ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3744/23 Справа № 243/7673/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 діб до 22 грудня 2023 року включно з визначенням застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0000089 від 06.02.2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 діб до 22 грудня 2023 року включно з визначенням застави у сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 107360 гривень.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 24.10.2023 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, поклавши на останнього передбачені законом обов`язки. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яка на теперішній час не доведена в суді. Звертає увагу, що судовий розгляд продовжується тривалий час, проте він зводиться лише до продовження тримання під вартою його підзахисному ОСОБА_8 . Зауважує, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, також судом першої інстанції не враховано, що під час проведення профілактичного огляду лікарем-терапевтом обвинуваченому встановлено діагноз цукровий діабет. Вказує, що наведені в ухвалі ризики впливу на свідків є недопустимими та необгрунтованими, оскільки в данному кримінальному провадженні свідкі вже допитані. Зазначає, що вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким, а висновки суду щодо наявності ризиків засновані виключно на припущеннях.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурорв судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду 1-ї інстанції стосовно ОСОБА_8 без змін.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи 24 жовтня 2023 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції прийняв до уваги, що останній обвинувачується в скоєні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, стан його здоров`я та відсутність доказів, що вказують на неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом його здоров`я, прийшов до висновку, що обвинувачений усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду, здійснити вплив на свідків, вчинити інший злочин. Враховано, що до спливу терміну запобіжного заходу винести вирок суду у справі не можливо, а обставини, що явилися підставою для взяття ОСОБА_8 під варту на даний час не змінилися, а застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим. При продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд визначив заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу, що складає 107360 грн. 00 коп. з урахуванням матеріального становища обвинуваченого і тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яку вважає достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим для продовження застосованого запобіжного заходу, а достовірність отриманих відомостей має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не було надано доказів, які свідчать про обгрунтованість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, та обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Так, вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суд 1-ї інстанції правильно прийшов до висновку і про наявність ризику, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а врахував наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також положення статті 178 КПК України, з якої слідує, що і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його доведеності вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обставиною, що враховується при обранні запобіжного заходу. Тому доводи сторони захисту в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Крім того, застосування домашнього арешту в період військового стану є недоречним з огляду на задіяння підрозділів поліції в операції з оборони України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, суспільно-корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу та не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього засобів для існування, тобто вказує на продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже свідки не були допитані новим складом суду безпосередньо, тож обвинувачений може впливати на вищевказаних учасників кримінального провадження з метою зміни їх показів під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що додатково підтверджує наявність об`єктивного суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, зменшив розмір застави до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 107360 гривень, а тому не вбачає підстав для ще більшого зменшення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи особу обвинуваченого, приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Отже, рішення місцевого суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлено із належним додержанням приписів ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, істотних порушень судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 діб до 22 грудня 2023 року включно з визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4