ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4649/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1925/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вимагання
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст. 28, ч.4 ст. 186, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 255-1 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 27.01.2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, у разі неможливості зміни запобіжного заходу, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що на даний час є встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, вчинити спроби неправомірного впливу на потерпілих та свідків з метою надання ними необхідних показів, продовжити злочинну діяльність та вчиняти особливо тяжкі злочини, тому суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час є неможливим.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, у разі неможливості зміни запобіжного заходу, визначити альтернативний запобіжний захід у виді мінімального розміру застави.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, не надано, а прокурор обмежився лише констатацією наявності цього факту, що не взято до уваги судом.

Наголосила, що в оскаржуваній ухвалі не враховано фізичний стан ОСОБА_7 , який у свою чергу потребує термінового оперативного лікування, а саме шунтування (відповідні документи є в матеріалах справи). У зв`язку з поганим самопочуттям обвинувачений неодноразово звертався до адміністрації слідчого ізолятору про погіршення стану здоров`я, проте ніякої реакції з боку останніх не було. У свою чергу затягування лікування може призвести до серйозних наслідків для життя в цілому обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, а саме мати ОСОБА_8 , яка перебуває на утриманні останнього. У зв`язку з чим, вірогідність переховування є неможливим, адже обвинувачений підтримує тісні стосунки та повністю матеріально забезпечує. Однак, ця обставина була залишена судом без уваги та не було надано жодної оцінки.

Також вказує, що судом та прокурором не вказано на яких саме свідків чи потерпілих обвинувачений може впливати; досудове розслідування в кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано для розгляду до суду, а свідки під час їх допиту в ході судового розгляду будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, що у свою чергу унеможливлює будь-який вплив з боку ОСОБА_7 . Зазначає, що у разі застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави на ОСОБА_7 може бути покладено обов`язок заборони спілкуватися з потерпілими та свідками, що є повною запорукою дотримання останнім належної процесуальної поведінки.

Прокурор надіслав клопотання, в якому просив провести судовий розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст. 28, ч.4 ст. 186, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 255-1 КК України, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 , враховуючи їх тяжкість, суспільну небезпеку злочинів під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

Що стосується посилання захисника про те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, а саме мати ОСОБА_8 , яка перебуває на утриманні останнього, то вказаний факт не є безумовною підставою для скасування чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, з урахуванням його поведінки, характеру та обставин за яких були вчинені кримінальні правопорушення.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 захворювань, на думку колегії суддів також не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано таких доказів і апелянтом під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим твердження захисника обвинуваченого щодо неможливості обвинуваченого у зв`язку із захворюванням перебувати в умовах СІЗО є такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: