УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 вересня 2023 року за № 0001440, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , маючого звання солдата, перебуваючого на посаді радіотелефоніста 11 підрозділу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001440 від 12.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ухвали судді від 31.10.2023 у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 07.11.2023.

В кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.11.2023.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду. Крім того, в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення. Крім того, останній обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, який має в умовах воєнного стану підвищену суспільну небезпеку. Також, вважають, зо обвинувачений може чинити вплив на свідків в даному кримінальному провадженні та вчинити інший злочин. Враховуючи наведене, на думку прокурора, до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи. Додатково зазначив, що поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що він достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши злочин проти власності в умовах воєнного стану. Також сторона обвинуваченого вважає, що існує ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків задля зміни ними показів, а тому враховуючи принцип безпосередності дослідження судом їх пояснень, яке проводиться на більш пізніх стадіях процесу ніж підготовче засіданні, такий ризик набуває ознак реальності. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, на думку прокурора, підтверджується тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 скоєно в умовах воєнного стану. Крім того, про наявність такого ризику може свідчити негативна характеристика останнього за місцем служби, наявність внесених відомостей до ЄРДР щодо самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини, а також те, що обвинувачений стикався з процедурою судового провадження відносно нього під час розгляду та засудження його у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України, але від вчинення злочину це його не зупинило, тобто останній належних висновків для себе щодо будь-якої протиправної поведінки не зробив. Вважав також, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу необхідно звернути увагу на негативну репутацію обвинуваченого та відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Можливість перебування його під домашнім арештом за реєстрованим місцем проживання чи будь-яким іншим місцем постійного перебування матеріалами провадження не підтверджено.

Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, в телефонному режимі повідомила суд, що залишила межі України і наразі перебуває в Німеччині. Цивільний позов не заявляла, з будь-якими іншими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася. Враховуючи положення ст. ст. 314, 325 КПК України, підготовче судове засідання проведено без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні проти призначення судового розгляду не заперечував. Виказав незгоду з клопотанням прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього. Вказав, що він має зареєстроване місце проживання у квартирі його матері, яка зараз перебуває за кордоном. Також, у нього є батько, з яким він підтримує стосунки та який володіє 3/20 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Інша 3/20 частин цією квартири належить його дядькові, з яким у нього також нормальні стосунки. Додатково він вказав на те, що він нічого не знає про порушене кримінальне провадження щодо залишення ним військової частини, де він проходив службу. З військової частини він вибув у відпустку, але повернутися вчасно до військової частини не зміг через ряд подій, які відбулися в його житті, зокрема, і щодо затримання за підозрою у вчиненні злочину проти власності. При цьому, він не думав, що потерпіла ОСОБА_7 , яка була деякий час його співмешканкою, звернеться до поліції щодо крадіжки її майна, цим він лише хотів змусити останню бути з ним та примиритися після чергового скандалу.

Захисник ОСОБА_5 вважала, що є всі підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду. Крім цього, надала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В клопотанні вказала на те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєнні зазначеного злочину, активно сприяв його розкриттю, тому будь-яких намірів уникати суду та переховуватися у нього немає. З цього приводу у останнього відсутні будь-які підстави впливати на свідків за даним кримінальним провадженням. Додатково вказала на те, що ОСОБА_4 є несудимим, щодо судимості про яку повідомив прокурор, то остання погашена. Обставини щодо самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та внесення щодо цього відомостей до ЄРДР підлягають додатковому з`ясуванню, оскільки, на скільки відомо, то підозру за таким кримінальним провадження нікому не пред`явлено. Додатково просила врахувати, що тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Метою застосування запобіжного заходу є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого щоб запобігти спробам затягування розгляду справи. Такій меті, на думку захисту, буде відповідати застосування цілодобового домашнього арешту з перебуванням обвинуваченого за місцем проживання його батька. Інший співвласник цієї квартири щодо цього також не заперечує, оскільки сам там не проживає, але надати докази цьому наразі немає можливості. Звернула увагу на те, що на теперішній час, досудове слідство закінчено, зібрані всі докази, обвинувальний акт направлено до суду, тому ризики, про які йшла мова під час розслідування суттєво зменшилися. Відомостей про переховування обвинуваченого під час досудового слідства чи перебування останнього у розшуку прокурором не надано. Намірів впливати на потерпілу чи свідків обвинувачений не має, заяв від таких осіб щодо тиску на них не надходило. Потерпіла наразі вибула за межі держави. Таким чином, обвинувачений є раніше не судимою особою, позитивно характеризується за місцем проходження служби, є працездатним молодим чоловіком, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, зі своїм батьком, який не заперечує щодо проживання сина за його адресою мешкання. Просила, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою місця проживання батька обвинуваченого, а саме: АДРЕСА_2 без застосування електронних засобів контролю.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали обвинувального акту, приходить до висновку щодо наявності підстав для призначення судового розгляду, виходячи з наступного.

Кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, підстави для закриття кримінального провадження або його зупинення - відсутні, обвинувальний акт складений у відповідності до вимог КПК України.

Підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Крім того, з метою підготовки кримінального провадження до судового розгляду судом визначено дату та місце проведення судового розгляду, з`ясовано, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд, з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді та вчинені інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Таким чином, кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України дане кримінальне провадження підлягає розгляду суддею одноособово.

З указаних мотивів суд доходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь у судовому засіданні, є наступним: прокурор, потерпіла, обвинувачений, захисник.

З питання щодо необхідності складання відносно обвинуваченого досудової доповіді необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотань щодо складення відносно обвинуваченого досудової доповіді до суду не надходило.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд керується таким.

Частиною 3 ст. 315 КПК України, передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з структури розділу IV КПК України, судове провадження у першій інстанції в якості однієї із стадій включає підготовче провадження.

Таким чином, застосування запобіжних заходів під час підготовчого провадження, в тому числі вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою на стадії підготовчого провадження, здійснюється згідно з положеннями розділу ІІ КПК України.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім якдо раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.11.2023.

ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 років до 8 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, малолітні та неповнолітні діти, або інші особи на його утриманні не перебувають, не працевлаштований, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , обіймав посаду радіотелефоніста 11 підрозділу цієї військової частини, у військовому званні «солдат», має зареєстроване місце проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Адреса фактичного місця проживання по АДРЕСА_3 обвинуваченим не підтвердилася, оскільки він вказав, що за цією адресою мешкає його побратим, з яким він проходив військову службу, він же там постійно не проживав.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше не судима в силу закону, мав судимість за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України. Суд, не може враховувати дану обставину як така, що є характеризуючою ознакою самого обвинуваченого, але остання може вказувати на його репутацію, як людини, яка не зробила для себе належних висновків щодо негативних наслідків своїх вчинків навіть після перебування під судом та слідством і знову обвинувачується у вчиненні вже тяжкого злочину.

Крім того, суд, не може залишити поза увагою обставини щодо внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення ним військової частини, де він проходив службу, а саме з огляду на його ж пояснення надані в судовому засіданні, що він вирішив не повертатися до місця служби після закінчення наданої йому відпустки. При цьому, останній проводив час на власний розсуд, перестав виконувати покладені на нього обов`язки і поважних причин цьому не назвав.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого потерпілій, яка перебувала з ним у стосунках і могла довіряти йому, була завдана майнова шкода на суму 94 455,23 грн.

Також, суд вивчивши реєстр матеріалів досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, встановив, що з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 звернулася 11.09.2023 о 22.15 год. За обвинувальним актом час вчинення кримінального правопорушення визначений близько 10.00 год.. Огляд місця події проведено 11.09.2023 з 22.00 по 23.32 год. Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_4 складено 12.09.2023 з 22.11 по 22.30 і в цей же час були вилучені золоті прикраси, які належали потерпілій. Тому, суд, на даний час, скептично ставиться до пояснень обвинуваченого щодо його намірів таким чином лише заволодіти увагою потерпілої, оскільки у нього було достатньо часу для добровільного повернення її майна. При цьому, зважаючи на вік обвинуваченого, його психічне здоров`я, він мав би в цей час віддавати собі відлік в тому, що він чинить протиправно.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За матеріалами провадження обвинувачений має зареєстроване місце проживання, але там не проживав. За його поясненнями кватира за його адресою реєстрації належить його матері, але остання будь-яких відомостей про фактичну можливість його перебування та доступу до цієї нерухомості суду не надала.

З матеріалів провадження, які на цей час є у розпорядженні суду, зважаючи на стадії судового розгляду, вбачається, що обвинувачений деякий час мешкав у свого побратима та у співмешканки, при цьому з його близькими родичами не проживав, зокрема і батьком.

Також, згідно наданих стороною захисту письмових доказів встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності по 3/20 частин гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 , які обвинуваченому доводяться дядьком та батьком відповідно. При цьому, в судовому засідання під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу, зокрема в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 193 КПК України, будь-які особи не допитувалися як щодо гарантування ними належної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого, так і щодо його можливості перебування під цілодобовим домашнім арештом за визначеною стороною захисту адресою. Також, не надавалися щодо цього і письмові документи, зокрема, згода усіх співвласників квартири. Осіб, які б могли поручитися за обвинуваченого судом не встановлено.

Додатково, стороною обвинувачення звернута увага на те, що обвинувачений може впливати на свідків. Щодо неправомірного впливу на потерпілу в клопотанні прокурора не зазначалося.

Враховуючи те, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та відносно нього відразу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважати, що саме через його добровільну належну поведінку він не переховувався від слідства чи суду, а також не оголошувався у розшук та не чинив будь-якого тиску, зокрема на свідків, суд не може.

Взявши до уваги саму стадію підготовчого провадження, додатково вказані вище обставини, а також підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що існують з боку останнього ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інший злочин.

Доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненому, самі по собі не свідчать про відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. До того ж визнання ОСОБА_4 своєї винуватості немає для суду наперед визначеного значення саме під час підготовчого провадження, оскільки на будь-якій іншій стадії кримінального провадження останній може змінити свою позицію.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою тимчасового зареєстрованого місця перебування, про який зазначала сторона захисту, однак, на переконання суду, такий запобіжний захід, на теперішній час, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки уповноважений орган не зможе постійно контролювати місце перебування останнього, осіб з якими він спілкується, що може мати негативні наслідки для судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого; недоведеність наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи (служби) або навчання; незадовільну репутацію обвинуваченого, оскільки будь-яких позитивних характеристик останнього суду не надано; нестабільний майновий стан, недоведеність наявності постійних доходів, зокрема як особи, що перебуває на військовій службі; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик вчинення військових злочинів, що його створює обвинувачений.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Отже, задовольняючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинений без застосування насильства чи погрози його застосування, не спричинено загибелі людей, запобіжний захід у вигляді застави раніше не обирався, злочин не є особливо тяжким, суд вважає за необхідне визначити останньому розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст. ст. 178, 182 КПК України, враховує матеріальне становище підозрюваного, тяжкість злочину та специфіку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, слід визначити заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (із розрахунку 2 684,00 гривень), оскільки внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою особою та свідками за даним кримінальним провадженням.

Отже, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відсутні.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, здійснення впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 05 січня 2024 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. ст. 31-33, 183, 193, 199, 205, 314-316, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001440 від 12 вересня 2023 року, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до судового розгляду.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Судове засідання призначити на 16 листопада 2023 року об 11 год. 00 хв., у залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107Б.

Викликати у судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 05 січня 2024 року включно.

Одночасно встановити розмір застави у межах 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок: Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Запорізькій області, номер розрахунку (IBAN) UA: 0001205, ДКСУ м. Київ, код отримувача , МФО 820172, призначення платежу застава ОСОБА_4 , номер справи (провадження), суд, в якому розглядається справа).

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою особою та свідками за даним кримінальним провадженням.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк до двох місяців з моменту звільнення з-під варти.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 09.11.2023 о 15.45 год.

Суддя: ОСОБА_1