ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, у кримінальному провадженні №0006301 від 02 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 20 січня 2024 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки остання обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у інкримінованому злочині, ОСОБА_8 може переховуватися від суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченої ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо повністю виключити, оскільки, як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню, однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, стадію ж допиту свідків судом ще не розпочато.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України у судовому засіданні доведений не був, у зв`язку із чим суд не враховує його при вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, суд визнав за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

З приводу стану здоров`я обвинуваченої суд зазначив, що згідно листа №21/2023/1 від 24 жовтня 2023 року філії ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях стан здоров`я ОСОБА_8 є стабільним, відповідає наявним діагнозам та остання продовжує отримувати призначене лікування, знаходиться під постійним наглядом працівників АПВ ДБЛ №4.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17.10.2023 року та скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 , звільнивши останню в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд вийшов за межі клопотання прокурора та обрав запобіжний захід без визначення застави. Крім того суд посилався на доведення ризиків п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та ризик впливу на свідків. Ухвалами від 10.03.2023, 26.04.2023, 22.06.2023, 15.08.2023, 25.09.2023 повністю аналогічні клопотання прокурора було продовжено судом із аналогічних підстав.

Вказує на недоведеність обвинувачення своєї підзахисної, оскільки письмові докази навіть не доводять існування посади «голова мікрорайону «Північний» міста Красний Лиман «Донецької народної республіки», зайняття якої інкриміновано ОСОБА_8 . Обвинувальний акт містить загальні посилання на термін окупаційної адміністрації. Обвинувальний акт не містить посилання яким чином та на підставі чого взагалі існувала така посада, як «голова мікрорайону «Північний» міста Красний Лиман «Донецької народної республіки» і яким чином вона відноситься до окупаційної адміністрації. В документах, наданих обвинуваченням немає жодного де ОСОБА_8 вказана, як голова органу окупаційної адміністрації. При цьому при окупації міста Лиман терористичними військами, ОСОБА_8 не позбавлялась посади заступника (а за відсутності голови) посади голови мікрорайона «Північний» міста Лиман Краматорського району Донецької області. ОСОБА_8 не позбавлялась права видавати в межах українського законодавства документи України, які населення могло використовувати на власний розсуд. ОСОБА_8 не мала печатки, штампів, підлеглих осіб. Як на території України так і на території країни окупантів посади вуличних, квартальних та подібні ним відносяться до категорій місцевого самоврядування та жодним чином не відносяться до окупаційних органів влади. Перемовини із терористичними та окупаційними органами влади для отримання харчів, ліків та предметів для існування не є кримінально караним як за Українським законодавством так і за нормами міжнародного гуманітарного права. Доказів на створення органів місцевого самоврядування за законами країни - агресора або проросійських угрупувань не наведено.

Також захисник зазначає, що суд при продовженні запобіжного заходу не врахував, що ОСОБА_8 є інвалідом II групи через серйозні захворювання серця, хронічний бронхіт, остеоартроз, раніше мала дві зупинки серця, у судове засідання викликали швидку, як і до установи виконання покарань.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 не має проросійської позиції, має постійне житло, характеризується позитивно, містить численні подяки, користувалась численною повагою населення. Будучи відповідальним громадським діячем навіть в умовах окупації не полишила громаду, якій була віддана. Підтвердженням відсутності проросійської позиції ОСОБА_8 є те, що вона не покинула місто після повернення української влади та продовжила виконувати обов`язки перед громадою.

Також адвокат зауважує, що прокурором не доведено, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду чи впливати будь-яким чином на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню. За 12 місяців обвинувачення не спромоглось забезпечити доведеність вини ОСОБА_8 і неявка свідків не залежала від підзахисної.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судовий дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої вимоги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження за № 0006301 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою від 22 листопада 2023 року було задоволено.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , який згідно вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої; особу обвинуваченої, її вік та стан здоров`я; стадію судового розгляду, який не завершений, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризиків у вигляді переховування обвинуваченої від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

На переконання колегії суддів, доводи захисника щодо необґрунтованості встановлених судом першої інстанції ризиків є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати, вони є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому з метою їх запобігання й було продовжено застосування щодо ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Посилання захисника обвинуваченої на наявність у ОСОБА_8 інвалідності ІІІ групи, хронічних захворювань, постійного місця проживання, позитивних характеристик - заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та нім було надано належної правової оцінки.

Зокрема, як вбачається з ухвали, судом першої інстанції було досліджено лист № 21/2023/1 від 24.10.2023 року філії ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецьких областях, стан здоров`я ОСОБА_8 є стабільним та відповідає наявним діагнозам. Вона продовжує отримувати призначене лікування та знаходиться під постійним наглядом працівників АПВ ДБЛ № 4.

Доказів неможливості перебування обвинуваченою ОСОБА_8 під вартою стороною захисту суду надано не було.

Не заслуговують на увагу й твердження захисника про те, що обвинувачення щодо ОСОБА_8 не доведено, обвинувальний акт - необґрунтований, а в матеріалах провадження відсутні докази не підтвердження її вини, а також проте, що обвинувачена не має проросійської позиції, що підтверджується тим, що вона не покинула місто після повернення української влади. Колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченої є завданням послідуючих стадій кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, у кримінальному провадженні №0006301 від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3