У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві рядовий поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 31.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003020 від 23.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Солом`янського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003020 від 23.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні доручено здійснювати прокурорам Солом`янської окружної прокуратури міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, 23.10.2023 до Солом`янського УП ГУНП у м.Києві надійшло повідомлення, про те, що 23.10.2023 о 17:01 год. за адресою: м.Київ вул. Вадима Гетьмана буд. 48а невстановлена особа нанесла гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тілесне ушкодження відповідно до довідки № 2202297 проникаюча, колото - різана рана передньої поверхні шиї з пошкодженням трахеї.

01.11.2023 у ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 49 було виявлено та вилучено:

- куртку темного кольору марки «Колумбія», яку поміщено в картонну коробку та скріплено печаткою;

- темну кофту з капюшоном, яку поміщено до картонної коробки та опечатано.

Вищевказані речі, які вилучались під час огляду місця події за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 49 відповідно до постанови слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказівВ судове засідання слідчий не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримує подане клопотання.

Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.107 КП К України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних заходів не здійснювалась.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до частин 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Метою арешту вилученого майна, є збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку.

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, вилучене під час обшуку (огляду), має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що для надання відповідного судового дозволу закон не вимагає обґрунтованої підозри власника майна у вчиненні кримінального правопорушення.

Вилучене майно, підлягає арешту, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна у вказаній частині, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.98, 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права відчуження, користування та розпорядження, на наступне майно:

- куртку темного кольору марки «Колумбія», яку поміщено в картонну коробку та скріплено печаткою;

- темну кофту з капюшоном, яку поміщено до картонною коробки та опечатано.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1