Справа № 646/2801/23
№ провадження 1-кп/646/404/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003468 від 29.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України,-

встановила:

До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні.

Прокурор подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 , інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. На думку прокурора, про наявність цих ризиків свідчить те, що ОСОБА_10 , хоча раніше і не був судимий, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді 12 років позбавлення волі, проте обставини інкримінованого йому злочину свідчать про схильність до скоєння протиправних дій, зокрема, вчинення злочинів на користь держави-агресора. Крім того, обвинувачений усвідомлює незворотність настання покарання та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Крім того, залишаючись на свободі, обвинувачений може шляхом умовлянь чи погроз вчинити тиск на свідків, щоб змусити їх відмовитися від раніше наданих показань.

Прокурор підтримала вказане клопотання та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував щодо заявленого клопотання прокурора, зазначив, що вина не доведена, працював на підприємстві з повністю українським колективом, ніяких зв`язків з окупантами не було, не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків, перетинати кордон України, з рф зв`язків не підтримує, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, якій сплачує аліменти, раніше працював на підприємстві та в період окупації продовжив трудову діяльність, у зв`язку з психологічним та фізичним тиском на нього та на його сім`ю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 заперечував щодо клопотання прокурора, зазначив, що з обвинувального акту не вбачається з ким саме з окупантів працював підзахисний, ризики зазначені прокурором не недоведені, нічим не обгрунтовані, немає підтвердження, що ОСОБА_10 має зв`язки з окупаційною владою, не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків, та просив у разі задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу визначити розмір застави.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

04.01.2023 у порядку, визначеному ст.ст. 208,615 КПК України, ОСОБА_10 був затриманий співробітниками УСБУ України, 05.01.2023 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України та слідчим суддею 06.01.2023 було обрано запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначеня розміру застави, який в подальшому нодноразово продовжувався.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Ризики, зазначені прокурором в клопотанні, а саме: переховування від суду є актуальним, оскільки тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_10 , не залишається поза увагою суду те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають суду підстави дійти висновку про існування ризику переховування від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на даній стадії підготовчого судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Покази свідків у даному кримінальному провадженні мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_10 , як обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також, враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкості та суспільної небезпечності, ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Водночас суд враховує ризик можливого впливу на свідків, адже свідки безпосередньо перед судом не допитані.

Наявність у обвинуваченого дружини та неповнолітньої дитини, не може бутти однозначним запобіжником ризику переховування його від суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке відноситься до особливо тяжких, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 є особою раніше не судимою, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ Національної безпеки України, що згідно обвинувального акту було вчинено в умовах воєнного стану, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до дванадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на свідків з метою схилення їх до зміни показів на свою користь, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкості та суспільної небезпечності, ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Обставини, на які посилається захисник та обвинувачений не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Також суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Встановлені ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим. З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України,обставини вчиненого злочину та тяжкість кримінального правопорушення, керуючись положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 183,314, 331, 372 КПК України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.12.2023 р. включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст складено 20 жовтня 2023 року .

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3