Справа № 352/1838/18
Провадження № 1-кп/352/12/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000370 від 01.08.2018 р. про обвинувачення :

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка, Тисменицького району, Івано-Франківської області, без постійного місця реєстрації, жителя АДРЕСА_1 , неофіційно працюючого на підприємстві «Клим ІФ» на посаді оператора, з середньою спеціальною освітою, розлученого, утриманці відсутні, українця, громадянки України, військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, раніше судимого 23.10.2003 р. Вознесенським міським судом Миколаївської області за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 10.03.2004 р. Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ст.ст. 289 ч. 2, 152 ч. 3, 153 ч. 2, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, звільнений 24.07.2015 р. по відбуттю покарання; якому пам`ятка про його права та обов`язки вручена під розписку, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_11 , вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

01.08.2018 р. приблизно о 01.00 год. ОСОБА_11 маючи незняту та непогашену у встановленому Законом порядку судимість, спільно із ОСОБА_12 , з якою познайомився тієї ж ночі, розпивали алкогольні напої за місцем проживання ОСОБА_11 в АДРЕСА_2 .

У подальшому, о 05.00 год. того ж дня ОСОБА_12 попросила ОСОБА_11 відвезти її додому, на що останній погодився.

Однак ОСОБА_11 проігнорував прохання ОСОБА_12 та вирішив поїхати спільно із ОСОБА_12 в с. Липівка, Тисменицького району, в поле, що на околиці села, для продовження спільного відпочинку.

Приїхавши за межі с. Липівка, між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла суперечка та шарпанина, з приводу непристойної поведінки обвинуваченого о відношенню щодо потерпілої в ході якої останній вирішив поїхати додому, а ОСОБА_12 залишити в полі, біля с. Липівка, Тисменицького району. Для цього ОСОБА_11 відчинив передню праву дверку та руками виштовхнув ОСОБА_12 із автомобіля. Після цього ОСОБА_11 розпочав рух автомобілем. Однак, ОСОБА_12 в цей момент дістала свій мобільний телефон марки «Nokia Lumia 625» та намагалась провести відео зйомку неправомірних дій ОСОБА_11 . Такі дії потерпілої обурили обвинуваченого і в цей час у нього виник протиправний умисел направлений на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном, що належить ОСОБА_12 , з метою його подальшого використання на власний розсуд.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, зупинив автомобіль, підійшов до ОСОБА_12 , яка в цей момент тримала в руці мобільний телефон та, діючи умисно, наніс їй декілька ударів рукою в область обличчя та голови.

Після цього ОСОБА_11 , схопив рукою жаданий мобільний телефон марки Nokia Lumia, що належить ОСОБА_12 та за допомогою фізичного зусилля вирвав його із рук потерпілої, яка залишилась на місці, а сам швидко побіг до автомобіля та сівши за його кермо скрився у невідомому напрямі.

Внаслідок неправомірних дій, ОСОБА_11 відкрито заволодів мобільним телефон марки Nokia модель Lumia 625 вартістю 799 гривень, із сім картою мобільного оператора «Vodafone» вартістю 10 гривень, без грошових коштів на рахунку, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду у загальному розмірі 809 грн.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 498 від 23.08.2018 р. обвинуваченим ОСОБА_11 було умисно спричинено потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці ока та голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_11 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілою та знайомими, оскільки намагався позицінував себе серед останніх ввічливим та добропорядним громадянином. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що всі заподіяні потерпілій матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпіла ОСОБА_12 жодного разу в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження була належним чином повідомлена. Заслухавши думку учасників провадження про можливість за такої відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, про що останні не заперечували, суд відповідно до вимог ст. 325 КПК України ухвалив провести судовий розгляд даного кримінального провадження за відсутності потерпілої.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, заподіяні потерпілій своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує і те, що ОСОБА_11 вкрай негативно ставиться до вчиненого; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею і має постійний легальний дохід; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; зі слів має незадовільний стан здоров`я; раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_11 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_11 відповідає також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_11 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню : (а.с. 139-140) мобільний телефон у корпусі чорного кольору марки «Nokia Lumia» модель 625 - повернути за приналежністю потерпілій ОСОБА_12 ; автомобіль марки «Опель Аскона 1,6», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власникам чи особам, уповноваженими власниками на розпорядження даним транспортним засобом; (а.с. 142-143) рюкзак чорного кольору із пошкодженою металічною застібкою в середині якого знаходяться особисті предмети гігієни, частина браслету з металу жовтого кольору та гігієнічна помада, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м.Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області - повернути за приналежністю потерпілій ОСОБА_12 .

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ