Справа № 129/2809/19
Провадження №11-кп/801/831/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 1 червня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красненьке Іллінецького району Вінницької області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки шість місяців.

Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_10 ухвалено не обирати.

Початок іспитового строку ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку.

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Гнатівка Гайсинського району Вінницької області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України,

визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України з призначенням покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

- за ч.2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки шість місяців.

Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 ухвалено не обирати.

Початок іспитового строку ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , солідарно, враховуючи спільний характер протиправних дій обвинувачених при вчиненні злочину, на користь ОСОБА_7 - 33334 (тридцять три тисячі триста тридцять чотири) грн. 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди;

стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , солідарно, враховуючи спільний характер протиправних дій обвинувачених при вчиненні злочину на користь ОСОБА_8 - 103334 (сто три тисячі триста тридцять чотири) грн., 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди;

стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , солідарно, враховуючи спільний характер протиправних дій обвинувачених при вчиненні злочину, на користь ОСОБА_8 - 21008 (двадцять одна тисяча вісім) 00грн., у відшкодування завданої матеріальної шкоди;

стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , солідарно, на користь ОСОБА_8 - понесені по справі судові витрати в сумі 18400 (вісімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнано винними у наступному.

ОСОБА_10 01.05.2019 року близько 01:30 години, знаходячись біля будівлі кафе «Ірина», що в м. Гайсин Вінницької області по вул. Уманська, 235, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки та демонструючи явну зневагу до них, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, та загальні норми поведінки, проявляючи особливу зухвалість, використовуючи нікчемний привід, діючи без попередньої змови між собою з іншою особою, а саме спільно із ОСОБА_9 , наніс кілька ударів кулаком правої та лівої руки в область голови ОСОБА_8 внаслідок чого останньому було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 61 від 11.06.2019 виразились у вигляді забою м`яких тканин обличчя, синців в ділянці обличчя, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також перелому кісток носа зі зміщенням та перегородки носа, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також наніс удар правою ногою в область лівої ноги ОСОБА_8 , тим самим не завдавши тілесних ушкоджень, але спричинивши потерпілому фізичну біль.

ОСОБА_9 01.05.2019 року близько 01:30 години, знаходячись біля будівлі кафе «Ірина», що в м. Гайсині Вінницької області по вул. Уманська, 235, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки та демонструючи явну зневагу до них, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, та загальні норми поведінки, проявляючи особливу зухвалість, використовуючи нікчемний привід, діючи без попередньої змови між собою з іншою особою, а саме спільно із ОСОБА_10 , наніс кілька ударів правою ногою в область голови ОСОБА_8 , коли останній знаходився в лежачому положенні на землі, внаслідок чого ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 61 від 11.06.2019 виразились у вигляді багато уламкового перелому назоорбітального комплексу справа, виличноорбітального комплексу та стінок гайморової пазухи зліва зі зміщенням, перелому верхньої щелепи зліва по Le Fort II, та які відносяться до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, по критерію тривалого розладу здоров`я.

Крім того, 01.05.2019 року біля 01:30 години, ОСОБА_9 , знаходячись біля будівлі кафе «Ірина», що в м. Гайсин по вул. Уманська, 235, та маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , умисно, переслідуючи злочинний намір, наніс кілька ударів правою ногою в область голови ОСОБА_8 , коли останній знаходився в лежачому положенні на землі, внаслідок чого ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 61 від 11.06.2019 виразились у вигляді багато уламкового перелому назоорбітального комплексу справа, виличноорбітального комплексу та стінок гайморової пазухи зліва зі зміщенням, перелому верхньої щелепи зліва по Le Fort II, та які відносяться до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, по критерію тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених та доведеність їх винуватості, порушують питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених внаслідок м`якості та про ухвалення нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; стягнути з обвинувачених солідарно на користь ОСОБА_8 478 508 грн відшкодування завданої моральної шкоди, 52 145 грн завданої матеріальної шкоди; стягнути з обвинувачених солідарно на користь ОСОБА_7 74 216 грн відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з обвинувачених солідарно витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_7 3500 грн та на користь ОСОБА_8 - 3500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обвинувачені спільними діями завдали потерпілим фізичного болю, емоційних та душевних страждань, вся ця ситуація безповоротно вплинула на якість їх життя, порушила його звичний ритм та спричинила суцільні переживання. З часу скоєння злочину обвинувачені не здійснили жодних дій, які б вказували на щире каяття, бажання усунути майнову та немайнову шкоду, навпаки затягували розгляд справи, оскільки неодноразово почергово не з`являлись в судові засідання, в суді вели себе зухвало, така їх поведінка свідчить про те, що вони жодним чином не шкодують про скоєне і не розкаюються. Також потерпілі не вбачають активного сприяння розкриттю злочинів з боку обвинувачених. Крім того, суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині часткового задоволення заявлених потерпілими вимог по відшкодуванню завданої злочинами майнової та немайнової шкоди.

Заслухавши доповідь судді, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу з доповненнями, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , які заперечили проти її задоволення, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілих в частині призначення покарання обвинуваченим, а в частині стягнення завданої шкоди та витрат на правничу допомогу покладався на розсуд суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних вимог.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, обґрунтований та учасниками судового провадження не оспорюється.

Згідно вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_10 у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 296 КК України судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинувачених та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, висновок суду про те, що виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням вимог ст. 75 КК України є необґрунтованим, оскільки не враховано наступного.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту вироку, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинувачених без реального відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком з огляду на відомості про особи обвинувачених, які раніше не судимі, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебувають, повністю визнали свою вину, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відноситься до нетяжких злочинів, а також висновок органу пробації, згідно якого виправлення обвинувачених без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої суспільної небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

Проте, колегія суддів вважає висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства помилковим.

Так, поза увагою суду залишилися ті обставини, що обвинувачені хоча і визнали вину у скоєному, однак не вчиняли жодних дій на відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, при тому, що з моменту події злочинів минуло більше трьох років.

Крім того, колегія суддів вважає, що обвинувачені лише формально визнали свою вину, оскільки ОСОБА_10 , пояснюючи в судовому засіданні обставини вчинення злочину, намагався перекласти провину про виниклий конфлікт на потерпілого ОСОБА_7 , зазначаючи, що останній перший вдарив особу, відносно якої кримінальне провадження закрито, а ОСОБА_9 пояснював, що ОСОБА_8 перший наніс йому удар в голову та обличчя.

Також не досліджено в повній мірі та не надано оцінку позиції потерпілих з приводу призначення обвинуваченим суворого покарання, яка хоча і не є вирішальною, але повинна враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами.

Крім того, дані кримінальні правопорушення обвинувачені вчинили у стані алкогольного сп`яніння, що хоча і визнано обставиною, яка обтяжує покарання, однак судом не в повній мірі враховано.

Слід також зауважити, що досудова доповідь, яка носить рекомендаційний характер, не дає підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання за вчинення злочинів, тим паче за наявності обставини, яка обтяжує покарання.

Неповне врахування цих обставин потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених і є явно несправедливим через м`якість.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі і таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про неправильне застосування судом інституту звільнення обвинувачених від відбування покарання, що є підставою для ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Щодо вимог апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині задоволення вимог заявлених ними цивільного позову, то колегія суддів приходить до переконання, що в цій частині апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов на суму 50000 грн. моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_8 на суму 31512,44 грн матеріальної шкоди та 155000, 00 грн моральної шкоди. Позови подані до початку судового розгляду.

Суд задовольнив цивільний позов потерпілих частково, дотримуючись вимог ст.ст. 128, 129, 368 КПК України, ст.ст. 1167, 1177 ЦК України.

Разом з тим, суд не взяв до уваги цивільний позов ОСОБА_12 про збільшення позовних вимог, оскільки він поданий з порушенням правил, визначених ст. 128 КПК України, а саме, він був поданий 06.08.2021, тобто після того, як судовий розгляд вже було розпочато.

Що стосується вимог апеляційної скарги з доповненнями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про стягнення солідарно з обвинувачених витрат на правничу допомогу, яка полягає у підготовці та складанні апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення в цій частині апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України предметом апеляційного перегляду є судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.06.2023 не вирішувалось питання про стягнення з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, пов`язаних із підготовкою та складанням апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції і не могло вирішуватись, оскільки на той час такі витрати ними не були понесені, то відповідно в цій частині відсутній предмет перегляду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу з доповненнями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 1 червня 2023 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в частині призначеного їм покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та за ч.2 ст. 296 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 рахувати з дня їх затримання на виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4