В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження № 0001486 від 07.10.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , в другій половині 2023 року, більш точної дати проведеним дізнанням не встановлено, у невстановлений дізнанням час, перебував біля адреси свого проживання, а саме в АДРЕСА_2 , де на землі біля смітника виявив «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 , видане 09.06.2023 Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , яке підняв, та в подальшому залишив його при собі. В цей момент у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на підроблення посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, що видається установою, яка має право його видавати і яке надає права, з метою його використання.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на підроблення посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, усвідомлюючи, що вказане посвідчення ОСОБА_3 не отримував у порядку передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України № 632 від 22.08.2018 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 і від 02.01.1995 року № 1», Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», скориставшись наявним у нього бланком «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 , виданого 09.06.2023 року, Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , підробив зазначене посвідчення шляхом від`єднання фотокартки ОСОБА_4 та використовуючи фотокартку з власним зображенням особисто вклеїв її на бланк посвідчення та залишив його у себе, достеменно знаючи, що вказаний документ, надає соціальні пільги з метою подальшого використання.

Відповідно до висновку експерта від 12.10.2023 № СЕ-19/111-23/54257-ДД, у наданому на дослідження посвідченні «особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

Відповідно до листа Тернопільської міської ради «Управління соціальної політики» надійшов лист №1313/13-05 від 17.10.2023 року, відповідно до якого посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 видавалося 09.06.2023 року у Центрі надання адміністративних послуг Тернопільської міської ради ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_3 посвідчення «особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 , не отримував.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, а саме підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право його видавати і яке надає права, з метою використання підроблювачем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.

Крім того, 06.10.2023 року, ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Київ, проспект Миру 9, де вживав слабоалкогольні напої, був виявлений працівниками ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, які з метою здійснення перевірки у відповідності до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», попросили пред`явити документи, що посвідчують особу.

В цей момент у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа - посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, ОСОБА_3 пред`явив працівникам поліції для ознайомлення «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 , видане 09.06.2023 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради на ім`я ОСОБА_4 достеменно знаючи, що даний документ підроблений, тим самим використав завідомо підроблений документ - посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до висновку експерта від 12.10.2023 року № СЕ-19/111-23/54257-ДД, у наданому на дослідження посвідченні «особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

Відповідно до листа Тернопільської міської ради «Управління соціальної політики» надійшов лист №1313/13-05 від 17.10.2023, відповідно до якого посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 видавалося 09.06.2023 року у Центрі надання адміністративних послуг Тернопільської міської ради ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_3 посвідчення «особи з інвалідністю внаслідок війни» серії НОМЕР_1 , не отримував.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використанні завідомо підробленого документа.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників кримінального провадження.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 приєднана письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності його захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини та погоджується на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Таким чином, суд вважає встановленим те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення водія, що видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права з метою використання підроблювачем чи іншою особою та використання завідомо підробленого документа.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, раніше судимий 31 жовтня 2023 року, Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, із встановленням іспитового строку на 1 рік, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 850 гривень.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке у ході експертного дослідження було упаковано до паперового конверту, який завірений печаткою Експертного-криміналістичного центру МВС України, який переданий в камеру схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2390 гривень 00 коп. за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-23/54257-ДД від 12.10.2023 року.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк на 1 рік, та звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: