СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/490/24
ун. № 759/1006/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на дії та бездіяльність уповноважених осіб СУ ГУНП в Київській області, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2023 року за № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на дії та бездіяльність уповноважених осіб СУ ГУНП в Київській обл., яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.02.2023 року за №0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України,

Скарга мотивована тим, що слідчим управлінням ГУ НП в Київській обл. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000064 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. 04.08.2023 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва винесено ухвалу по справі №759/14487/23, якою надано слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000064 дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення оригіналів речей та документів: договорів з додатками (згідно переліку об`єктів виконання робіт), чорнових записів, печаток, штампів, кліше з підписами, інших речей, предметів та документів, а також інформацію, яка міститься на системних блоках комп`ютерів, моноблоках, ноутбуках, електронних носіях інформації, флеш-накопичувачах, серверах, електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних телефонах та сім-картках мобільних операторів України, грошових коштів в національній та іноземній валюті, отриманих злочинним шляхом, а також інших речей документів, які можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та зберігаються за вказаною адресою.

Згідно протоколу обшуку від 10.08.2023 року старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Київській обл. ОСОБА_5 проведено обшук житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого був вилучений мобільний телефон «Iphone 14 PROMAX» у чохлі із коробкою, на якій зазначено іmеі: НОМЕР_1 . До протоколу обшуку від 10.08.2023 року ОСОБА_4 надано письмове повідомлення про те, що вказаний мобільний телефон є його власним майном, який придбаний ним за власні кошти та не має відношення до кримінального провадження. Другий примірник зазначеного протоколу обшуку разом із додаванням до нього опису тимчасово вилучених речей громадянину ОСОБА_4 не вручений, чим порушено його процесуальне право.

Він вважає, що слідчий слідчого управління ГУНП в Київській обл. ОСОБА_5 , діючи всупереч встановленого КПК України порядку, безпідставно вилучив у ОСОБА_4 власний мобільний телефон «Iphone 14 PROMAX», оскільки слідчим суддею не надано прямого дозволу на вилучення мобільного телефону, що призвело до незаконного позбавлення права власності.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 пояснив, що мобільний телефон ОСОБА_4 не підлягає вилученню, оскільки придбаний за власні кошти та має статус тимчасово вилученого майна, арешт на нього не накладався, просить визнати незаконною бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна та зобов`язати слідчого негайно повернути ОСОБА_4 його майно.

У судові засідання представник СУ ГУНП в Київській області не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неприбуття суду невідомі, на адресу направлялась ухвала суду про відкриття провадження від 15.01.2024 року, судова повістка про виклик до суду, що підтверджується довідками про доставлення електронних листів (а.с. 25, 30). Також 31.01.2024 року про розгляд скарги повідомлена слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , що підтверджується телефонограмою.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим розглядати скаргу за відсутності слідчого СУ ГУНП в Київській області.

Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як було встановлено в судовому засіданні слідчим управлінням ГУ НП в Київській обл. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000064 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

04.08.2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва (№759/14487/23) надано слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000064 дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення оригіналів речей та документів.

10.08.2023 року старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Київській обл. ОСОБА_5 проведено обшук житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого був вилучений мобільний телефон «Iphone 14 PROMAX» у чохлі із коробкою, на якій зазначено іmеі: НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 до протоколу обшуку додав звернення, де вказав, що вилучено його особистий телефон, який до справи не має відношення.

11.08.2023 року, 23.11.2023 року адвокатом ОСОБА_3 подані до ГУ НП України у Київській обл. клопотання про повернення вилученого у ОСОБА_4 майна, а саме: мобільного телефону «Iphone 14 PROMAX» у чохлі із коробкою, на якій зазначено іmеі: НОМЕР_1 .

У відповідності до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку. При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, може мати різний статус, що обумовлює, в тому числі, відмість у його поверненні власнику.

Майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Отже, вилучений мобільний телефон, не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Поряд з цим, ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положеннями ст.235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Підсумовуючи вищенаведене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, поширюється режим тимчасово визначеного майна з відповідними наслідками накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене.

Так, ухвалою слідчого судді надано дозвіл на обшук з метою вилучення мобільних телефонів, проте не зазначені ідентифікуючі ознаки таких телефонів.

При цьому, вирішуючи питання про повернення майна, в даному випадку, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді про обшук, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_4 не має статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні № 0000064, будь-яких слідчих дій з останнім здійснено не було, до органу досудового розслідування він не викликався.

Окрім того, не обґрунтовано яке значення та доказом яких обставин у кримінальному провадженні має вилучений мобільний телефон, зважаючи на те, що вилучене майно утримується більше п`яти місяців. Слідчим не надано доказів, які б свідчили, що таке майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження, чи проведено з ним слідчі дії, спрямованої на доведення причетності такого майна до кримінального провадження.

Вказана бездіяльність слідчого свідчить про те, що вилучення та утримування мобільного телефону немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Оскільки перелік ухвал слідчого судді, визначений ч. 2 ст. 307 КПК України є вичерпним, в задоволенні вимог про визнання бездіяльності слідчого, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна протиправною, слід відмовити.

За таких обставин, зважаючи на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідність подальшого обмеження права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, вилученого під час обшуку, клопотання про арешт вказаного майна у встановлений законом термін до суду не подавалося та відсутні відомості про визнання вказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя доходить висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 169, 170, 171, 173, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на дії та бездіяльність уповноважених осіб СУ ГУНП в Київській області, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2023 року за № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб СУ ГУНП в Київській області повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, вилучене 10 серпня 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Iphone 14 PROMAX» у чохлі із коробкою, на якій зазначено іmеі: НОМЕР_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст ухвали складено 31.01.2024 року.

Cлідчий суддя ОСОБА_1