» мав надати перевагу в русі автомобілю «Daimler-Chrysler». Після ДТП вона викликала швидку медичну допомогу, а військові надавала допомогу постраждалим.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 зазначила, що неприязних відносин з потерпілими та обвинуваченим не має. Останній є її свекром. Свідок показала, що орієнтовно в обіденний час 29 квітня 2015 року поверталась на мікроавтобусі під керуванням обвинуваченого разом з іншими дітьми з ОСОБА_14 додому. Всіх пасажирів було від 10 до 12 осіб. В салоні автомобіля сиділа на пасажирському сидінні, що знаходиться одразу ж за водієм. Того дня було сонячно. Свідок не слідкувала за дорожньою обстановкою. Однак, в якийсь момент обвинувачений різко почав гальмувати, оскільки на їх смугу виїхав вантажний автомобіль і після цього їхній автомобіль перекинувся на бік. Скільки саме часу минулу з того моменту як обвинувачений почав гальмувати до перекидання автомобіля вона не знає.

За клопотанням прокурора, заявленого ним у судовому засіданні, яке відбулось 25 травня 2023 року, враховуючи думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вказане клопотання, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.02.2022 по справі №127/19452/16-к (провадження №51-717км20), судом були досліджені показання свідка ОСОБА_18 , які він давав під час його допиту у суді першої інстанції попередньому складу суду, оскільки в судовому засіданні було встановлено об`єктивну неможливість прибуття цього свідка до суду, у зв`язку із його виїздом за кордон (а.с. 60-61, 87-88, 130-132, 157-159, 164 том 5).

Отже, з дослідженого звукозапису судового засіданні від 21 травня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_18 показав, що є досвідченим водієм, керує автомобілями з 1989 року. Якось за кермом вантажівки з причепом їхав в напрямку м. Києва, під`їжджаючи до перехрестя помітив автомобіль «КАМАЗ», який рухався по смузі розгону зі швидкістю близько 50 км/год., збільшував швидкість і намагався виїхати на праву смугу головної дороги. Свідок на своєму автомобілі рухався зі швидкістю 80 км/год., тому зменшив швидкість і взяв правіше, а автомобіль «КАМАЗ» в свою чергу виїхав на праву смугу автодороги і згодом одразу ж на ліву смугу та попрямував до смуги гальмування, якийсь час затримавшись у лівій смузі. В цей же момент свідок почав гальмувати, бо в дзеркало заднього виду побачив автомобіль обвинуваченого, який наближався до нього по лівій смузі. Автомобіль обвинуваченого теж в цей момент, знаходячись позаду автомобіля свідка та рухаючись зі швидкістю 80 км/год., відразу ж почав гальмувати, і коли знаходився вже посередині автомобіля свідка, почав розхитуватись. Свідок вказав, що не міг і подумати, що автомобіль «КАМАЗ» одразу ж почне пересікати ліву смугу. Вважає, що обвинувачений не мав можливості бачити автомобіль «КАМАЗ», коли той виїхав зі смуги розгону на праву смугу автодороги, бо в той момент, коли обвинувачений їхав позаду його вантажівки, автомобіль «КАМАЗ» був для нього в сліпій зоні. Так як свідок пригальмував, обвинувачений обігнав його та виконав маневр, який призвів до перекидання його автомобіля на правий бік. В той момент, коли мікроавтобус обвинуваченого перевернувся, автомобіль «КАМАЗ» вже знаходився на смузі гальмування. Свідок вважає, що в даній ситуації водій автомобіля «КАМАЗ» мав надати перевагу в русі автомобілю «Daimler-Chrysler».

16.02.2023 та 05.04.2023 в судовому засіданні прокурор заявив про відмову від допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Стороною обвинувачення в обґрунтування доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення надані наступні досліджені в судовому засіданні докази.

З рапорту від 29.04.2015 вбачається, що від невідомого чоловіка цього ж дня о 15 год. 50 хв. до Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області надійшло повідомлення про те, що на 109 км автодороги Київ-Чоп сталася ДТП (а.с. 183 том №3).

За фактом даної ДТП у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано відповідне кримінальне провадження №0000250 (а.с. 182 том №3).

Згідно даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 квітня 2015 року, схеми огляду місця події та фототаблиць слідчим СВ Коростишівського РВ УМВС ОСОБА_22 було проведено огляд 108 км+770 м автомобільної дороги Київ-Чоп Коростишівського району, на вказаній ділянці дороги знаходився автомобіль «Daimler-Chrysler 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на лівому боці на смузі руху для розгону, частково в лівій смузі, відстань від задньої осі до осьової лінії становила 2,2 м, від передньої осі 3,1 м, відстань від передньої осі до знаку «об`їзд перешкоди з правого боку» становила 18,9 м. Були зафіксовані пошкодження вказаного автомобіля, а саме на лівій стороні потертості внаслідок перекидання та послідуючого контакту з асфальтом, розбите лобове скло. Окрім цього, зафіксовано сліди шин: на відстані 2,8 м від кінця гальмування лівих коліс розпочинаються сліди заносу переднього правого колесу, який має довжину 18,2 м та заднього правого колесу, що має довжину 15,3 м та закінчується в смузі для розгону на відстані 1,2 м від розмітки 1.8 ПДР, далі через 4,3 м розпочинаються потертості. Також зафіксовано сліди гальмування: на 108 км+770 м розпочинається слід гальмування лівих коліс, на відстані 3,9 м від осьової лінії через 34,6 м різко змінює напрямок вправо, має загальну довжину 56,4 м та закінчується на осьовій лінії. Слід гальмування продовжується заносом довжиною 21,8 м. Слід гальмування правих коліс розпочинається через 6,6 м від початку сліду гальмування лівих коліс, через ту ж саму відстань змінює напрямок вправо, має загальну довжину 39,3 м та закінчується в лівій смузі на відстані 1,45 м від осьової лінії (а.с. 184-192 том №3).

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.04.2015 підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_8 того дня в стані сп`яніння не перебував (а.с. 193 том №3).

Відповідно до висновків експерта №3/300 від 03.06.2015 та №3/301 від 04.06.2015: на момент ДТП гальмівні системи, рульове керування, ходові частини автомобілів «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «КАМАЗ-55102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилися в технічно працездатному стані; в процесі дослідження вказаного автомобіля «Daimler-Chrysler» не виявлено характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події; в процесі дослідження вузлів та агрегатів, а також системи активної та пасивної безпеки наданого на дослідження вказаного автомобіля «КАМАЗ-55102», які б впливали на безпеку дорожнього руху, не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (а.с. 197-209, 211-225 том №3).

Згідно висновку експерта №3/299 від 04.06.2015 зовнішнім оглядом автомобіля «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена наявність статичних та динамічних слідів і пошкоджень ударно-динамічного характеру, які найбільш сконцентровані в його правій бічній частині і виражені слідами згинів, тертя, вдавлювання, розривів металу, відшарування власного лакофарбового покриття. Слідів контакту з автомобілем «КАМАЗ-55102», реєстраційний номер НОМЕР_2 виявлено не було (а.с. 227-236 том №3).

Зі змісту листа Філії «Житомирської дорожньо-експлуатаційної дільниці» №412 від 11.08.2015 вбачається, що на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 108 км+770 м Коростишівського району Житомирської області на момент скоєння ДТП всі дорожні знаки розміщені згідно дислокації, дорожня розмітка в наявності та відповідно до ДСТУ 4100-02 (а.с. 237 том №3).

Згідно акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп 109 км+001 м 29.04.2015 о 15 годин 40 хвилин водій автомобіля «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , рухаючись в напрямку м. Києва уникаючи зіткнення з автомобілем «КАМАЗ», який рухався попереду нього в попутному напрямку не впорався з керуванням та з`їхав в кювет. Цим актом зафіксовано, що зазначена ділянки є дорогою державного значення І технічної категорії, погодні умови були без опадів, температура повітря +20 °С. Ділянка дороги в плані та повздовжньому профілі є горизонтальною, покриття проїзної частини є асфальтобетон. Ширина проїзної частини становить 15 м. Стан проїзної частини був сухий. Ширина смуги руху праворуч - 7,5 м, ліворуч 7,5 м, ширина узбіч праворуч 3,75 м, ліворуч - 3,75 м. Дорожні знаки та розмітка згідно ДСТУ, пошкоджень ТЗОДР не має. Недоліків в утриманні дороги, які сприяли б скоєнню ДТП не встановлено (а.с. 238 том №3).

Карткою обліку ДТП №62807414 від 18.05.2015 зафіксовано інформацію про час та місце скоєння вищезгаданої ДТП, автомобіль «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , причетний до цієї ДТП, водія цього автомобіля, тобто обвинуваченого ОСОБА_8 , а також про травмованих пасажирів цього автомобіля: ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 239-240 том №3).

Картками виклику швидкої медичної допомоги підтверджується те, що вказані вище пасажири ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дійсно травмувались внаслідок згаданої ДТП (а.с. 241-246 том №3).

Згідно висновку експерта №1684 від 25.08.2015 у ОСОБА_24 було встановлено клінічний діагноз: «Забій правої ключиці. Забій рудної клітки справа», який за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень експертом не оцінювався, у зв`язку із відсутністю об`єктивних медичних даних (а.с. 248 том №3).

Відповідно до висновку експерта №1683 від 25.08.2015 у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді рваних ран правого плеча, надбрівної дуги, скальпованих ран лоба і правої гомілки, які могли утворитися в термін та за обставин вказаних в постанові та медичних документах і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, однак у зв`язку із відсутністю записів щодо хірургічної обробки (накладання швів), достовірно оцінити рани за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не представляється можливим. Встановлений клінічний діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється в зв`язку з відсутністю об`єктивних медичних даних (а.с. 3 том №4).

Згідно висновку експерта №1682 від 25.08.2015 у ОСОБА_20 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани волосянистої частини голови, садна правої руки, які могли утворитися в термін та за обставин вказаних в постанові та медичних документів. Тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани волосянистої частини голови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, однак в зв`язку з відсутністю записів щодо хірургічної обробки (накладання швів), достовірно оцінити рану за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не представляється можливим. Тілесні ушкодження у вигляді саден правої руки відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Встановлений клінічний діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється в зв`язку з відсутністю об`єктивних медичних даних (а.с. 5 том №4).

Висновком експерта №1681 від 25.08.2015 підтверджується те, що у ОСОБА_23 було встановлено клінічний діагноз «Забій правої крижової кістки», який за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється в зв`язку з відсутністю об`єктивних медичних даних (а.с. 8 том №4).

Згідно висновку експерта №2089 від 09.10.2015 тілесні ушкодження у ОСОБА_20 у вигляді забійно-скульпованої рани тім`яної ділянки, забійної рани правого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді саден на правій руці відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (а.с. 10-11 том №4).

Відповідно до висновку експерта №2090 від 09.10.2015 у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забійно-скульпованої рани обличчя, навколоорбітальної гематоми справа, струсу головного мозку, забійно-рваних ран правого плеча та передпліччя, що могли утворитися від дії тупих твердих предметів та предметів з ріжучими властивостями, якими могли бути уламки скла, можливо в термін та за обставин, що вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в медичних документах, відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с. 13-14 том №4).

Висновком експерта №2197 від 03.11.2015 підтверджується те, що у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому правої ключиці, могло утворитися при ударі до тупого твердого предмету зовнішньої поверхнею плеча, або при різкому упорі на лікоть чи випрямлену руку, можливо в термін та за обставин, що вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи, під час дорожньо-транспортної події та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я (а.с. 16 том №4).

Відповідно до висновку експерта №146 від 17.12.2015 при огляді ОСОБА_7 виявлені деформувальні рубці правої підорбітальної ділянки, яка переходить у скронево-виличну область, які є непоправними та потребують оперативного втручання. Вказане пошкодження розцінюється як тяжке, якщо судово-слідчими органами буде визнано знівеченням. На фототаблиці до вказаного висновку зображено обличчя ОСОБА_7 (а.с. 18-20 том №4).

Згідно листів Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна №1634 від 23.12.2015 та №1641 від 24.12.2015 вартість лікування ОСОБА_7 становила 1947,75 грн., а ОСОБА_20 265,20 грн. (а.с. 48, 49 том №4).

Постановою слідчого Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 21.12.2015 перекваліфіковано кримінальне правопорушення за фактом ДТП, яке мало місце 29 квітня 2015 року з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 50-51 том №4).

Листом заступника начальника Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області №39/223/05-2016 від 11.01.2016 та наказом №9о/с від 07.11.2015 підтверджується те, що в Коростишівському відділі поліції тимчасово було закріплено певні відділи і посади, зокрема слідчий відділ, в якому нараховуються 1 посада заступника начальника, 2 посади старшого слідчого та 7 посад слідчих (а.с. 57-60 том №4).

Наведені вище докази доводять існування та наслідки ДТП у вигляді отримання потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідних вищезазначених тілесних ушкоджень, відсутність будь-яких недоліків технічного стану автомобілів «Daimler-Chrysler» та «КАМАЗ», а також технічний стан автомобіля «Daimler-Chrysler» після ДТП. Проте, ці докази будь-яким чином не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Окрім цього, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 надано протокол слідчого експерименту від 24 листопада 2015 року за участі останнього, зі схемою та фототаблицями до нього, згідно яких ОСОБА_8 показав, як відносно елементів проїзної частини рухався до зміни напрямку руху автомобіль «КАМАЗ» і проведеними замірами встановлено, що він рухався в правій смузі руху на відстані 1 м від лівого краю автомобіля до 1.5 ПДР України. ОСОБА_8 показав, яка відстань становила між його автомобілем «Daimler-Chrysler» та автомобілем «КАМАЗ» в момент зміни напрямку руху останнім, а саме в момент зміни напрямку руху автомобіля «КАМАЗ» в ліву смугу відстань між ними становила 51,4 м, при цьому відстань до дорожнього знаку «об`їзд перешкоди з правого боку» становить 174,9 м. Свідок ОСОБА_8 показав, де відносно елементів проїзної частини зупинився водій автомобіля «КАМАЗ» та проведеними замірами встановлено, що водій автомобіля «КАМАЗ» зупинився на відстані 3,3 м від переднього лівого колесу до лівого краю, відстань від заднього правого до лівого краю становить 5,95 м. Переднє праве колесо до 1.8 ПДР 6 м, заднє праве 3,3 м. При цьому слідчим експериментом встановлено, що з моменту зміни напрямку руху до місця зупинки автомобіля «КАМАЗ» відстань становить 4,1 м по прямій лінії та 6,1 м по траєкторії руху. Крім того, ОСОБА_8 показав, що автомобіль «КАМАЗ» з моменту зміни напрямку руху до місця зупинки рухався 4,0 с (а.с. 22-26 том №4).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2015 року за участі свідка ОСОБА_10 , схемою та фототаблицями до нього вбачається те, що ОСОБА_10 показав, як відносно елементів проїзної частини він рухався до зміни напрямку руху і проведеними замірами встановлено, що він рухався в напрямку м. Києва в правій смузі руху на відстані 0,8 м від осьової лінії. Рухаючись в правій смузі руху на вказаній відстані зі швидкістю близько 30 км/год. та побачивши в лівому дзеркалі заднього виду мікроавтобус почав переїжджати вліво, при цьому відстань між ними становила 152,3 м та в подальшому переїжджати на смугу для гальмування, де він зупинився. При цьому експериментом встановлено, що відстань до передньої частини мікроавтобусу від знаку «об`їзд перешкоди» становила 194,3 м. Проведеними замірами встановлено, що ОСОБА_10 на своєму автомобілі зупинився в смузі для гальмування, відстань від переднього правого колесу до 1,8 ПДР 0,4 м, заднього правого до 1,8 ПДР 0,2 м. При цьому слідчим експериментом встановлено, що з моменту зміни напрямку руху до місця зупинки автомобіля «КАМАЗ» відстань становить 31,1 м по прямій лінії та 38,4 м по траєкторії руху. Крім того, ОСОБА_10 показав, що автомобіль «КАМАЗ» з моменту зміни напрямку руху до місця зупинки рухався 6,43 с (а.с. 27-31 том №4).

Згідно висновку експерта №3/63 від 15.12.2015 в умовах даної пригоди величина швидкості руху автомобіля «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 визначається рівною не менше 114,0 … 119,7 км/год. Показання водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 стосовно руху автомобіля «КАМАЗ-55102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з моменту зміни напрямку руху до місця зупинки, з технічної точки зору не ґрунтовні. У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «Daimler-Chrysler» необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних згідно протоколу слідчого експерименту від 24.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 , визначити чи відповідали його дії технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не виявилося можливим. Згідно протоколу слідчого експерименту від 27.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «КАМАЗ-55102», ОСОБА_10 , дії водія автомобіля «Daimler-Chrysler» не відповідали технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даних дорожніх умовах дії водія не відповідали вимогам п. 12.6 ґ). У даній дорожній обстановці водієві автомобіля «КАМАЗ-55102» необхідно було діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, згідно протоколу слідчого експерименту від 27.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «КАМАЗ-55102» ОСОБА_10 , невідповідностей вищевикладеним технічним вимогам Правил дорожнього руху України у його діях не вбачається. Згідно протоколу слідчого експерименту від 24.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 , дії водія автомобіля «КАМАЗ-55102» не відповідали вищевикладеним технічним вимогам Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, згідно протоколу слідчого експерименту від 24.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 , визначити, що знаходилося в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та подальшого розвитку ДТП, не виявилося можливим. При заданих вихідних даних, згідно протоколу слідчого експерименту від 27.11.2015, проведеного за участю водія автомобіля «КАМАЗ-55102» ОСОБА_10 , в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та подальшим розвитком ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 38-47 том №4).

Відповідно до висновку експерта №300/301/17-25 від 22.03.2018 швидкість руху автомобіля «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 до початку гальмування враховуючи сліди зафіксовані під час огляду місця ДТП, приблизно складала 125…132 км/год. Відстань, яку здолав автомобіль «Daimler-Chrysler» під керуванням ОСОБА_8 до початку слідової інформації слідів гальмування автомобіля, зазначених у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням часу реакції водія, часу запізнення спрацьовування гальмового приводу автомобіля, наростання сповільнення та інших показників, складає 53,8…56,8 м. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3 та 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «КАМАЗ-55102» ОСОБА_10 у відповідності з вимогами п. п. 10.1 та 10.3 цих Правил. Момент виникнення небезпеки для руху, як правило, має зазначатися у документах про призначення експертизи (залучення експерта). Якщо у документі про призначення експертизи (залучення експерта) момент виникнення небезпеки не зазначений, то експерт, виходячи з аналізу дорожньої обстановки, може визначити його за даними, що містяться у матеріалах справи. З технічної точки зору, експерт вважає, що в даній дорожній обстановці, момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 виникає з моменту зміни напрямку руху автомобіля «КАМАЗ-55102». Відстань, яка була між автомобілями «Daimler-Chrysler» під керуванням ОСОБА_8 та «КАМАЗ-55102» під керуванням ОСОБА_10 в момент виникнення для водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 небезпеки руху, складає 223,3…235,8 м. З технічної точки зору, при виїзді транспортного засобу на смугу руху іншого транспортного засобу водій транспортного засобу, що рухався по своїй смузі руху повинен діяти відповідно до пункту 12.3 ПДР України не в залежності від подальших дій водія який виїхав на його смугу руху (зменшення швидкості, збільшення швидкості, маневр). В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення (якби таке фактично відбулося) з автомобілем «КАМАЗ-55102», шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху. Згідно чинних методичних рекомендацій по проведенню автотехнічних досліджень, маневр, як засіб уникнення ДТП, розглядається у випадку об`їзду нерухомої перешкоди або тоді, коли перешкода рухається в попутному напрямку. Застосувати маневр для відвернення ДТП можна рекомендувати для об`їзду нерухомої перешкоди. Якщо виникає небезпека для руху, то необхідно застосовувати гальмування (згідно першої частини п. 12.3), так як «рухома» перешкода в будь-який момент може змінити напрямок і темп руху, чи зупинитися. Покази водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 щодо руху автомобіля «КАМАЗ-55102» з моменту виникнення небезпеки до місця його зупинки з технічної точки зору неґрунтовні, так як траєкторія руху автомобіля «КАМАЗ-55102» перетинається із фактичним шляхом гальмування автомобіля «Daimler-Chrysler» та при такому розвитку пригоди відбулося б зіткнення вказаних транспортних засобів чого в дійсності не відбулося. З технічної точки зору покази водія «КАМАЗ-55102» можуть вважатися ґрунтованими, яка як траєкторія руху цього автомобіля не перетинається із фактичним шляхом гальмування автомобіля «Daimler-Chrysler». В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «КАМАЗ-55102» ОСОБА_10 у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 10.3 цих Правил. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 вбачається невідповідність технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. З урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження причиною створення аварійної обстановки і виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_8 , які суперечили вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 160-169 том №1).

Відповідно до висновку експерта №28377/18-52 від 27.02.2019 визначення та використання ситуаційного часу реакції саме для водія автомобіля «КАМАЗ» в даній ДТП позбавлено технічного сенсу, адже при такому характері зближення траєкторії руху автомобілів «КАМАЗ» і «Daimler-Chrysler», перевагу для руху мав водій автомобіля «Daimler-Chrysler». Вирішення питання в частині визначення нормативного часу наростання прискорення автомобіля, протягом якого відбулося призупинення руху та набрання швидкості автомобілем «КАМАЗ», після виїзду на ліву полосу руху по якій рухався автомобіль «Daimler-Chrysler» в рамках даного дослідження неможливо. Відповідь на питання в частині довжини, ширини автомобіля «КАМАЗ 55102» було надано суто в довідковій формі, оскільки вирішення даного питання не потребує використання спеціальних знань в галузі автотехніки, та може бути зроблено слідством/судом в ході натурних замірів даного ТЗ із оформленням відповідного протоколу огляду ТЗ (а.с. 232-237 том №1).

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України кримінально караним діянням є порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

При цьому об`єктивна сторона даного злочину характеризується діяннями, що полягають у порушенні правил безпеки руху, суспільно-небезпечними наслідками, тобто заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а також причинним зв`язком між діяннями й наслідками.

Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Отже, порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України має місце лише тоді, коли водій мав об`єктивну спроможність виявити небезпеку для руху, яка згідно з пунктом 1.10 цих Правил полягає у зміні дорожньої обстановки, у тому числі й у появі рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.10.2019 у справі №163/1753/17, згідно із якою у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

Аналогічні правові висновки містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 по справі №682/956/17 (провадження №13-кс19) зазначила:

«Як убачається із законодавчого визначення, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК). Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

Диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч. 2, загибель кількох осіб ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії, не зареєстрованим, або без належного номерного знака (підп. «в» п. 2.9 ПДР) тощо); б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів (п. 10.3 ПДР), розвороту (п. 10.7 ПДР), заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту (п. 11.4 ПДР), перевищення швидкості руху транспорту (п. 12.4 ПДР) тощо).

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК».

Зі змісту висновків експертиз №3/63 від 15.12.2015, №300/301/17-25 від 22.03.2018 (а.с. 160-169 том №1, а.с. 38-47 том №4) вбачається, що небезпеку для руху водія автомобіля «Daimler-Chrysler» ОСОБА_8 створив водій автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 , оскільки той не виконав вимоги пунктів 10.1, 10.3 ПДР. Тобто останній змушував інших учасників дорожнього руху застосовувати термінове гальмування, а ОСОБА_8 мав право розраховувати, що водій ОСОБА_10 дасть йому дорогу.

У разі якби водій автомобіля «КАМАЗ» не виконував маневр перестроювання, то водій «Daimler-Chrysler» безперешкодно продовжив би рух у напрямку пункту призначення, бо він рухався у паралельній з автомобілем «КАМАЗ» смузі, а при продовженні виконання вказаним вантажним автомобілем руху в правій смузі, попереду вантажного автомобіля під керуванням ОСОБА_18 , небезпеки для руху не виникає взагалі.

Здійснюючи перестроювання з правої у ліву смугу, а далі у смугу гальмування ОСОБА_10 повинен був переконатись у безпечності свого маневру.

У відповідності до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Згідно ухвали Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року (а.с. 164-165 том №2) суд першої інстанції під час попереднього вирішення справи не дав належної оцінки версії сторони захисту про те, що небезпека для руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого виникла з моменту виїзду автомобіля «КАМАЗ» на ліву смугу руху, по якій рухався автомобіль «Daimler-Chrysler».

Отже, за таких обставин слід розглядати зазначені стороною захисту дві версії моменту виникнення небезпеки для обвинуваченого, а саме: 1. коли водій автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 , перебуваючи на смузі розгону змінив напрямок руху свого автомобіля, виїхавши на праву смугу; 2. коли автомобіль «КАМАЗ» виїхав з правої на ліву смугу.

Натомість на виконання вимог вищевказаної ухвали апеляційного суду під час нового розгляду справи суд дослідив вказане питання і встановив, що небезпека для обвинуваченого виникла в момент виїзду автомобіля «КАМАЗ» з правої в ліву смугу, а не в моменту виїзду цього автомобіля зі смуги розгону в праву смугу, що зокрема підтверджується дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих експериментів та висновками експертиз.

Водночас, з досліджених висновків експертиз №3/63 від 15.12.2015, №300/301/17-25 від 22.03.2018 судом встановлено, що до початку гальмування автомобіль під керуванням обвинуваченого рухався зі швидкістю наближеної до допустимої.

При цьому, водій автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 під час зміни напрямку руху мав враховувати та передбачити, що поза межами населеного пункту інші учасники дорожнього руху по смузі, на яку він мав намір перестроїтись, вправі рухатись з великою швидкістю (в даному випадку зі швидкістю 110 км/год.).

Суд зважає на дані протоколу слідчого експерименту від 27.11.2015 за участі свідка ОСОБА_10 , згідно якого останній вказав, що рухаючись в правій смузі руху та побачивши в лівому дзеркалі заднього виду мікроавтобус почав переїжджати вліво. Такі пояснення свідка ОСОБА_10 в цьому протоколі підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_18 , який в суді показав, що в момент перестроювання автомобіля «КАМАЗ» з правої в ліву смугу, він у дзеркало заднього виду бачив автомобіль «Daimler-Chrysler», який наближався позаду в лівій смузі. Отже, судом встановлено, що зазначені під слідчого експерименту водієм автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 відомості знайшли своє підтвердження у показаннях свідка ОСОБА_18 , а тому заслуговують на довіру. З цього слідує, що водій ОСОБА_10 розуміючи, що в попутному напрямку у лівій смузі, тобто по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись рухається автомобіль «Daimler-Chrysler», який має перевагу в русі, не дав йому дорогу, тому порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху.

Суд звертає увагу на те, що згідно п. 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 рухаючись в лівій смузі, усвідомлюючи, що попереду в правій смузі перед вантажним автомобілем під керуванням ОСОБА_18 рухається автомобіль «КАМАЗ» мав право розраховувати на дотримання його водієм ОСОБА_10 пунктів 10.1 та 10.3 ПДР.

Натомість суд вважає, що в даній ситуації перевищення швидкості руху автомобілем «Daimler-Chrysler» немає жодного значення, оскільки як вже було зазначено раніше водій ОСОБА_10 повільно здійснюючи маневр перестроювання мав усвідомлювати, що знехтувавши вимогами пунктів 10.1, 10.3 ПДР, він може створити небезпеку для руху транспортному засобу обвинуваченого, який рухався лівій смузі. До того ж судом враховується, що згідно обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_8 не ставиться у провину порушення п. 12.6 ґ) ПДР (перевищення дозволеної швидкості), на що, в свою чергу, звернула увагу колегія суддів Житомирського апеляційного суду у вищевказаній ухвалі від 13 лютого 2020 року (а.с. 164-165 том №2).

Також суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_16 про те, що перед ділянкою автодороги Київ-Чоп, де сталася згадана ДТП встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», оскільки така обставина не підтверджується іншими матеріалами справи.

У постанові від 19 травня 2020 року по справі №490/10025/17 (провадження №51-6116км19) Верховний Суд зазначив: «31.Обґрунтовуючи свою позицію, сторона захисту посилається на правило 1.4 ПДР, яке передбачає, що «кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила», доводить, що засуджений, приймаючи рішення про здійснення свого маневру, був вправі розраховувати, що автомобіль «Mercedes» рухається зі швидкістю, що не перевищує максимальної 70 км/г, встановленої для цієї ділянки дороги.

32.Суд не погоджується з таким тлумаченням цього правила. Воно не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

33. Воно означає, що водій може розраховувати на те, що певний вид небезпеки не виникне внаслідок того, що всі учасники дорожнього руху дотримуються правил. Наприклад, водій, який розпочинає рух на перехресті на відповідний сигнал світлофора або регулювальника, вправі розраховувати, що протягом певного часу водії, яким проїзд заборонений, не розпочнуть рух і не створять перешкод для руху його автомобіля. За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

34. Однак це не означає, що у разі, коли водій на момент, коли йому дозволено розпочати рух, виявляє на смузі свого руху перешкоду, наприклад, пішохода або автомобіль, що не встиг закінчити маневр, зелене світло або знак пріоритету дає йому право не звертати уваги на це і продовжувати рух, ігноруючи перешкоду.

35. Таким чином, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

36. Знак «Дати дорогу» визначає пріоритет руху на нерегульованому перехресті. Такий спосіб організації руху за визначенням передбачає, що кожен учасник дорожнього руху має діяти, виходячи з дорожньої обстановки, що склалася на момент здійснення маневру. Цей знак не визначає конкретні дії, які має вчинити водій, а лише вимагає від водія, до якого він адресований, діяти таким чином, щоб не створити перешкод для учасників руху, що мають перевагу. Вибір способу поведінки, яка дозволить виконати вимоги цього дорожнього знаку, залишаються на розсуд водія, який має взяти до уваги багато факторів, що залежать як від дорожньої обстановки, так і від технічних характеристик автомобіля, яким він керує.

37. В обставинах цієї справи не викликає сумніву, що засуджений усвідомлював, що він має діяти таким чином, щоб не створити перешкод учасникам руху, які мають перевагу. Організація дорожнього руху на цьому перехресті дозволяла йому не розподіляти свою увагу між різними напрямами, і зосередитися на головному факторі, який він мав врахувати перед здійсненням маневру: на розташуванні, швидкості та інших важливих факторах руху транспортних засобів, що мали перевагу, аби переконатися, що актуальна дорожня обстановка дозволяє здійснити маневр.

38. Сторона захисту стверджує, що засуджений при здійсненні маневру не міг побачити автомобіль «Mercedes», оскільки йому заважали дорожні знаки, розміщені з порушенням правил. Фактично доводи сторони захисту у цьому пункті зводяться до того, що якщо якийсь фактор дорожньої обстановки заважає водію переконатися у безпечності маневру, то він може здійснити маневр, не переконавшись у його безпечності.

39. Суд не погоджується з таким доводом і вважає що водій зобов`язаний врахувати будь-яку перешкоду, яка заважає йому переконатися у безпечності маневру. В контексті події, яка розглядається у цій справі, питання про те, чи були дорожні знаки розміщені належним чином, не має вирішального значення для встановлення винуватості засудженого у порушенні правил дорожнього руху. Навіть якщо припустити, що ці знаки через порушення правил їх розташування обмежували оглядовість, ця обставина зобов`язувала засудженого врахувати цей фактор і здійснити відповідні заходи для того, щоб отримати можливість переконатися у безпечності маневру, а не здійснювати маневр в умовах, коли його здатність оцінити головний фактор потенційної небезпеки рух транспорту, що мав перевагу, була обмежена.»

Отже, з врахуванням вище досліджених автотехнічних експертиз з технічної точки зору обвинувачений міг уникнути зіткнення з автомобілем «КАМАЗ» (якби таке фактично відбулось) шляхом застосування термінового гальмування, якщо б він рухався зі швидкістю 110 км/год., однак в дослідженій судом дорожній обстановці суд вважає, причиною згаданої ДТП стало саме нехтування водієм автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 вимог пунктів 10.1, 10.3 ПДР, тобто ненадання переваги в русі автомобілю під керуванням обвинуваченого, а не перевищення швидкості обвинуваченим.

Викладені вище обставини вказують на безпідставність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини справи, суд дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_8 не може ставитись у провину те, що він не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, враховуючи при цьому беззаперечний факт грубого порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_10 , який перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 об`єктивно не зміг би уникнути зіткнення з автомобілем «КАМАЗ» лише шляхом гальмування, у зв`язку із чим діючи в умовах крайньої необхідності, вимушений був здійснити також об`їзд рухомої перешкоди. Таким чином, це вказує на відсутність порушення обвинуваченим пунктів 2.3. б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху та виключає в діях останнього склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Виходячи з закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, окрім вимоги доведення прокурором винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом, вказаною нормою закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, а обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Отже, у суду є розумний сумнів, щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину.

Своєю чергою, згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість відповідних доказів суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

В свою чергу, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Наведене узгоджується також із положеннями ч. 3 ст. 240 КПК, яка не містить заборони щодо залучення свідків для проведення слідчої дії з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_8 . Саме з метою перевірки й уточнення наданих останнім відомостей щодо обставин ДТП за його згодою 24 листопада 2015 року було проведено слідчий експеримент (а.с. 22-26 том №4). Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_8 ст. 66 КПК України, у тому числі права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_8 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення стороною захисту не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_8 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин виникнення ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_8 або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_8 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, останньому було оголошено про підозру.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 по справі №164/1457/16-к (провадження № 51-8008 км18).

З урахуванням наведеного, немає жодного правового підґрунтя вважати протокол слідчого експерименту від 24.11.2015 недопустимим доказом.

Також суд не знаходить слушними зауваження захисника про те, що під час проведення згаданого слідчого експерименту та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 слідчим використовувались не сертифіковані фотоапарат і рулетка та ним не зазначено прилад яким вимірювався час, а тому протоколи за наслідками таких процесуальних дій є недопустимими. Зокрема, суд не вбачає будь-яких порушень слідчим ст. 240 КПК України під час проведення згаданих слідчих дій, а тому вказані зауваження захисника відхиляє.

Щодо зазначення слідчим у пункті 16 протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2015 (а.с. 184-192 том №3) про те, що автомобіль «Daimler-Chrysler» знаходиться на лівому боці на що звернув увагу захисник у судовому засіданні під час дослідження вказаного протоколу, то суд вважає, що таке посилання є технічною опискою слідчого, так як зі схеми та фототаблиць до цього протоколу вбачається, що наведений автомобіль розташовувався на дорозі перевернутим на правий бік.

Стосовно вимоги захисника ОСОБА_9 про постановлення судом окремої ухвали, довівши нею до відома прокурора про необхідність вирішення питання про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд зазначає, що нормами КПК України не передбачено постановлення окремих ухвал, з наведених вище підстав.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 підлягає виправданню за відсутність в діяннях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.

За таких обставин, суд залишає без розгляду цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Коростишівської районної державної адміністрації про стягнення з обвинуваченого на користь вказаного фінансового управління 1947 грн. 75 коп. витрат за стаціонарне лікування потерпілої (а.с. 18-21 том №1).

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні (а.с. 159, 238 том №1, а.с. 198, 212, 228 том №3, а.с. 37 том №4, ) у загальному розмірі 7624 грн. 10 коп. суд відносить на рахунок держави.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України. Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувались та відсутня необхідність в їх застосуванні. Арешт не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_8 на користь фінансового управління Коростишівської районної державної адміністрації 1947 грн. 75 коп. витрат за стаціонарне лікування потерпілої залишити без розгляду.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_8 не застосовувати.

Речові докази, а саме автомобіль «Daimler-Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , та автомобіль «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_25 , які повернуті власникам залишити останнім.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 7624 грн. 10 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1