В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/671/23

Провадження № 1-кп/348/221/23

05 грудня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000006 від 02.01.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, на утриманні немає нікого, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

В умовах воєнного стану, введеного згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого ЗУ №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який продовжено Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 року на 90 діб, а саме 25.12.2022 року близько 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 перебували на зупинці громадського транспорту по вул.Чорновола у м.Надвірна, Івано-Франківської області. В цей час, повз них із велосипедом марки «Peugeot» пройшов ОСОБА_6 , який рухався у напрямку с.Стримба, Надвірнянського району.

Помітивши велосипед, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вирішили відкрито викрасти чуже майно, вступивши між собою в кримінально-протиправну змову.

Реалізуючи свій спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, останні з корисливих спонукань, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи спільно з єдиним умислом, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, наздогнали потерпілого ОСОБА_6 , який знаходився по вул.Соборна у м.Надвірна, а саме поблизу міського кладовища.

Після цього, з метою подолання опору останнього, ОСОБА_5 завдав удару рукою в область лівої сторони обличчя потерпілого, який втративши рівновагу впав на землю, спричинивши тим самим ОСОБА_6 тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього. В цей час, обвинувачений ОСОБА_4 взяв велосипед потерпілого, вартістю 1167 грн. та поволік його у напрямку території міського кладовища.

Крім того, ОСОБА_5 продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, усвідомлюючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_6 , що перебував у горизонтальному положенні, своєю рукою дістав із лівої кишені штанів останнього грошові кошти у сумі 100 грн. та покинув місце вчинення злочину.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1267 грн. 00 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю.

Пояснив, що 25.12.2022 року він знаходився в м.Надвірна по вул.Чорновола, де зустрів свого знайомого ОСОБА_5 . Перебуваючи разом на зупинці громадського транспорту, близько 17 год. 00 хв. вони побачили, що повз них в сторону с.Стримба, Надвірнянського району із велосипедом пройшов ОСОБА_6 , якого він попередньо не знав.

Побачивши потерпілого, вони вирішили попросити у нього грошей, що необхідні були їм для власних потреб, а тому наздогнали його з цією метою, який вже знаходився на вул.Соборна, неподалік міського кладовища. Проте ОСОБА_6 відмовив їм у наданні коштів, і тому вони вирішили забрати у нього силою, належний йому велосипед.

В ході даних дій, оскільки потерпілий добровільно не віддавав велосипед, його знайомий ОСОБА_5 наніс останньому один удар рукою по обличчю від якого ОСОБА_6 впав на землю.

Після цього, він ( ОСОБА_4 ) взяв велосипед потерпілого і потягнув його у напрямку території міського кладовища.

Як йому стало пізніше відомо, ОСОБА_5 також забрав у ОСОБА_6 ще й гроші в сумі 100 грн., після чого залишив його.

Зазначив, що викрадене майно вони з ОСОБА_5 використали на власні потреби.

Ствердив, що відшкодував потерпілому ОСОБА_6 матеріальну та моральну шкоду, який претензій до нього немає.

У вчиненому розкаюється, обіцяє стати на шлях виправлення та розуміє, що вчинив умисний злочин. Просив суд суворо його не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши надані прокурором матеріали, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вірно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо, на обліку в психіатричному і наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_6 завданої матеріальної шкоди, який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має і просить суворого не карати обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин, суд констатує, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З врахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину і дають підстави, з урахуванням як обставин у даному провадженні так і особи обвинуваченого, який є раніше несудимим, та викладених вище пом`якшуючих покарання обставин, застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України і при призначенні йому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.186 КК України, а саме у виді громадських робіт.

Враховуючи наведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, беручи до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення йому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, а саме у виді громадських робіт, суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000006 від 02.01.2023 року не заявлявся, арешт на майно не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 240 годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , в користь держави 755 грн. 12 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судово-товарознавчої експертизи, висновок експерта №СЕ-19/109-23/195-ТВ від 12.01.2023 року.

Речові докази: велосипед марки «Peugeot», білого кольору, який згідно постанови старшого слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 від 02.01.2023 року зберігався в спеціально обладнаному приміщенні Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів від 13.03.2023 року, номер книги обліку речових доказів - 501, порядковий номер 3192, і в подальшому переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1