Номер провадження: 11-кп/813/918/24
Справа № 504/4983/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093, внесеному до ЄРДР 13.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою суду було продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 23.02.2024 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що, зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення та в даному кримінальному провадженні ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризики переховування від правосуддя, впливу на свідків та експертів по справі та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшилися та продовжують існувати.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодившись із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- в оскаржуваній ухвалі наведені шаблонні формулювання, які не змінюються з моменту розгляду справи; обвинувачений перебуває під вартою більш ніж 2 роки;

- прокурором не було надано переконливих та належних доказів щодо існування заявлених ним ризиків, жодний із цих ризиків не існує, проте такі посилання сторони обвинувачення ґрунтуються лише на припущеннях;

- органом обвинувачення не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- суд першої інстанції не врахував сімейний стан, соціальні зв`язки, а саме, що обвинувачений одружений, має зареєстроване місце проживання, малолітню доньку;

- стан здоров`я обвинуваченого вкрай поганий, в умовах слідчого ізолятору обвинувачений не має можливості отримувати належну медичну допомогу.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. У випадку незадоволення апеляційним судом підстав для зміни запобіжного заходу, розглянути альтернативні заходи у вигляді застави, визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Комінтернівському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000093, внесеному до ЄРДР 13.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Що стосується посилання захисника з приводу необґрунтованості підозри, апеляційний суд зазначає, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження завершено шляхом скерування обвинувального акту до суду, тобто ОСОБА_8 має процесуальний статус обвинуваченого.

Щодо обґрунтованості обвинувачення, то апеляційний суд зазначає, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений може переховуватись від суду; впливати на свідків та експертів по справі, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- зважаючи на обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України, за які за сукупністю злочинів їм може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна, при цьому, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним, буде мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

- з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, ризик впливу на вказаних осіб, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом. Крім того, як зазначив прокурор у судовому засіданні, свідки та інші учасники процесу по справі не допитувались, наразі досліджуються письмові докази, тому, перебуваючи на свободі, обвинувачений матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні з метою змінити їх показання.

- ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він разом з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_13 організували незаконну діяльність а саме: контрабанда наркотичних засобів та незаконне придбання, зберігання і перевезення наркотичного засобу з метою збуту, в особливо великих розмірах, за таких обставин, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть продовжити протиправну діяльність та вчиняти нові злочини.

Твердження захисника про те, що в клопотаннях про продовження запобіжного заходу прокурор майже не змінює текс клопотання і взагалі не доведення прокурором факту, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ризики: переховування обвинуваченого від суду, вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, судом першої інстанції в повній мірі проаналізовано та дано оцінку, з чим колегія суддів погоджується.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування обвинуваченого ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно зможе вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Судом першої інстанції не було визначено розмір застави і колегія суддів з цим погоджується, оскільки п.5 ч.4 ст.183 КК України передбачено, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зокрема: має дитину, дружину, постійне місце проживання на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, проте наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Цi злочини набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Тому, на підставі викладеного, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093, внесеному до ЄРДР 13.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4