Дата документу 08.11.2023 Справа № 335/8778/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/8778/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1326/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянула 8 листопада 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, 126-1 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 126-1 КК України.

В ході досудового розслідування до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 10 грудня 2023 року включно, задоволено, визначений розмір застави у сумі 53680 гривень вважається продовженим. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про те, що ухвала суду недостатньо обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат звертається до практики ЄСПЛ, згідно якої після спливу часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням утримання обвинуваченого під вартою, а тому суд повинен чітко зазначати в судовому рішенні про наявність інших підстав або ризиків, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

ОСОБА_7 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, проблеми зі здоров`ям. Матеріальна шкода потерпілим відшкодована.

З початку досудового розслідування (13.07.2023 р.) і до обрання запобіжного заходу (28.08.2023 р.) минув досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_7 своєю поведінкою спростував доводи сторони обвинувачення щодо існування означених ризиків, оскільки від правоохоронних органів не переховувався, на свідків та потерпілу не впливав.

На даний час з обвинувачений примирився з потерпілою ОСОБА_8 , яка відмовляється від обвинувачення за ст. 126-1 КК України.

На думку апелянта, прокурор не надав переконливих доказів, що інші запобіжні заходи, зокрема цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2023 р. та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу з підстав недостатнього обґрунтування оскаржуваної ухвали суду, вважає можливим застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання. Підтвердила наявність інших кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, які об`єднана в одне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника. Зазначив про те, що він не являється суспільно-небезпечною особою, визнав провину за інкримінованим звинуваченням, повністю відшкодував завдану потерпілій шкоду, пройшов лікування від наркотичної залежності. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що обвинувачений змінився в позитивний бік.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена та доведена прокурором в судовому засіданні.

Перевіряючи доводи апелянта щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить із наступного.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, які відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів відповідно. За вчинення тяжкого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Оцінюючи ризик можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого обвинувачення та відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, що в своїй сукупності свідчить про продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Судова колегія погоджується існує висока ймовірність того, що, у випадку перебування на свободі, обвинувачений, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія також підтримує міркування суду першої інстанції щодо продовження існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з огляду на родинні відносини із потерпілою ОСОБА_8 , обізнаність обвинуваченого ОСОБА_7 про місця проживання потерпілих та свідків, триваючий судовий розгляд даного кримінального провадження з дослідженням доказів, зокрема показань вказаних осіб.

Крім того, апеляційний суд не може залишити поза увагою беззаперечні відомості щодо вчинення кількох епізодів крадіжки чужого майна через незначні проміжки часу в період перебування на розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя двох обвинувальних актів, які були об`єднані в одне провадження, що свідчить про негативну направленість поведінки ОСОБА_7 , та з огляду на незалученість останнього до суспільно-корисної праці й відсутністю постійного джерела доходу підтверджує існування встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказане вище схиляє колегію суддів до думки про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апелянта щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, з чим погоджується й апеляційна інстанція, та звертає увагу на визначений слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, який з огляду на його репутацію, протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала останнього від протиправної поведінки та обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, є обґрунтованим та таким, який на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого. Тим паче, визначений розмір застави є мінімальним для даної категорії кримінальних правопорушень, відповідно до положень ст. 182 КПК України.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Доводи адвоката в апеляційній скарзі на відсутність у обвинуваченого судимостей, відшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди та наявність місця реєстрації й проживання, не спростовують висновків суду щодо доцільності продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наведені вище обставини.

Посилання апелянта на наявні у ОСОБА_7 проблеми зі здоров`ям слід визнати необґрунтованими з огляду на відсутність документального підтвердження.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 10 грудня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4