ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000847 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Встановила:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 01 серпня 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 31 липня 2023 року близько 18 години 00 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував в одній з кімнат квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій також знаходився потерпілий ОСОБА_9 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, в ході якої у обвинуваченого раптово виник умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , який в цей момент знаходився поруч з ним. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс рукою йому не менше 10 ударів у ділянку голови, не менше 5 ударів по передній поверхні тулуба, не менше 7 ударів по задній поверхні тулуба, не менше 13 ударів по верхнім кінцівкам, не менше 7 ударів по нижнім кінцівкам, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травма у вигляді забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів у м`які покрови голови, у товщу скроневих м`язів, уламкового перелому кісток носа, забійних ран обличчя, саден та синців обличчя та волосистої частини голови; закрита травма органів грудної клітини та за очеревинного простору у вигляді переломів 12-го ребра праворуч, 11-го та 12-го ребер ліворуч по лопатковим лініям із крововиливами в оточуючі м`які тканини, травматичного розриву правої нирки із утворенням за очеревинної гематоми праворуч (об`ємом близько 200 мл), крововиливами у жирову капсулу нирок, ділянками забою нижньої частки лівої легені, численними крововиливами у м`які тканини грудної клітини та попереку із просякненням кров`ю глибоких м`язів спини, синців та саден тулуба, які у своїй сукупності мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя у момент заподіяння та привели до настання смерті.

Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від сумісної тупої травми голови, грудної клітини та органів заочеревинного простору, у вигляді забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочка, двобічних переломів ребер із розривом правої нирки, забоями лівої легені, крововиливами у м`які тканини із просякненням кров`ю глибоких м`язів спини, яка ускладнилася розвитком шоку, що знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Просить врахувати наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Також зазначає, що він має тяжке захворювання гепатит, а його мама, яка також має тяжкі захворювання та потребує піклування, проживає сама.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначення покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у вирок суду визначено обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття у скоєному. Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 надавав детальні свідчення та прийняв участь у слідчому експерименті, виявив активне сприяння розкриттю злочину. Проте у вирок суд таку обставину, що пом`якшує покарання, не визнав і не врахував її при призначення покарання.

Також вказує, що суд першої інстанції зазначив дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте, на думку апелянта, не надав належної оцінки цим обставинам. Також адвокат вказує, що ОСОБА_7 є єдиною підтримкою для своєї матері.

- прокурор просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Посилається на те, що згідно вимог ст. 374 КПК України, формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Докази, якими обґрунтовується вирок, повинні бути конкретними за змістом.

Таким чином, суд має проаналізувати фактичні дані, що містяться у показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, висновках експертів та в інших джерелах доказів, які стверджуть чи спростовують обвинувачення. Суд не вправі обмежуватися лише зазначенням прізвищ свідків, потерпілих або назви проведеної експертизи. З названих джерел необхідно навести фактичні дані, які стосуються обставини, що доказується. У цій частині вирок суд наводить статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд вказаних вимог закону не дотримався, оскільки дійшовши до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 115 КК України, в мотивувальній частині вироку лише перерахував докази, не розкривши їх суть та не надавши їм належної оцінки.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту, просили їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційних скарги обвинуваченого та його захисника заперечувала.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги прокурора про допущене судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Наведених вище вимог закону судом першої інстанції не виконано.

Всупереч зазначеним вимогам закону суд у мотивувальній частині вироку лише перерахував письмові докази, зібрані досудовим слідством, їхній зміст не розкрив, не зазначив які обставини ними підтверджуються або спростовуються, а також не надав належної оцінки, у тому числі з точки зору їх достатності для прийняття процесуального рішення по суті.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки ці обставини не були встановлені судом і клопотань про їх повторне дослідження учасниками судового провадження не заявлено.

З огляду на наведене, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення обвинуваченим права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції і призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність. З цих же підстав колегія суддів не аналізує вимоги апеляційних скарг сторони захисту.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та його захисника, дати належну оцінку зібраним доказам згідно чинного кримінального процесуального кодексу України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Оскільки справа підлягає поверненню до суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, при яких скоєний злочин, його тяжкість, про те, що встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, колегія вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних зобов`язань. Тому колегія вважає за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 08 лютого 2024 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4