Справа №:755/3538/20
Провадження №: 1-в/755/435/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступник начальника Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , про вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2020 року до штрафу,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся старший інспектор Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженому ОСОБА_4 , за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2020 року.

Подання мотивує тим, що відповідно до п. 2 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - уразі засудження до покарання менш суворого ніж обмеження волі.

Представник Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, прокурор та засуджений ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд клопотання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття у судове засідання, осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст. 80 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

В частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч. ч. 1 і 3 ст. 80 КК України строків; 2) невчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) неухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винним за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Вирок набрав законної сили 04.07.2020.

Відомостей про те, що ОСОБА_4 добровільно сплатив суму штрафу, матеріали провадження не містять.

Подання не містить у собі жодних доказів про те, що інспектором здійснювалось повідомлення ОСОБА_4 про обов`язок останнього щодо сплати штрафу, яке було отримано останнім та не доведено неухилення засудженого від відбування покарання.

Разом з тим, суду не надано особову справу на ОСОБА_4 і будь-які дані, що свідчать про факт несплати штрафу, що позбавляє суд перевірити доводи клопотання відділу пробації.

Серед іншого обов`язок доказування перед судом наявності підстав про звільнення від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності, покладено на сторону, яка звертається з клопотанням, у зв`язку з чим вона повинна обґрунтувати подане клопотання, а тому враховуючи вищевикладене клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання старший інспектор Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженому ОСОБА_4 , за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2020 року- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя