Справа № 307/1759/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/622/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бельци (Республіка Молдова), громадянин Молдови, мешканець АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: змив з підлоги ванної кімнати, змив з сушарки поверху № 4 та вирізки з килима, що упаковані та опечатані в жовтому поліетиленовому пакеті; підковдру зеленого кольору з слідами крові, яка упакована та опечатана в білому поліетиленовому пакеті; шматок тканини (ганчірка) з слідами крові, яка упакована та опечатана в білому поліетиленовому пакеті; 10 кухонних ножів, які по окремо упаковані та опечатані в 10 паперових конвертах, канабіс масою 0,2321 г, який упаковано та опечатано в спеціальному номерному пакеті експертної служби МВС України № 5376075; пластмасову пляшку з обрізаним дном з нальотом коричневого кольору та пристрій для викурювання на яких наявний екстракт канабісу загальною масою 0,2259 г, знищено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн 40 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 12.12.2020 приблизно о 17 год, у барі «Еліт» в смт Солотвино, Тячівського району Закарпатської області, зустрівся з ОСОБА_8 , де запросив останнього до себе додому, щоб показати і дати йому оглянути мобільний телефон, який хотів придбати для себе. В подальшому через декілька хвилин після зустрічі, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прийшли додому до останнього, а саме в АДРЕСА_1 , де в ході розмови ОСОБА_6 , який перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав сварку з ОСОБА_8 , в ході якої, діючи з прямим умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, взяв у руки кухонний ніж,

-2-

який знаходився у шухляді в кухонному приміщенні його квартири, та наніс ним один удар в ліву половину області живота ОСОБА_8 , який відразу з місця пригоди втік додому в АДРЕСА_2 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 400 від 24.12.2020, потерпілому ОСОБА_8 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в ділянці 10-го між ребер`я зліва з проникненням в черевну порожнину та пошкодженням селезінки, яке згідно п. 2.1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як являюється небезпечним для життя потерпілого в момент його спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 29.10.2021 скасувати, перекваліфікувати його дій з ч. 1 ст. 121 на ст. 128 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як досудове розслідування і судове провадження проведено без залучення захисника та без участі перекладача, незважаючи на те, що він є громадянином Республіки Молдови та не володіє мовою, якою ведеться судочинство, а відтак участь захисника з огляду на положення ч. 4 ст. 52 КПК України є обов`язковою. Окрім того, судом не було досліджено знаряддя вчинення кримінального правопорушення ніж з відповідними відбитками пальців та залишками крові потерпілого. Експертиза не містить висновку щодо того, чи може кров з відібраних зразків належати власнику помешкання, чи невідомій особі, оскільки відповідні зразки для порівняння не досліджувались, що свідчить про припущення суду про можливість походження крові на ножі лише від потерпілого, оскільки його крові також властивий антиген А. Окрім того, висновок експертизи є неповним, оскільки плями крові з ванної кімнати не належать потерпілому. По обставинам кримінального правопорушення, обвинувачений вважає за необхідне зазначити, що 12.12.2020, знаходячись в своїй квартирі, де в той час перебував ОСОБА_9 , з яким він не перебував в дружніх стосунках, під час приготування їжі випадково поранив останнього, після чого потерпілий заперечив проти виклику йому швидкої допомоги і пішов. Вважає хибними висновки суду з приводу запрошення ним потерпілого до себе в гості, оскільки ніякої добровільної згоди на проникнення до житла не давав. Вважає також, що матеріали кримінального провадження не доводять факт вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки через низку тяжких хвороб йому вживати алкоголь категорично заборонено. Вказує на відсутності у нього умислу на заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, оскільки поранення відбулось випадково, при цьому ні матеріали кримінального провадження, ні встановлені фактичні обставини не давали суду підстав для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК. Вказує, що в його діях наявні ознаки саме необережного тяжкого тілесного ушкодження і тому такі слід кваліфікувати за ст. 128 КК. При призначенні йому покарання просить врахувати наявність у нього тяжких захворювань: ВІЛ, гепатит С, серцеві захворювання та призначити таке з урахуванням положень ст. 65, 75 КК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілого, неявка яких не перешкоджає його розгляду. Вказані учасники процесу належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду кримінального провадження, заяв та клопотань про відкладення апеляційної скарги не подавали, причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора ОСОБА_5 , яка висловив заперечення щодо апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволеннюз таких підстав.

-3-

За приписами до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається з вироку, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що в грудні місяці 2020 року, точної дати не пам`ятає, до нього додому зайшов ОСОБА_8 . Вдома вони курили траву, а перед тим в барі вживали алкогольні напої. Коли між ними виникла сварка, він взяв кухонний ніж, яким вдарив ОСОБА_8 в бік. Після того як у потерпілого потекла кров, він почав зав`язувати йому рану. Хтось викликав швидку і потерпілий пішов додому, а його забрали працівники поліції. Стверджує, що бачився з ОСОБА_8 та той обіцяв подати до суду заяву про примирення винного з потерпілим.

Крім визнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у ньому та дав їм належну правову оцінку.

Так, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.12.2020 стверджується, що ОСОБА_8 просить прийняти міри до громадянина ОСОБА_6 , який 12.12.2020 близько 17 год, знаходячись у приміщенні власної квартири, на грунті особистих неприязних відносин, наніс йому удар кухонним ножем в область лівої нирки, чим спричинив йому тілесні ушкодження.

-4-

З протоколу огляду місця події від 12.12.2020 з фототаблицею до нього вбачається, що слідчим на підставі письмової згоди ОСОБА_6 , у присутності двох понятих, проведено огляд квартири АДРЕСА_3 . В коридорі розміром 2 х 1 м з лівої сторони знаходиться вхід у ванну кімнату, в якій біля умивальника внизу знаходиться шматок тканини білого кольору, на якій наявні краплі буро-червоного кольору схожі на кров, а також на нижній частині умивальника білого кольору декілька крапель речовини буро червоного кольору схожі на кров. В кімнаті, що з правої сторони на дивані знаходиться простирадло зеленого кольору з квітами, на якому наявні сліди буро-червоного кольору схожі на кров. З лівої сторони знаходяться кухонні меблі, на яких чотири кухонні ножі та на столі наявна речовина буро-зеленого кольору візуально схожа на марихуану та пристрій для викурювання марихуани та обрізна пластикова пляшка коричневого кольору місткістю 2 л, що розміщена в іншу обрізану пляшку місткістю 5 літрів, в якій знаходиться вода. На килимі, що на підлозі, виявлено краплі буро-червоного кольору схожі на кров. Шматок килима з речовиною буро-червоного кольору схожої на кров вирізано в процесі огляду. На відстані близько 20 метрів від квартири АДРЕСА_4 знаходиться загальна кухонна кімната, яка використовується в якості сушки, в коридорі знаходиться буро-червона речовина візуально - схожа на кров. Одразу за порогом в іншій кімнаті знаходиться речовина червоно-бурого кольору також візуально схожа на кров. В ході огляду вилучено ганчірку білого кольору з краплями речовини червоного кольору схожої на кров, яку упаковано в паперовий конверт, змив крові упаковано в паперовий конверт, десять ножів упаковано в паперові конверти, виріз частини килима з краплями речовини схожої на кров, пластмасову пляшку місткістю 2 л обрізану з низу, трав`янисту речовину буро-зеленого кольору схожу на марихуану, пристрій для викурювання марихуани, упаковано в паперові конверти, простирадло з плямами схожими на кров, змив крові з сушарки, упаковано в паперові конверти.

Висновком судово-медичної експертизи № 400 від 14.12.2020 стверджується, що ОСОБА_8 знаходився у хірургічному відділенні з 12.12.2020 по 18.12.2020 з діагнозом, ножове поранення в ділянці 10 міжребер`я зліва по середині аксілярній лінії з проникненням в черевну порожнину, селезінку. Зачеревинна гематома. У освідуваного ОСОБА_8 має місце тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в ділянці 10-го міжребер`я зліва з проникненням в черевну порожнину та пошкодженням селезінки. Дане тілесне ушкодження могло виникнути від дії твердого колюче-ріжучого предмету, яким могло бути і лезо ножа. Строк події 12.12.2020. Вищевказане тілесне ушкодження згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являється небезпечним для життя потерпілого в момент його спричинення.

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 676 від 21.12.2020 встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО.

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 677 від 22.12.2020 встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною ситемою АВО. У слідах на марлевій серветці зі змивом з підлоги ванної кімнати /об. № 1/ та вирізці з килима /об. № 3/, вилучених при огляді місця події, знайдена кров людини в якій виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, яка могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 .

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 678 від 22.12.2020 стверджено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною ситемою АВО. У слідах

-5-

на відрізку тканини /ганчірки/ /об. № 1/, вилученого при огляді місця події, знайдена кров людини. При визначенні групової належності крові у слідах на речовому доказі за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. № 1 виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, яка могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 .

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 680 від 28.12.2020 встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною ситемою АВО. У слідах на підковдрі /об. № 1-10/, вилученої при огляді місця події, знайдена кров людини. При визначенні групової належності крові у слідах на речовому доказі за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. № 1-10 виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, яка могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 .

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а тому доводи обвинуваченого, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Також колегія суддів вважає необґрунтованого та відхиляє доводи обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні щодо нього, органами досудового слідства та судом першої інстанції було порушено його права на захист через незалучення перекладача.

Процесуальним законодавством України, а саме: ч. 2, 3 ст. 29, ч. 3 ст. 42, ч. 3 ст. 43 КПК України, передбачено, що особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують підозрюваному,

-6-

обвинуваченому, іншим учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 за № 2704-VIII та ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 за № 1402-VIII, у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, при цьому гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

За змістом вказаних положень законів вбачається, що на слідчого, прокурора або суд не покладено обов`язку залучення перекладача за відсутності відповідного клопотання від осіб, які мають таке право, а забезпечення участі перекладача здійснюється за умови подання відповідного клопотання та за наявності для цього передбачених законом підстав.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять письмового клопотання ОСОБА_6 про забезпечення його перекладачем ні на стадії досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції. Також ОСОБА_6 не висловлював зауважень при отриманні копії обвинувального акта. Одночасно йому були роз`яснені його права, в тому числі й право на захист, що підтверджується журналом судового засідання від 13.10.2021.

З технічного запису вказаного судового засідання вбачається, що ОСОБА_6 жодного разу не був ініціатором залучення перекладача в суді першої інстанції, вільно комунікував із судом та давав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання. При цьому під час судового засідання 13.10.2021, на запитання суду з приводу розуміння української мови та необхідності залучення перекладача та захисника ОСОБА_6 впевнено та без жодних вагань відповів, що він все розуміє і не потребує перекладача та захисника.

Таким чином, не є слушними твердження обвинуваченого про те, що в суді першої інстанції був відсутній захисник, участь якого відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України є обов`язковою, оскільки з огляду на встановлені обставини, в суду не було підстав для залучення ОСОБА_6 захисника.

З огляду на це відсутні підстави вважати, що орган досудового розслідування та суд безпідставно не залучив перекладача та захисника у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Доводи обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки висновку судової імунологічної експертизи № 677 від 29.12.2020 є необґрунтованими. Як вбачається з вироку суду, вказаним судовим імунологічним дослідженням встановлена належність крові потерпілого ОСОБА_8 у слідах на марлевій серветці зі змивом з підлоги ванної

-7-

кімнати /об. № 1/ та вирізці з килима /об. № 3/, вилучених при огляді місця події, знайдена кров людини в якій виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, яка могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 .

Крім того, судова імунологічна експертиза, виконана кваліфікованим експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, на підставі вихідних даних, які є повними достовірними, обЙ`єктивними та достатніми. На поставлені питання експертом було надано конкретні відповіді, протиріччя та неповнота у вказаному висновку відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_6 , як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду не порушував питання щодо неправильності в цілому висновку експерта, не заявляв слідчому, суду клопотання про проведення іншої (наприклад, повторної або комісійної) експертизи.

Досліджені під час судового розгляду висновки експертиз, в тому числі й імунологічних, не викликали сумніву у суду щодо їх належності, як доказів.

Більш того, висновком судово-медичної експертизи № 400 від 14.12.2020 підтверджується факт нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_8 , що узгоджується з показаннями самого обвинуваченого.

Також колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що він поранив потерпілого випадково та необхідність перекваліфікації його дій на ст. 128 КК України, оскільки характер та локалізація тілесних ушкоджень, згідно вище наведених та досліджених висновку експертизи № 400 від 14.12.2020 та показань обвинуваченого ОСОБА_6 , що узгоджуються між собою, свідчать про наявність умислу на нанесення тілесного ушкодження потерпілому.

Окрім того, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд послався у вироку на показання самого обвинуваченого, який у судовому засіданні не заперечував факт нанесення ним удару ножем в бік потерпілого через раптово виниклу сварку, оскільки перед тим вони спільно вживали наркотичні засоби та алкоголь.

Також, в судовому засіданні безпосередньо було досліджено висновок експерта № 400 від 14.12.2020, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в ділянці 10-го міжребер`я зліва з проникненням в черевну порожнину та пошкодженням селезінки. Дане тілесне ушкодження могло виникнути від дії твердого колюче-ріжучого предмету, яким могло бути і лезо ножа. Строк події 12.12.2020. Вищевказане тілесне ушкодження згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являється небезпечним для життя потерпілого в момент його спричинення.

Наведені обставини в сукупності з даними про кількість, характер та локалізацію утворення тілесного ушкодження свідчать про те, що обвинувачений умисно зі значною силою, завдаючи удар ножем в ділянку лівого міжребер`я з проникненням в черевну порожнину, передбачав і бажав настання наслідків у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкоджень потерпілому, тобто діяв щодо первинних наслідків з прямим умислом. Зазначені обставини вказують на наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 цього Кодексу.

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та

-8-

взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Твердження обвинуваченого про те, що він під час вчинення злочину не перебував ні а стані алкогольного, ні в стані наркотичного сп`яніння, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки особисто обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначав про факт вживання ним з потерпілим ОСОБА_8 , у день вчинення кримінального правопорушення наркотичних засобів та спиртних напоїв.

При цьому колегією суддів враховується також і акт огляду ОСОБА_6 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 356 від 12.12.2020, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_10 перебуває в стані наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для виключення з мотивувальної частини вироку місцевого суду посилання на вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння як обставини, що обтяжує йому покарання.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Ці вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 належним чином дотримані.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та конкретні обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які він посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, та призначив йому покарання, яке колегія суддів вважає таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд першої інстанції зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 (визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення) та наявність обставин, які його обтяжують, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання внаслідок незастосування при призначенні останньому покарання положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене стаття 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або

-9-

перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження, і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою».

При прийнятті рішення колегія суддів враховує конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено кримінальне правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність у нього хвороби, тяжкість злочину, його поведінку після вчинення злочину, позицію потерпілого, який згідно поданої ним заяви повідомив, що з обвинуваченим вони не примирилися та призначення міри покарання ОСОБА_6 залишив на розсуд суду, приймаючи до уваги підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, тому вважає обгрунтованим висновок суду про те, що виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе лише за умов ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, самі собою певні позитивні дані про особу ОСОБА_6 поряд з обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання, не є достатніми підставами для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З приводу наявності в ОСОБА_6 захворювань, в тому числі гепатиту «С» й ВІЛ, то зазначені обставини не вказують на те, що за станом здоров`я він не може утримуватися під вартою та відбувати покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на всі обставини, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України і його звільнення від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає, а ті обставини, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, самі собою не є противагою суспільній небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 апеляційним судом не встановлено, а тому колегія суддів апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишає без задоволення, а вирок суду без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-10-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2021 щодо ОСОБА_11 ,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді