Справа № 489/4818/23
Провадження № 1-кп/489/544/24
30 січня 2024 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого ОСОБА_1
із секретарями судових
засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
законного представника
підозрюваної ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваної ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Комунальним некомерційним підприємтсвом «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, кримінальне провадження з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, із вищою освітою, не працюючої, раніше не судимої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України, -
До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , затверджене прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 , про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України.
У клопотанні зазначено, що 30.05.2023 року старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , який проходить службу в Національній поліції України на посаді командира взводу №1, роти №1, батальону №4 Управління патрульної полції в Миколаївській області та молодший лейтенант поліції ОСОБА_8 , який проходить службу в Національній поліції України на посаді інспектора роти №1, взводу №1, батальону №4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області, перебували у складі автомобільного патруля «Корвет 351» у поліцейському однострої та отримавши вогнепальну зброю, заступили на службу в наряд по охороні громадського порядку та безпеки дорожнього руху в Інгульському районі м. Миколаєва, о 18.07 год. отримавши виклик на службовий планшет про вчинення хуліганських дій мешканкою квартири АДРЕСА_2 , прибули за вказаною адресою та встановили, що ОСОБА_9 вибила вхідні двері кватири № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_11 та зачинилася там зсередини.
ОСОБА_9 почувши, що за дверима квартири знаходяться працівники патрульної поліції, які голосом попередили її про це, а також про необхідність відчинити двері, взяла в руки наявну в квартирі сокиру, вибігла і почала вчиняти дії спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме почала махати сокирою у бік потерпілих, цілячись їм у голову та обличчя.
ОСОБА_9 замахнулася сокирою в сторону голови ОСОБА_8 , однак останній ухилився від удару в область голови, внаслідок чого удар сокирою прийшовся в область передпліччя правої руки, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді синця, поверхневої рани, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_9 не припиняючи вчинення дій спрямованих на позбавлення життя співробітників патрульної полції, продовжила нанесення ударів сокирою, при цьому декільтка разів замахувалася в область голови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак останні відвернулися від ударів.
ОСОБА_7 з метою припинення протиправних дій ОСОБА_9 та уникнення спричинення нею ударів сокирою, намагався відштовхнути від себе останню, однак в цей момент ОСОБА_9 нанесла йому удар сокирою в праву ногу, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани правої гомілки з частковим пошкодженням латеральної голівки литкового м`язу, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
В подальшому дії ОСОБА_9 були припинені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 так як була ними затримана.
Вчинене ОСОБА_9 суспільно-небезпечне діяння підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст.348 КК України: замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст.348 КК України, проте, згідно висновку судової психіатричної експертизи №332 від 19.07.2023 року, підозрювана ОСОБА_9 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, виявляла клінічні ознаки психічного розладу у вигляді: «Переважно маячного психотичного розладу, унаслідок сполученого вживання наркотичних речовин, алкоголю та інших психоактивних речовин», внаслідок чого не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрювана ОСОБА_9 на психічне хронічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, а виявляє клінічні ознаки: «Психічних та поведінкових розладів внаслідок сполученого вживання алкоголю, наркотичних та психоактивних речовин. Синдром залежності в умовах, що виключають вживання наркотичних та психоактивних речовин, алкоголю». З урахуванням свого актуального психічного стану, гостроти та важкості перенесеного психотичного епізоду, рівня суспільної небезпеки інкримінованого діяння, до ОСОБА_9 , рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, тому просить застосувати відносно ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиненим наглядом, оскільки для цього є всі законні підстави.
Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання, вважав, що з урахуванням досліджених матеріалів справи, можливо застосувати відносно ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Законний представник підозрюваної ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання.
Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що у зазначену у клопотанні дату, він з напарником ОСОБА_7 виконуючи службові обов`язки, о 18.07 год. отримавши виклик на службовий планшет про вчинення хуліганських дій мешканкою квартири АДРЕСА_2 , прибули за вказаною адресою. Жінка яка викликала поліцію вказала на двері квартири у якій зсередини зачинилася ОСОБА_9 . Він з напарником стояли біля дверей цієї квартири, голосно представилися та попросили відчинити двері. У той момент коли ОСОБА_9 почула, що за дверима працівники поліції, вона раптово відчинила двері та одразу, тримаючи в руці сокиру, вибігла у приміщення коридору, де вони знаходилися, почала замахуватися та намагалася наносити їм удари. Намагалася наносити удари в область голови, при цьому він та напарник ухиляючись від її ударів, почали рухатися до виходу, проте ОСОБА_9 у той момент коли він ухилявся від її удару в область голови, нанесла йому тілесне ушкодження сокирою по руці, також за таких же обставин, ОСОБА_9 нанесла тілесне ушкодження напарнику ОСОБА_7 по гомілці. У подальшому, все ж таки, ними була затримана ОСОБА_9 .
Потерпілий ОСОБА_7 надав суду аналогічні покази, зазначив, що у вказану у клопотанні дату та за вказаних обставин, він з напарником ОСОБА_8 , виконуючи службові обов`язки прибули на виклик по АДРЕСА_3 , в ході чого громадянкою ОСОБА_9 , мисливською сокирою, було спричинено йому тілесне ушкодження ноги у той момент коли він ухилився від її удару, націленого по голові. Після чого остання була ним затримана. Напарник ОСОБА_8 надавав йому першу медичну допомогу.
Законний представник особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_9 її донька. Коли донька навчалася в інституті, почала захоплюватися наркотиками. У 2009 році в неї було отруєння наркотиками, після чого її поставили на облік, вона проходила лікування. Потім влаштувалася на роботу, все було добре. У подальшому вона народила онука, коли дитині було 3 роки, у ОСОБА_9 стався психічний напад, до лікарні на лікування не вдалося її покласти. Донька почала привозити їй онука, потім перестала його забирати, онук залишився у неї, через що вона мала намір позбавити доньку батьківських прав. Через деякий час, донька жила у неї, все було добре, але в останній час вона почала чогось боятися, викидувала речі, вела себе не адекватно, лікуватися не мала бажання. Такий стан у доньки трапляється раптово.
Про ситуацію яка трапилася у гуртожитку по АДРЕСА_3 , вона дізналася коли їй зателефонували з поліції.
ОСОБА_9 в судовому засіданні дала наступні пояснення, що вона раніше чула голоси, після чого лікар виписав пити таблетки, коли вона їх пила, все було нормально, коли таблетки закінчилися, вона знов почала чути голоси, голоси чула і вночі, вони їй не давали спати, їй здавалось, що її хтось переслідує, і того дня вона прийшла до тієї квартири, тому що їй так сказали голоси. Коли була у кімнаті, почула, що за дверима працівники поліції і один з поліцейських штовхнув двері ногою, після чого вона схопила перше, що потрапило під руку, взяла сокиру але не вона не знала, що це сокира, вона замахувалась на працівників поліції і потім пам`ятає, що на неї одягають кайданки.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та матеріали кримінального провадження, допитавши свідка, приходить до наступного.
Згідно приписів частини 1 статті 513 Кримінального процесуального кодексу України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Так, вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 30 травня 2023 р. близько 18.00 год. вона сиділа на кухні у гуртожитку по АДРЕСА_3 , почула клацання ключем, проте двері не відчилялися, після чого почався стукіт, вибивання дверей. Вийшла її донька почала запитувати хто це вибиває двері. Вони зрозуміли та почули, що це була ОСОБА_9 , вона була у неадекватному стані, очі божевільні, ніби то чогось боялася, бігла в кінець коридору, нічого не казала, побігла до дверей останньої по коридору кімнати та почала їх вибивати ногами. Після чого вони викликали поліції, оскільки було вибито двері чужої кімнати. Три тижні тому, ОСОБА_9 також приїжала в такому стані. Потім приїхали працівники поліції, вона їм показала двері кімнати у якій зачинилася ОСОБА_9 . Працівники поліції представилися їй, постукали, попросили відчинити. У цей момент замок дверей відчинився і раптово вибігла ОСОБА_9 з топором в руках і одразу ж побігла на працівників поліції, замахувалася і намагалася наносит їм удари, працівники поліції ухилилися, проте все ж таки їм було заподіяно тілесні ушкодження. Вони її потім затримали.
Свідок ОСОБА_13 , яка викликалася за клопотанням прокурора, в судове засідання не з`явилася, у зв`язку з чим, в судовому засіанні прокурор відмовилася від її виклику та допиту.
Крім показів допитаного свідка, вина ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України, також підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2023 р., відповідно якого потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що 30.05.2023 р. близько 18.20 год. невстановлена особа, із застосуванням предмету схожого на топор, нанесла йому тілесні ушкодження, під час виконання службових обов`язків;
протоколом огляду місця події від 30.05.2023 р., встановлено, що місцем події є другий поверх, третього під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено: РБК змиви на марлевому тампоні, сокиру, флеш носій;
протоколом огляду предмету від 07.06.2023 р., оглянуто цифровий носій DVD-R 16-х, з відеозаписом з нагрудної камери співробітника наряду патрульної поліції УПП в Миколаївській області «Корвет-0351», який 30.05.2023 р. відпрацьовував виклик служби «102» за адресою: м. Миколаїв, вул. Південна, 35;
розстановкою сил та засобів батальону патрульної поліції №4 УПП в Миколаївській області ДПП на 30.05.2023 р. (денна зміна);
протоколами проведення слідчого експерименту від 04.07.2023 р. за участі потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;
висновком експерта № 364-і від 15.06.2023 р.; висновком експерта № 365-і від 23.06.2023 р.; висновком експерта № 97/ц від 06.07.2023 р.;
висновком експерта №444 від 31.05.2023 р., у ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця, поверхневої рани, які утворилися від однієї ударної дії будь-яким рубаним предметом, не виключено сокирою, з давністю їх утворення біля доби до часу огляду, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень;
висновком експерта №497 від 28.06.2023 р., у ОСОБА_7 , мають місце тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани правої гомілки з частковим пошкодженням латеральної голівки литкового м`язу, що утворилися від однієї дії рубаного предмету, не виключено сокирою, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду даного клопотання докази, ретельно перевіривши кожен з них, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою та приходить до висновку, що факт скоєння ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, доведено повністю.
При цьому, суд вважає правильною кваліфікацією суспільно-небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_9 за ст.348 КК України, та не знаходить підстав для зміни кваліфікації.
Пленум Верховного Суду України у п. 3 Постанови №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" роз`яснив, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи №332 від 19.07.2023 року, підозрювана ОСОБА_9 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, виявляла клінічні ознаки психічного розладу у вигляді: «Переважно маячного психотичного розладу, унаслідок сполученого вживання наркотичних речовин, алкоголю та інших психоактивних речовин», внаслідок чого не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрювана ОСОБА_9 на психічне хронічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, а виявляє клінічні ознаки: «Психічних та поведінкових розладів внаслідок сполученого вживання алкоголю, наркотичних та психоактивних речовин. Синдром залежності в умовах, що виключають вживання наркотичних та психоактивних речовин, алкоголю». З урахуванням свого актуального психічного стану, гостроти та важкості перенесеного психотичного епізоду, рівня суспільної небезпеки інкримінованого діяння, до ОСОБА_9 , рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Наявний у справі висновок не викликає у суду сумнівів про те, що ОСОБА_9 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, страждала на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність, оскільки не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, і викликає потребу в застосуванні щодо неї примусового заходу медичного характеру вказаного у висновку.
Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_9 на момент вчинення нею суспільно небезпечного діяння.
Враховуючи висновок експертизи та керуючись приписами ст.19 КК України, суд приходить висновку, що ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (що відповідає ознакам злочину, вказаному у статті 348 Кримінального кодексу України) у стані неосудності, оскільки на момент вчинення діяння страждала на психічне захворювання та за психічним станом у зазначений період часу не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Частиною 2 статті 513 КПК України, передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до статей 92,93 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціалізований лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно приписів статті 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Отже,стаття 94 КК України, містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); 2) тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).
Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільне небезпечних наслідків та інших подібних обставин; а також психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
Суспільне небезпечне діяння, яке вчинила ОСОБА_9 , передбачається статті 348 КК України та відповідно до пункту 6 статті 12 КК є особливо тяжким злочином, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.
Згідно висновку експерта № 332 від 19.07.2023 р., ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіартичного закладу з посиленим наглядом.
Враховуючи викладене вище, особу ОСОБА_9 , а саме те, що вона раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, характер та тяжкість її психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення нею суспільно небезпечного діяння, ступінь її небезпечності для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню нею повторних суспільно-небезпечних діянь.
Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.395,512,513 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , затверджене прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 , про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України - задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, із вищою освітою, не працюючої, раніше не судимої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Запобіжний захід, застосований до підозрюваної ОСОБА_9 - у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14 - залишити до набрання ухвалою законної сили.
- цифровий носій DVD-R з камер нагрудного відеореєстратора працівника патрульної поліції в Миколаївській області зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- сокиру та РБК змиви на марлевому тампоні знищити.
Копію ухвали після її проголошення вручити прокурору, потерпілим, захиснику, законному представнику, особі, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, психіатричному закладу до якого поміщено ОСОБА_9 Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14.
Копію ухвали після набрання законної сили направити до органу внутрішніх справ, на який покладається виконання рішення суду про госпіталізацію.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1