У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/604/23 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року, задоволено клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_8 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій і оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Обрано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обчислюється ОСОБА_6 з 10 год. 50 хв. 26 жовтня 2023 року по 22 грудня 2023 року включно.

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вказаним клопотанням у якому зазначив, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Клопотання мотивоване тим, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, який не виключає можливості тримання останнього під вартою, також, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, тому, з урахуванням виключних обставин, клопотання слідчого задовольнив.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконною та необґрунтованою. Вказав, що у своєму клопотанні старшим слідчим не враховано той факт, що підозрюваний має захворювання та травми, які не дають можливості несення військової служби, та тримання його під вартою, а слідча суддя не врахувала цей факт. Зазначив, що підозрюваний йшов на контакт з органами досудового розслідування, не приховувався від таких органів та не мав жодних намірів у вчиненні приховування, а отже дана обставина є вагомою підставою для зміни щодо підозрюваного запобіжного заходу на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту. Також вказав, що після спливу певного проміжку часу (досудове розслідування, судове провадження) навіть обґрунтована підозра обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного. Рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано лише за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (Рішення ССПЛ у справі "Харченко проти України", Рішення у справі «Єлоєв проти України»). Стверджував, що вказані слідчим доводи не відповідають критерію доведеності поза розумним сумнівом, адже ґрунтуються на оціночних поняттях, припущеннях, не є фактично доведеними. Для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу слідчий повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, проте доводи останнього не є достатньо обґрунтованими, а відтак такими, що не дають достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На підставі викладеного, просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати повністю та ухвалити нову ухвалу, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. ст. 177, 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 17.05.2023.

26 жовтня 2023 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, яке полягає у самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: рапортом командира запасної роти капітана ОСОБА_10 , доповіддю про факт самовільного залишення частини (без зброї) молодшого сержанта ОСОБА_6 , наказом №82 командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2023, актом службового розслідування, витягом з наказу №9 від 10.01.2023, витягом з наказу №74 від 14.03.2023, витягом з наказу №84 від 24.03.2023, показаннями військовослужбовців, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_6 , іншими документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

В межах даного кримінального провадження старший слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів за результатами розгляду провадження дійшла висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Судова колегія також зважає на те, що у відповідності до п.5 ч.1 та ч.8 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ст.407 КК, слідчим суддею вид запобіжного заходу обрано правильно.

Відтак не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, про що йдеться в апеляції захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Щодо посилання захисника на те, що підозрюваний має захворювання та травми, які не дають можливості несення військової служби та тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, апеляційний суд зазначає, що вказані обставини вже були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу підозрюваному та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.

Приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу слідчого судді

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгродського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді