УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,

лікаря ОСОБА_6 ,

пацієнта ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом відносно ОСОБА_8 , 1984 року народження,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 .

В судовому засіданні, представник закладу підтримав заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів №921 від 02.10.2023 року заначив, що у пацієнта ОСОБА_7 в психічному стан психопродуктивної симптоматики вигляді галюцинаторних розладів не визначалось. Маячні ідеї впливу, оволодіння, особливих здібностей, афективно знебарвлені, відносяться до подій минулого, але як прояви хвороби пацієнтом не сприймаються. Спостерігається періодично виникаюча дратівливість, емоційна нестійкість. Виявляються розлади емоційно-вольової сфери (холодність, відгородженість, черствість), формальні розлади мислення з непослідовністю, аморфністю. Викладене, а також неусвідомлення хворобливості свого психічного стану, тяжкості скоєного, необхідності лікування, свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих. У зв`язку з чим, ОСОБА_7 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Також, пояснив суду, що необхідності прийому лікування пацієнт не усвідомлює, вважає себе психічно здоровим.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України»» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 . Зазначивши, що висновок комісії лікарів психіатрів є необґрунтованим та не відповідає психічному стану ОСОБА_7 , який на думку захисника на даний час не становить суспільної небезпеки для оточуючих.

В судовому засіданні прокурор підтримала заяву представника установи, просила задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Допитана в судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_6 підтримала висновок комісії лікарів №921 від 02.10.2023 року, просила заяву задовольнити, продовживши примусові заходи медичного характеру із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 . Суду пояснила, що вона є лікуючим лікарем психіатром пацієнта ОСОБА_7 , на теперішній час стан даного пацієнта продовжує залишатися нестабільним, наявна аутоагресія, нещодавно ОСОБА_7 намагався заподіяти шкоду іншому пацієнту лікарні, схопивши останнього за шию, тобто ОСОБА_7 є соціально небезпечним для оточуючих. До скоєного ОСОБА_7 відноситься холодно, без жалю, лікуватися після виписки не бажає, каже, що ліки шкодять його здоров`ю. ОСОБА_7 не бажає виконувати вказівки лікаря щодо лікування.

ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку захисника і просив відмовити у задоволенні заяви представника медичного закладу, суду пояснив, що він на даний час бажає лікуватися, але ліки на нього погано діють, після прийому ліків, він почуває себе погано.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із клопотанням захисника, суд приходить до наступного.

Згідно частини 5 статті 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги.

Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до пункту 14 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» №992, продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 відносно ОСОБА_7 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме: ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 ККУкраїни, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Пацієнт ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні у Дніпровській Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» з 03 грудня 2019 року і по теперішній час. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу.

В обґрунтування необхідності продовження ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом у висновку комісії лікарів-психіатрів №921 від 02.10.2023 року зазначено, що необхідностю продовження застосування примусових заходів медичного характеру хворого ОСОБА_7 є те, що маячні ідеї впливу, оволодіння, особливих здібностей, афективно знебарвлені, відносяться до подій минулого, але як прояви хвороби пацієнтом не сприймаються. Спостерігається періодично виникаюча дратівливість, емоційна нестійкість. Виявляються розлади емоційно-вольової сфери (холодність, відгородженість, черствість), формальні розлади мислення з непослідовністю, аморфністю. Викладене, а також неусвідомлення хворобливості свого психічного стану, тяжкості скоєного, необхідності лікування, свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих.

Також, в пункті 25 даного висновку зазначено, що ОСОБА_7 на питання відповідає по суті. Емоційно холодний, черствий, відгороджений. При уточнюючих питаннях, щодо минулих хворобливих переживань, мотивів скоєного починає дратуватися, підвищує тон розмови. Мислення непослідовне, аморфне. Розлади сприйняття заперечує, поведінкою не виявляє. Маячні ідеї впливу, оволодіння, особливих здібностей знебарвлені, активно пацієнтом не висловлюються, відносяться до подій минулого. Про скоєне розповідає без належного емоційного відгуку та глибини переживань. Щодо правопорушення каже: «у мене тоді був «голос», що наказав вбити мужика, а я переплутав мати з мужиком, я був під гіпнозом». Не сформовані антиалкогольні та антинаркотичні настанови на майбутнє. Себе вважає психічно здоровим. Необхідності прийому лікування не усвідомлює. Дані патопсихологічного дослідження: На перший план при дослідженні виступають виражені порушенння за шизофренічним патопсихологічним симптомокомплексом: зниження критичності, зісковзування на шлях випадкових асоціацій, латентні ознаки, своєрідність суджень. В емоційно-вольовій сфері тривога, дратівливість, схильність до протестних реакцій, напруженість, високий рівень домагань.

Також, судом встановлено, що ухвалами Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10.06.2020 року, 06.11.2020 року, 20.05.2021 року, 04.11.2021 року04.05.2022 року,01.11.2022 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 14.11.2019 року відносно ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Зазначений висновок підтримав представник закладу ОСОБА_5 в судовому засіданні, а також лікар-психіатр ОСОБА_6 , пояснивши суду, що на даний час пацієнт ОСОБА_7 страждає на тяжку психічну хворобу, не усвідомлює хворобливості свого психічного стану, тяжкості скоєного, необхідності лікування, що свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих.

Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням представника закладу в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.

Таким чином, висновок комісії лікарів №921 від 02.10.2023 року є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам даної справи і узгоджується з вищевказаними вимогами закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, пацієнт ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, що призвело до загибелі людини.

Враховуючи викладене судом встановлено, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння, становить особливу небезпеку для оточуючих і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, а тому заява представника установи підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 , 1984 року народження, в закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1