Справа № 137/1476/18
Провадження №11-кп/801/1414/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні запеляційну скаргу захисника обвинуваченого

ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11.12.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , до двох місяців тобто до 09.02.2024 року, -

встановив:

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 11.12.2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що за час перебування ОСОБА_9 під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює не продовження строку тримання під вартою або застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_9 не з`являвся на виклики суду, до нього застосовувалися приводи, також його було оголошено в розшук.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали суду та ухваленні нової, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 . Змінити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 не має наміру переховуватись від суду, має постійне місце проживання. Позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь які з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Знаряддя злочину слідством не встановлено та не знайдено, що є суттєвою обставиною, яка доводить невинуватість обвинуваченого. У ОСОБА_9 не має потреби незаконно впливати на свідків, оскільки останні були під час досудового розслідування допитані.

Також зазначає, що ОСОБА_9 перебуває з потерпілим ОСОБА_8 в товариських стосунках. Будь яких претензій зі сторони потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_9 не має.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги адвоката адвоката ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні у залі №2 Установи №1 відмовився бути присутнім, про що повідомив відповідальний співробітник установи.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню - не підлягає.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто, у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді тривалого строку позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст.ст.184,199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

- існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілого, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого;

- колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки відсутність міцних соціальних зав`язків, стабільного доходу свідчить про те, що інший запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого;

- також ОСОБА_9 не з`являвся на виклики суду, до нього застосовувалися приводи, було оголошено в розшук.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, обвинувачений та свідки на даний час судом не допитані, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11.12.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , до двох місяців тобто до 09.02.2024 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4