Номер провадження 1-кп/641/250/2024 Справа № 641/2601/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000009 від 07.01.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Яруга Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм автотранспортних засобів дільниці транспорту відділу логістики та складського господарства комерційної служби ДП «ХБЗ», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 06.01.2020 року приблизно о 23:35 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю не менше 67 км/год по пр. Героїв Сталінграда в м. Харкові зі сторони пр. Петра Григоренка у напрямку вул. Ржепішевського.

В цей час в районі буд. № 171 по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові пішохід ОСОБА_9 перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , однак водій ОСОБА_4 при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно він був спроможний виявити, діючи з необережності, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості транспортного засобу аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно з висновком експертизи № 08-323/1507/2020 від 12.02.2021 причиною смерті ОСОБА_9 слід вважати сукупну травму тіла та її ускладнення.

Згідно з висновком експерта № CE-19/121-21/5373-IT від 22.03.2021, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобілю ВАЗ 21101 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. На момент ДТП для водія автомобіля ВАЗ НОМЕР_2 ОСОБА_4 не було будь-яких "перешкод технічного характеру, які могли б позбавити його технічної можливості запобігти події шляхом виконання ним вимог Правил дорожнього руху.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся. В наданих суду показаннях зазначив, що дійсно 06.01.2020 року близько опівночі він керував автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Героїв Сталінграда в м. Харкові. Коли він проїжджав з дозволеною швидкістю в районі будинку АДРЕСА_2 , поза межами пішохідного переходу або регульованого перехрестя з темряви на проїзну частину вискочив чоловік. Обвинувачений прийняв заходи до екстреного гальмування, однак не зміг уникнути наїзду на пішохода. Одразу після наїзду він викликав швидку допомогу, а потім поліцію. Зазначає, що відшкодував потерпілому (батьку померлого) завдану моральну та матеріальну шкоду, попросив у нього пробачення за скоєне.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що потерпілий ОСОБА_11 претензій до обвинуваченого не має, незважаючи на втрату єдиного сина, він пробачив ОСОБА_4 , просить його суворо не карати. Щодо пред`явленого цивільного позову зазначив, що моральна та майнова шкода відшкодована обвинуваченим у повному обсязі, тому у відповідній нотаріальній заяві потерпілий ОСОБА_11 відмовився від цивільного позову, просить прийняти цю відмову судом.

Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вина ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітнього сина, працевлаштований водієм автотранспортних засобів дільниці транспорту відділу логістики та складського господарства комерційної служби ДП «ХБЗ», за місцем роботи характеризується позитивно, має заохочення, має зареєстроване місце проживання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами з застосуванням ст. 75 КПК України та визначенням іспитового строку 3 роки, суд призначає покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Згідно з пунктами 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язано з грубим або систематичним порушенням порядку користування цим правом.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи, що ОСОБА_4 під час вчинення ДТП не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, відшкодовував потерпілому завдану моральну та матеріальну шкоду, працює водієм, тобто наявність права керування транспортними засобами є підставою для отримання ним заробітку, а також ненадання стороною обвинувачення доказів грубого або систематичного порушення обвинуваченим порядку користування правом керування транспортним засобом, суд вважає не доцільним застосувати до винного додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, термін дії якого сплив 15.11.2021 року. З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Відносно цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд зазначає, що частинами 1, 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи, що позивач за цивільним позовом ОСОБА_11 відмовився від цивільного позову, про що подав відповідну нотаріальну письмову заяву від 05.12.2023 року, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від цього позову та закрити провадження у справі в частині цивільного позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню, а саме: 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/367СЕ-20 від 19.03.2020 року, 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/363СЕ-20 від 16.03.2020 року, 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/365СЕ-20 від 17.03.2020 року, 1961,40грн. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/5373-ІТ від 22.03.2021 року, 1307,60грн. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/5380-ІТ від 23.03.2021 року, що разом складає 6095грн. 18коп.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Прийняти відмову ОСОБА_11 від цивільного позову до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Закрити провадження за цивільним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/367СЕ-20 від 19.03.2020 року, 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/363СЕ-20 від 16.03.2020 року, 942,06грн. витрат на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/365СЕ-20 від 17.03.2020 року, 1961,40грн. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/5373-ІТ від 22.03.2021 року, 1307,60грн. витрат на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/5380-ІТ від 23.03.2021 року, що разом складає 6095 (шість тисяч дев`яносто п`ять)грн. 18коп.

Речові докази:

- транспортний засіб ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий згідно з розпискою від 07.01.2020 року на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , після набранням вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_4 ;

- лазерний DVD-R з заводським № CPDR47G-CSMWP03-1239 A212, а також аудіо - відео файл: "OCZK4557", що міститься на даному диску, після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження;

- пара кросівок чоловічих чорного кольору, розмір 42, фірми "Columbia"; фуфайка зелена; толстовка сіра, розірвана, на якій є плями речовини бурого кольору; шапка чорна; брюки чорні фірми "JORDAN"; куртка чорно-сіра фірми "REEBOOK", передані на зберігання до камери зберігання речових доказів при СУ ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1