Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоархангельськ кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 24.04.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Кіровоград, не працюючого, з середньою освітою, утриманців і пільг немає, стан здоров`я задовільний, невійськовозобов`язаної, не судимої в силу ст. 89 КК України, зареєстрований: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1, ч.3 ст. 357 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинила викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану за таких обставин:

22 квітня 2023 року, близько 12:00 год., ОСОБА_4 , перебувала в домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , та яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Перебуваючи у вітальній кімнаті у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення чужого майна. З цією метою, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю господаря та добре знаючи, що її дії не будуть помічені, відчинивши шафу, в якій знаходився піджак власника домоволодіння, де в кишені виявила паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , в якому перебували інші особисті документи та одна банківська кредитна картка ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 з паролем від неї. Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, а саме банківської кредитної картки ОСОБА_5 , яка є офіційним документом, відповідно до Закону України «Про інформацію», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України», Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою, з дотриманням визначеної законом форм, та містить передбачені законом реквізити, шляхом вільного доступу викрала зазначену банківську карту, з метою зняття з неї грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_4 , маючи на меті особисте збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету та мотив, направлені на таємне викрадення чужого майна - коштів, які знаходились на банківській кредитній карті ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , маючи вільний доступ до зазначеної картки та знаючи її ПІН-код, таємно від останнього через банкомат здійснила крадіжку грошових коштів в загальній сумі 145999,46 грн. Після цього, вона з грошовими коштами, з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ними, на власний розсуд, чим спричинила потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачена пояснила, що їй зрозуміло суть обвинувачення, надала показання правдиво та добровільно, повністю визнаючи вину у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначила, що дійсно вчиннила такі дії, як зазначено в обвинувальному акті, чому так зробила пояснити не змогла, оскільки на момент вчинення таких дій перебувала в стані сильного алкогольного спяніння, де діла кошти, що зняла з картки також не знає, проте вказала, що вже частково з тимчасових заробітків відділа кошти потерпілому, при цьому просила суворо не карати, розкаюється у вчиненому, жалкує про вчинене, запевнила, що подібного більше не повториться.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 та 357 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважав за необхідне призначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.70,75,76 КК України

Потерпілий в судовому засіданні погодився з думкою прокурора щодо призначення саме такого покарання обвинуваченій

Обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження роз`яснено суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. У зв`язку з цим, після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, та за їх згодою при дослідженні доказів у кримінальному провадженні, суд обмежився допитом обвинуваченого, так як немає жодного сумніву в добровільності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження не оспорюють обставини вчинення кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

Суд, заслухавши прокурора, обвинувачену, потерпілого, дослідивши та проаналізувавши всі докази, дійшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими, і стороною захисту не спростовані. В ході розгляду встановлено, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_4 , кваліфікує за ч. 1 та ч. 4 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, незаконне заволодіння паспортом та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

З наданої суду досудової доповіді, вбачається, що за результатами оцінки особи ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, при цьому рівень небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, з боку обвинуваченого є середнім, ймовірність виправлення особи без ізоляції від суспільства можлива за умови здійснення нагляду, застосування соціально-виховного впливу.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими покарання обставинами обвинуваченому згідно обвинувального акту зазначено щире каяття, обтяжуючими обставинами суд вважає вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку та у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи вид і міру покарання, суд враховує особу обвинуваченого, що за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, ставлення до вчиненого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є, відповідно, проступком (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України), досудову доповідь, позицію прокурора та потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинувачену, а також те, що обвинувачена є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, покарання у виді обмеження волі та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання у виді позбавлення волі, що з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого в повній мірі відповідає меті покарання. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання слід призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» зазначено, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу , спричиненого відбуванням покарання .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченої, яка в скоєному щиро розкаюється та повністю усвідомила протиправність своїх дій, всі вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується її поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, можливе без відбуття покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а й для її виправлення.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 положень статті 69 КК України судом не встановлено.

Процесуальні витрати у даному кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлено. Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувася.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1, ч.3 ст. 357 КК України та призначити їй покарання:

за ч.4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

за ч.1 ст. 357 КК України - у виді 1 /одного/ року обмеження волі

за ч.3 ст. 357 КК України - у виді 1 /одного/ року 6 / шести/ місяців обмеження волі

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 , звільнити від відбування покарання з випробуванням. Встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням органів пробації звернутися до органів державної служби зайнятості.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі, якщо було подано апеляційну скаргу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити прокурору та обвинуваченому, роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику, який не був присутній в судовому засідання, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя: