КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13.10.2023 року включно з визначенням застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001806 від 04.05.2020 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, а також стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 13.10.2023 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 7 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 18 200 гривень.

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2023 року та застосувати до нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме особисте зобов`язання або домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України є безпідставними і протягом двох років восьми місяців стороною обвинувачення не надано жодних суттєвих доказів, а лише зазначено уявні доводи.

Також апелянт посилається на незадовільний стан його здоров`я.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №758/11772/22) за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 15.08.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0001806, у якому ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі звільнення обвинуваченого з-під варти, останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який неодружений, непрацюючий, іншого офіційного джерела доходів не має, раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Оскільки ОСОБА_5 не має джерел до існування та має схильність до вживання наркотичних засобів, а також враховуючи, що за незначний проміжок часу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло декілька обвинувальних актів по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів проти власності, суд дійшов обґрунтованого висновку, ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень є високим і за час судового провадження не зменшився.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України та обґрунтовано визначив ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 7 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 18 200 гривень, що гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, два з яких відноситься до категорії нетяжких та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий та на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності в інших кримінальних провадженнях, що свідчить про неможливість застосування стосовно нього іншого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, не відповідають дійсності та відсутні жодні беззаперечні докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведена наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на незадовільний стан його здоров`я не може слугувати безумовною підставою для зміни йому існуючого запобіжного заходу на більш м`який.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і підстав для її скасування та застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 13.10.2023 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3