Справа № 147/833/23
Провадження № 1-кп/147/19/24
ВИРОК

іменем України

14 лютого 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 17.05.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Цибулівка Тростянецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2023 близько 16.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти-800» торгівельної марки «АТБ-Маркет», який розташований в смт Тростянець Тростянецької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області по вул. Соборна, буд. 50, власником якого являється Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», на торгівельних полицях помітив ряд товарів, які вирішив викрасти. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в період дії правового режиму воєнного стану, який діє відповідно до Закону України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Закону України №2119-ІХ від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, відповідно до Закону України №2212-ІХ від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, відповідно до Закону України №2263-ІХ від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, відповідно до Закону України №2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, відповідно до Закону України № 2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, відповідно до Закону України № 2915-ІХ від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, вчинив крадіжку шашлику торгової марки «Глобино По-Кавказьки» в маринаді охолоджений у вакуумній упаковці, в кількості 4,8 кг, по ціні 183,49 грн. за 1 кг, вартістю 880,75 грн; горілки торгової марки «Козацька рада» класична, міцність алкоголю 40%, об`єм 370 мл скляна пляшка, в кількості 1 пляшка, вартістю 93,83 грн.; перцю торгової марки «Своя лінія» духмяний вагою 30 г цілий (горошок), в кількості 2 упаковки, по ціні 23,10 грн. за 1 упаковку, вартістю 46,20 грн.; перцю торгової марки «Розумний вибір» чорний, мелений вагою 60 г, в кількості 3 упаковки, по ціні 28,90 грн., вартістю 86,70 грн.; приправи торгової марки «Ideаl» 12 овочів та трав універсальна зі смаком овочів вагою 150 г, в кількості 2 упаковки, по ціні 41,50 грн. за 1 упаковку, вартістю 83,00 грн.; приправи торгової марки «Приправа» виробника GRILL & BBQ Ребра барбекю вагою 30 г, в кількості 5 упаковок, по ціні 19,90 грн. за 1 упаковку, вартістю 99,50 грн.; соусу торгової марки «Приправка» (Теріякі з кунжутом та імбиром, гостро-солодкий) вагою 140 г, в кількості 4 упаковки, по ціні 30,30 грн. за 1 упаковку, вартістю 121,20 грн.; приправи торгової марки «Приправка» Exclusive до м`яса вагою 50 г, в кількості упаковки, по ціні 33,43 грн. за 1 упаковку, вартістю 66,86 грн.; приправи торгової марки «Приправка» Exclusive до курки вагою 50 г, в кількості 2 упаковки, по ціні 40,27 грн. за 1 упаковку, вартістю 80,54 грн.; приправи торгової марки «Приправка» Exclusive до шашлику вагою 45 г, в кількості 2 упаковки, по ціні 38,27 грн. за 1 упаковку, вартістю 76,54 грн.; приправи торгової марки «Приправка» Exclusive до риби вагою 45 г, в кількості 4 упаковки, по ціні 36,97 грн. за 1 упаковку, вартістю 147,88 грн.; приправи торгової марки «Приправка» Exclusive до плову вагою 40 г в кількості 5 упаковок, по ціні 36,93 грн. за 1 упаковку, вартістю 184,65 грн.; горішків торгової марки «Розумний вибір» арахісу смажені солоні вагою 180 г, в кількості 2 упаковки, по ціні 35,60 грн. за 1 упаковку, вартістю 71,20 грн.; грінків торгової марки «Flint» Craft Grenki житньо-пшеничні зі смаком часника, вагою 100 г, в кількості 1 упаковка, вартістю 29,70 грн.; картопляної соломки торгової марки «Своя лінія» зі смаком сиру, вагою 75 г, в кількості 1 упаковка, вартістю 21,03 грн.; майонезу торгової марки «Чумак» Апетитний 50%, вагою 0,55 кг, в кількості 1 упаковка, вартістю 63,43 грн.; соусу торгової марки «Чумак» Бургер, вагою 200 г, в кількості 1 упаковка, вартістю 28,63 грн.; томатної пасти торгової марки «Господарочка» 25%, масою 420 г, в кількості 1 упаковка, вартістю 59,79 грн.; кетчупу торгової марки «Оліс» Лагідний масою 0,5 кг фірмовий ПЕТ, в кількості 2 упаковки, по ціні 54,80 грн. за 1 упаковку, вартістю 109,60 грн. Загальна вартість викрадених товарів згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 30.05.2023 №3257-3261/23-21 складає 2351 грн. 03 коп.

Зазначені товари ОСОБА_4 склав у пакет, який носив при собі, та не розрахувавшись за вищевказані продукти харчування, вийшов з приміщення магазину повз каси зі сторони входу і покинув приміщення магазину, таким чином здійснивши їх крадіжку. Внаслідок вищезазначених протиправних дій, ОСОБА_4 завдав Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» майнової шкоди на загальну суму 2351 грн 03 коп. Згодом 17.05.2023, після того, як охороні магазину стало відомо про зазначену крадіжку, ОСОБА_4 добровільно відшкодував заподіяну магазину шкоду.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що матеріальні збитки відшкодував у повному обсязі під час досудового розслідування. Повідомив, що наразі має незадовільний стан здоров`я, переніс ряд операцій, потребує повторного оперативного втручання та тривалої реабілітації.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддає сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відсутні обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 , складеною провідним інспектором Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 07.08.2023, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється середньою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, передбаченої ч.4 ст. 185 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного, його ставлення до вчиненого ним діяння, а також стан здоров`я та необхідність проходження лікування та реабілітації, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи обставини справи, характеристику обвинуваченого, відсутність судимості, критичного осмислення вчиненого, суд вважає, що термін іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців буде достатнім для ресоціалізації обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Також суд вважає за необхідне, керуючись ч.2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1911,84 грн.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з 14 лютого 2024 року, тобто з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 1911,84 грн. (одна тисяча дев`ятсот одинадцять грн. 84 коп.).

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_6