КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1319/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000761 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (з доповненнями) на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гардабані, Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, одруженого, на утриманні якого знаходиться донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_12

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 17.05.2021.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 4 290, 50 грн.

Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_13 від 27.05.2021 у справі № 757/26567/21-к, на фотоапарат «Sony A-7 3», мікрофон «Rode», повербанк ХІАОМІ, два диктофони «Sony ТХ650», світловий фільтр, дві висувні щітки LEANSPEN, два ключі,магнітний ключ та брілок, рюкзак, сумка чорного кольору, набір штативів, які поміщено до сейф-пакету № INZ4003175, сумку чорного кольору «LOWERO», фотоапарат «NIKON D5100», світловий фільтр, кабель, батарея, рушник рожевого кольору, які поміщено до спец пакету № ЕХР0440927, - скасовано.

Вирішено долю щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 16.05.2021, у невстановлений слідством час та у невстановленому досудовим слідством місці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження попередньо вступили у змову з метою вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_6 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вказаного дня, приблизно о 20:40 год. попередньо розподіливши між собою ролі, перебували за адресою: м. Київ, пров. Музейний, 6, де помітили автомобіль марки «Хонда Сівік», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить раніше невідомому ОСОБА_15 , який останній залишив за вказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_6 , відповідно до відведеної йому ролі, підійшов до автомобіля марки «Хонда Сівік», д.н.з. НОМЕР_1 .

У цей час особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відповідно до відведеної йому ролі, перебував поблизу та спостерігав за оточуючою обстановкою.

У подальшому ОСОБА_6 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може завадити вчиненню протиправних дій, скориставшись відсутністю уваги оточуючих, розбив вітрове скло задніх дверей до багажного відділення вказаного автомобіля та проник до його салону.

Після цього, ОСОБА_6 дістав із вказаного автомобіля дві сумки чорного кольору у яких знаходилась: рюкзак "Lowepro" вартістю 6999 грн. 20 коп.; Асtion-камера «Sony FDR X3000», вартістю 6666 грн. 67 коп., УМБ Хіаоmі МІ POWER Ваnk 3, вартістю 483 грн. 33 коп.; фільтр Ноуа 52 mm filter, вартістю 450 грн., два олівці для чистки оптики "Lenspen original", вартістю 123 грн. 33 коп. кожний, загальною вартістю 246 грн. 66 коп., мікрофон «Rode VideoМіс Gо» вартістю 1600 грн., світловий фільтр «Маrumi 82 mm», вартістю 2550 грн., фотоапарат марки «Sony А-7 3», Р-32829530-Е, S01-3881353-Н, з об`єктивом «Sоnу» SELZ2470GМ, 24-70 шт, S/N 2029722, вартістю 93177 грн. 14 коп., рушник рожевого кольору, вартістю 21 грн. 67 коп., кришка для об`єктиву Nikon 52 mm, вартістю 50 грн., акумулятор Nikon EN-EL 14, вартістю 385 грн., стабілізатор для камери «DJI RS2», ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 23294 грн. 70 коп., два диктофони «Sоnу ТХ650», вартістю 3572 грн. кожен, загальною вартістю 7144 грн., фотоапарат «Nikon D5100» з об`єктивом 1655, вартістю 5100 грн., сумка для фотоапарата "Lowerpo" 140, вартістю 350 грн., що належать ОСОБА_15 .

Не бажаючи припиняти свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з метою доведення до кінця злочинного умислу спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням до сховища, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, отримала від ОСОБА_6 , частину вище вказаного майна, після чого, вони покинули місце вчинення злочину.

У подальшому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, спільно з ОСОБА_6 розпорядились викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми протиправними діями потерпілому матеріального збитку на загальну суму 148 518 гривень 37 копійок.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжку) вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у сховище.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суворість та невідповідність принципам достатності покарання для виправлення винного вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2021 просить його змінити та призначити ОСОБА_6 , покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік з покладанням на нього відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є визнання вини в повному обсязі та його щире каяття. За час проведення досудового розслідування обвинувачений вже неодноразово пожалкував про скоєння зазначеного кримінального правопорушення, у скоєному проявив щиросердечне розкаяння. Крім того, в ході судового слідства, обвинувачений добровільно надавав показання, в дебатах та під час останнього слова щиро розкаявся, визнав провину та зазначив що жалкує про свій вчинок, проте, судом, не відомо з яких причин, не враховано ці обставини та не відображено у тексті вироку, як пом`якшуючу обставину, що передбачена ч. 1 ст.66 КК України.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції, хоч і встановив, але фактично не врахував, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, характеристики, наявність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийняті соціальні зв`язки; а також відношення обвинуваченого до вчиненого.

Крім того, апелянт зазначає, що позов потерпілим заявлено не було, викрадені речі повернуті у повному обсязі, але суд першої інстанції не надав оцінку невідворотності наслідків, які настали від його вчинення призначити менш суворе покарання.

Апелянт вказує, що при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання суд першої інстанції повинен був врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до відповідальності, позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітню дитину, а також конкретні обставини справи. Також суд мав врахувати всі зазначені обставини в їх сукупності, і міг дійти обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2021 та надати ОСОБА_6 відстрочку виконання вироку з іспитовим строком на один рік.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд не врахував тієї обставини, що обвинувачений раніше не судимий, має соціальні зв`язки, одружений, утримує доньку, характеризується позитивно, провину визнав та надав вичерпні, щирі та ґрунтовні покази, розкаявся та сприяв слідству та суду. В своїй сукупності вказані обставини дають більш ніж ґрунтовні підстави вважати, що виправлення підсудного можливе без ізоляції від суспільства.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт вказує, що кримінальне провадження розглянуто та вирішено сумнівним складом суду, визначеним не у відповідності до процесуального закону, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься роздруківка Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями з якої вбачається, що кримінальна справа №755/11479/21 розподілено на суддю Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 . Однак, у вказаному «Протоколі» ніде не ідентифіковано, що дана справа визначена за суддею ОСОБА_1 стосується саме ОСОБА_6 , а не будь-якого іншого громадянина. Апелянт стверджує, що відсутність такого запису, номінально імені підсудної особи в «Протоколі» дає можливість згаданий «Протокол» приєднати до будь-якої справи, яка потрапила до суду. Крім того, в матеріалах справи відсутня ідентифікація того, що справа з вказаним номером визначена або ідентифікована, саме ОСОБА_6 , а не будь-якому іншому громадянину і за таких підстав склад суду утворений не у відповідності до вимог процесуального закону та існуючих актів про автоматичних розподіл справ між суддями.

Апелянт зазначає, що сумнівність вказаного розподілу вбачається і тому, що даний розподіл відбувся тією ж датою, що і власне, судове засідання 14 липня 2021 року (перше судове засідання). Технічно неможливо здійснити розподіл справи між суддями та негайний виклик цього ж дня та доставку обвинуваченого до суду.

Крім того, апелянт вказує, що в процесі розгляду справи з боку обвинуваченого ОСОБА_6 складу суду, а саме судді ОСОБА_1 заявлявся відвід 14 липня 2021 року, але даний відвід не було розглянуто, що робить подальше існування судової справи та всіх послідуючих дій судді/суду нелегітимними та процесуально нікчемними. Крім того, апелянт зазначає, що заяву про відвід нібито було розглянуто суддею Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_17 , і в матеріалах справи навіть є «коротка» ухвала з даного приводу, але «повний» текст ухвали відсутній, що означає те, що відвід не розглянутий при тому, що процесуальне законодавство вимагає мотивації усіх судових рішень аби уникнути будь-яких підозр, невизначеності, неповноти.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи взагалі відсутній Протокол розподілу судової справи, як вона зрештою «потрапила» до судді ОСОБА_17 . Окрім повного та мотивованого тексту ухвали про результати розгляду заяви про відвід в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання з приводу розгляду заяви про відвід, тобто, обвинуваченому не дали можливості висловити свої думки з даного приводу, пояснення, аналогічні пояснення не були отримані від захисника, сторони не скористалися своїм правом на з?явлення відводу судді ОСОБА_17 , а тому відвід, навіть формально не розглядався. Таким чином, участь судді ОСОБА_17 і судді ОСОБА_1 є вкрай сумнівною та її законність і відношення до процесу - більш ніж «отруєними як плоди отруєного дерева».

Крім того, апелянт вказує, що 14 липня 2021 року ОСОБА_6 заявив відвід перекладачу позаяк жодного притомного документу про кваліфікацію «перекладача» в матеріали справи не надано взагалі. Передусім, перед участю , як вбачається з журналу судового засідання не була встановлена особа перекладача, не було роз`яснено йому права, обов`язки, не було попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправильній переклад. Крім того, вимоги, щодо освіти, статусу, порядку залучення, процесуальний закон ставить до всіх учасників процесу, і аналогічні вимоги є і щодо перекладачів. На доказ «перекладацького» статусу перекладача в матеріалах справи є Сертифікат, виданий ТОВ «Транслінк-Освіта» про те, що перекладач ОСОБА_18 пройшов курс навчання української мови, однак з жодного документу не вбачається, що вказане ТОВ є якоюсь освітньою установою яка може здійснювати ці курси і тим більше видавати сертифікати про здійснену освіту, оскільки освітня діяльність передбачає сертифікацію, ліцензування, атестацію відповідності та безліч інших процедур, які відсутні.

Також апелянт зазначає, що в публічному онлайн-доступі наявий ресурс Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який ведеться Міністерством юстиції України за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 і з якого вбачається, що ТОВ «Транслінк-Освіта» маючи статутний фонд аж 1500 грн. займається такими видами діяльності: 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; 18.13 виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; 96.09 надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у. , а тому діяльність освітньої установи та виданих нею сертифікатів ставиться під сумнів.

Крім того, апелянт вказує, що так само як і не документом є довідка про те, що ОСОБА_18 та ФОП ОСОБА_19 є перекладачем і не тому, що ОСОБА_19 взагалі то є азербайджанцем, судячи з імені і не має відношення до грузинської мови в принципі, але тому, що подібна довідка містить ознаки підроблення тане може братися до уваги, оскільки за чинним законодавством України статус ФОП є окремим статусом особи, додатковою кваліфікацією та можливість фізичної особи щось робити. При цьому фізична особа залишається фізичною особою, і лише має додатковий статус підприємця, тобто має певні особливості оподаткування та звітності. Тому, і ФОП з директором і перекладач з довідкою ТОВ, яке займається наданням автомобілів в оренду - та їх «документи не є складовою статусу та кваліфікації перекладача.

Також апелянт зазначає, що з документів перекладача ОСОБА_18 взагалі вбачається, що він громадянин ОСОБА_20 і всупереч вимогам законодавства України не має ані дозволу на постійне проживання в Україні ані дозволу на працевлаштування, так само як і ФОП ОСОБА_19 .

Крім того, апелянт вказує, щодо перекладача ОСОБА_22 , що у неї є диплом грузинського ВИШу за 1983 рік, і те, що вона є викладачем грузинської мови та літератури, однак перекладач має мати і знання мови, на яку він здійснює переклад, в даному разі - українську, але відповідних документів немає. ОСОБА_22 з?явилась у судовому засіданні 15.07.2021, при цьому її особу ніхто не перевіряв, згідно журналу судового засідання, права не роз?яснював, про обов?язки та кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад не попереджав.

Апелянт зазначає, що у справі міститься довідка ФОП ОСОБА_23 , який вказує, що ОСОБА_22 є позаштатним перекладачем Бюро перекладів The Translation House, але не зрозуміло до чого тут ФОП ОСОБА_23 , і яке має відношення бюро, до ФОП, яка його форма і чому це перекладацьке бюро не видало довідку за підписом свого директора і своєю печаткою, у зв`язку з вище викладеним діяльність перекладача ОСОБА_22 не відповідає вимогам закону.

Крім того, щодо перекладача ОСОБА_24 , апелянт вказує, що з наданих документів перекладачем вбачається, що він в 1993 році в Грузинському політехнічному інституті здобув кваліфікацію спеціаліста з автоматики та управління в автоматичних системах, та в 2004 році в Тбіліському Академічному університеті здобув ступінь кандидата наук з дипломатії та історії міжнародних відносин, але з жодного з цих документів не вбачається та обставина, яка необхідна для перекладача, а саме те, що ОСОБА_24 має рівень знань української мови для компетентного і достатнього перекладу на грузинську і навпаки.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_24 згідно журналу судового засідання від 06.08.2021 вступив у справу та замінив перекладача ОСОБА_25 , при цьому, щодо перекладача ОСОБА_25 в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості як щодо його особи так і щодо його статусу та фаху і кваліфікації. Крім того, з матеріалів справи, зокрема, журналу судового засідання не вбачається, що його особа була встановлена, не вбачається, що перекладач був приведений до присяги, що його попередили про кримінальну відповідальність за неправильний переклад, за ухилення від виконання своїх функцій тощо, роз?яснили його права та обов?язки, видали пам`ятку.

Крім того, апелянт зазначає, що після оголошення вироку останній мав бути перекладений на грузинську мову обвинуваченому, підозрюваному, однак, цього зроблено не було. Обвинувачений до цього часу не має перекладу вироку та взагалі не орієнтується в подіях та обвинуваченні і можливостях вирішення своєї долі. Наведене ілюструє загальний статус перекладачів по його справі та їх повну фактичну відсутність навіть незалежно від кваліфікації.

Також апелянт вказує, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься запис про залучення до участі у справі перекладача 17.05.2021, проте будь-яких відомостей про цього перекладача немає, крім того, такий перекладач не попереджений про відповідальність за завідомо неправильний переклад тощо. Апелянт вказує, що в матеріалах справи містяться аркуші з текстом грузинською мовою (аркуші 7-13 та 17-19 том 1), однак на вказаних аркушах відсутні позначення дати їх складання (аркуші 7 та 13), в місцях, де мають бути позначені дати складення та кількість аркушів тощо - пробіли. Якщо це переклади, то перекладач мав робити переклад з існуючого оригінального тексту процесуальних документів з проставленими датами та сторінками тощо. В даному разі очевидно, що переклад робився не з обвинувального акту, а просто так, довільно, з незрозумілих та сумнівних джерел, а тому на думку апелянта, даний переклад не є перекладом. як не відповідає вимогам закону, на думку захисту, і письмовий переклад з причин невірного його оформлення.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги захисників в частині зміни вироку та призначення покарання із випробуванням, встановленням ОСОБА_6 іспитового строку; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України колегією суддів не перевіряються.

За встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб та поєднана з проникненням у сховище, є вірною та учасниками не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про те, що розгляд справи здійснювався незаконним складом суду, то такі доводи колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 2.3.31. Положення про автоматизовану систему документообігу суду встановлено, що результатом автоматизованого розподілу судових справ є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідного суду, що автоматично створюється автоматизованою системою.

Одночасно з протоколом автоматизованою системою автоматично формується звіт про автоматизований розподіл судової справи між суддями відповідного суду. Звіт містить такі відомості: дата та час початку автоматизованого розподілу; єдиний унікальний номер судової справи; номер провадження (за наявності); категорія судової справи (за наявності); коефіцієнт складності судової справи (за наявності); інформація про учасників судового процесу (кримінального провадження); інформація про визначення повноважень суддів; інформація про визначення головуючого судді (судді-доповідача) за випадковим числом; інформація про визначення складу колегії суддів (за наявності) за випадковим числом; версія автоматизованої системи; час закінчення автоматизованого розподілу; тривалість автоматизованого розподілу. Доступ для коригування протоколу та звіту щодо автоматизованого розподілу судової справи між суддями автоматично блокується автоматизованою системою.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю ОСОБА_1 у судовій справі 755/11479/21.

Із звіту про автоматизований розподіл судової справи між суддями вбачається, у кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_6 визначено єдиний унікальний номер судової справи - 755/11479/21; номер провадження 1-кп/755/1281/21 та наведені інші, передбачені Положенням дані, в тому числі відомості щодо обвинуваченого та обрання судді за випадковим числом - ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 щодо сумнівності складу суду, у зв`язку з відсутністю даних щодо особи обвинуваченого у протоколі автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів вважає безпідставними.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності складу суду у зв`язку з призначенням підготовчого судового засідання 14.07.2021, тобто в день розподілу судової справи, оскільки жодних обмежень щодо призначення судом першої інстанції підготовчого судового засідання в день розподілу судової справи між суддями кримінальний процесуальний закон не містить.

Безпідставними є і твердження захисника щодо не розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відводу судді ОСОБА_1 , оскільки такий відвід було розглянуто суддею ОСОБА_17 та відмовлено у його задоволенні. При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суддю ОСОБА_17 було обрано за випадковим числом щодо розгляду заяви про відвід судді у справі №755/11479/21 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , що підтверджується звітом про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 14.07.2021 сформованого о 16 год. 11 хв., тобто після заявленого відводу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про те, що залучені до участі у справі перекладачі не були попередженні про кримінальну відповідальність та не мали компетенцію здійснювати переклад на грузинську мову і навпаки, то такі доводи захисника, на переконання колегії суддів, є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи всі перекладачі, які брали участь у судових засіданнях у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 були попереджені про відповідальність, встановлену законом за завідомо неправильний висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків перекладача, а також їм була вручена пам`ятка про права та обов`язки особи (перекладача), яка бере участь у судовому розгляді, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України ( т.1 а.с. 12, 70, 113), та вони надали документи щодо їх спроможності виконувати переклади з української на грузинську мову та навпаки на високому рівні.

При цьому, посилання захисника на відсутність у ФОП, які надали довідку перекладачам на здійснення діяльності щодо перекладу, є неспроможними, оскільки всі ФОП мають КВЕД 74.30 і їх основною діяльністю є надання послуг перекладу.

Кримінальне процесуальне законодавство України не визначає чітких вимог, які пред`являються до перекладача. Однією із вимог, які висуває КПК України до перекладача є його компетентність. При цьому, в України для визначення рівня компетентності перекладача не передбачено жодних процедур чи методик.

Будь-яких сумнівів у компетенції перекладачів, тобто у спроможності виконувати переклади з української на грузинську мову та навпаки, надані перекладачами документи у колегії суддів не викликають.

Жодних заперечень чи зауважень, щодо неналежного перекладу чи відсутності кваліфікації перекладачів - ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , під час розгляду справи ні обвинувачений, ні його захисники, не заявляли.

Що стосується заявленого обвинуваченим ОСОБА_18 відводу, то він був розглянутий судом першої інстанції і за результатами його розгляду Дніпровським районним судом м. Києва від 14.07.2021 постановлено ухвалу про відмову у його задоволенні. При цьому, зі змісту ухвали вбачається, що судом досліджувалось питання щодо компетенції даного перекладача та встановлено, що ОСОБА_18 є повнолітньою особою, володіє державною мовою, а також мовою учасника процесу, який потребує перекладу на мову, якою він володіє, що власне слідує з долученої до справи довідки № 3 від 13.0.12021, з якої випливає, що останній є письмовим та усним перекладачем з грузинської мови на українську та російську мови й навпаки, він надав неодноразово з 15.09.2020 послуги лінгвістики для державних органів України.

ОСОБА_18 має право перекладати від мені ФОП ОСОБА_19 , котрий має КВЕД 74.30 Надання послуг перекладу в державних органах України (поліція, суди, прокуратура). Здобуті перекладачем навики, а саме набута сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, інших компетентностей у відповідній галузі знань, тобто основній предметній області діяльності, що включає групу споріднених спеціальностей, за якими здійснюється професійна підготовка, указує на володіння ним грузинською мовою.

Відомостей, про те, що цей перекладач є зацікавленим у результатах справи, що залучається до кримінального провадження уповноваженими на те особами (органами) судом першої інстанції установлено не було.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження даних щодо здійснення письмового перекладу вироку, за наявності даних про участь в судовому засіданні під час оголошення вироку перекладача, на думку колегії суддів, ніяким чином не може бути підставою для скасування вироку суду, адже, зазначена обставина не перешкодила і не могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо можливості застосування до їх підзахисного положень ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисників, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників, дані щодо особи обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан його здоров`я, спосіб життя, характеристики, наявність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі, установленому санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При цьому зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисниками фактично не оскаржується правильність призначення обвинуваченому покарання, оскільки за результатами апеляційного розгляду останні просили залишити таке ж покарання, як призначено судом першої інстанції, однак з застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисників про неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, його поведінку та соціальні зв`язки, то колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме з урахуванням всіх обставин, які враховуються при призначенні обвинуваченим покарання, в тому числі і всіх наявних в матеріалах провадження даних щодо особи обвинуваченого, зокрема, наявності соціальних зв`язків, членів сім`ї, які перебувають на утриманні обвинуваченого, його відношення до вчиненого та його поведінки, обвинуваченому ОСОБА_6 було призначено покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, колегія суддів вважає безпідставним з таких підстав.

Так, щире каяття - характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Про щирість каяття особи та сприяння нею у розкритті злочину свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що такої обставини, як щире каяття ОСОБА_6 не знайшло свого відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, ОСОБА_6 самостійно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не з`явився, його дії були викриті співробітниками поліції самостійно, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив, в ході судового розгляду, фактичні обставини вчиненого злочину визнав частково, заперечував попередню змову, яка повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, в їх сукупності, в суді апеляційної інстанції, хоч і не заперечував фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій, однак вказав, що злочин вчинив самостійно, а тому така поведінка обвинуваченого, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, не може свідчити про щире каяття обвинуваченого. Не встановлено такої обставини, і під час досудового розслідування слідчим і прокурором.

Що до посилань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на відсутність позову з боку потерпілого та повернення майна, як на підставу призначення обвинуваченому менш суворого покарання, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки відсутність цивільного позову з боку потерпілого, свідчить лише про те, що останній не виявив бажання скористатись своїм правом на відшкодування майнової та/або моральної шкоди, окрім того, як слідує з матеріалів справи викрадені ОСОБА_6 речі були вилучені в ході проведення обшуку та повернуті потерпілому ОСОБА_15 слідчим, однак, ці обставини не можуть бути підставою для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке судом першої інстанції і так призначено у мінімальній межі санкції інкримінованої йому статті.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисниками до апеляційного суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг захисників з приводу суворості призначеного судом першої інстанції покарання.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (з доповненнями) залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2021 у кримінальному провадженні №0000761 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4