ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/792/24 Справа № 205/1729/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002144, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 645 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 18 грудня 2020 року приблизно о 08.00 год. (більш точний час не встановлено) перебував на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт з потерпілою ОСОБА_9 , під час якого обвинувачений погрожував потерпілій фізичною розправою. Після цього, під час конфлікту, в той момент, коли потерпіла ОСОБА_9 намагалася зайти в приміщення та зачинити з внутрішньої сторони вхідні двері вищевказаного будинку, тримаючи лівою рукою удавану планку вхідних дверей, ОСОБА_7 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один удар ногою з зовнішньої сторони по вхідних дверях до вказаного будинку. Таким чином, від необережних дій ОСОБА_7 кисть лівої руки потерпілої ОСОБА_9 була затиснута між удаваною планкою і боковою панеллю вхідних дверей будинку, в результаті чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді травми пальців лівої кисті: травматичної ампутації 3-го та 4-го пальців лівої кисті на рівні середньої фаланги, забійно-рваної рани нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті з пошкодженням нігтьової пластини, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють стійку втрату працездатності менш ніж на третину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати з підстав порушення вимог кримінального та кримінального процесуального права та визнати ОСОБА_7 невинуватим за ст. 128 КК України і виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин. В разі залишення оскаржуваного вироку без змін просить звільнити обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б вказували на винуватість ОСОБА_7 . Зазначає, що показання потерпілої та свідків є недостовірними, оскільки між обвинуваченим та потерпілою існують тривалі неприязні відносини, котрі пов`язані з поділом майна, спадковим майном та іншими обставинами. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 (син потерпілої) не був очевидцем події, вказав лише на час та місце появи тілесних ушкоджень, а про механізм їх утворення знає лише зі слів потерпілої. Вказує, що свідок ОСОБА_7 (син потерпілої) також не був очевидцем події, про механізм утворення тілесних ушкоджень знає лише зі слів потерпілої. Зазначає, що свідок ОСОБА_11 також не була очевидцем події і про злочин їй відомо зі слів працівників поліції. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 . Звертає увагу, що у висновку експерта №133е від 18 січня 2021 року вказано, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження знаходяться у анатомічній ділянці, доступній для нанесення власною рукою, але, враховуючи характер отриманої травми, вважаю не характерним для отримання власноруч. Зазначає, що судова експертиза проводилась без врахування слідчого експерименту, проведеного із потерпілою для встановлення механізму отримання тілесних ушкоджень. Звертає увагу, що у протоколі проведення слідчого експерименту не зазначається яким чином потерпіла стояла по відношенню до дверей, не вказано механізм її потрапляння до будинку, що є важливим для встановлення механізму отримання тілесних ушкоджень. Зазначає, що у зв`язку з викладеним стороною захисту заявлялось клопотання про виклик судового експерта для встановлення суттєвості розташування потерпілої в момент отримання тілесних ушкоджень, однак судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі чого просив закрити кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання обвинуваченого та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши клопотання обвинуваченого, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 18 грудня 2020 року.

Злочин, передбачений ст. 128 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який санкцією статті передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Отже, станом на 13 лютого 2024 року сплинуло 3 роки та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційної скарги, поданої захисником в її інтересах, зміст та вимоги якої також оголошені судом апеляційної інстанції, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду саме на першочерговий розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані.

Крім того, під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, а саме фактів ухилення ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду чи вчинення ним до закінчення зазначених у ч.ч. 1, 2 ст. 49 КК України строків нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_7 звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги захисника.

Проведення розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд має встановити чи винуватий обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.

Тому, оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Щодо заявленого у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову апеляційний суд звертає увагу та таке.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності, заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирішити долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, оскільки цей порядок було застосовано судом першої інстанції та сторонами кримінального провадження не оспорюється, та віднести судові витрати по кримінальному провадженню на рахунок держави, що не суперечать вимогам ст.ст.122-124 КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за № 0002144 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази: ватна паличка зі слідами крові, контрольна ватна паличка, фрагмент поліетиленової смуги штори зі слідами крові, які зберігаються в камері схову ВП №3 ДРУП (Новокодацького ВП ДВП) ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4