Дата документу 12.02.2024 Справа № 0810/5476/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 0810/5476/2012 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/368/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4»,

розглянула 12 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 , засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області до довічного позбавлення волі 16.04.2015 року про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

У червні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_8 , засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області до довічного позбавлення волі 16.04.2015 року (вирок набув законної сили) про перегляд судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами, а саме: на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 02.03.2023 у справі «Хрус та інші проти України» (заява № 38328/14; ОСОБА_8 заява № 16810/17 від 21.02.2017).

Заява про перегляд судових рішень викладена на 9 аркушах (18 сторінках), до якої додано копію рішення Європейського суду з прав людини від 02 березня 2023 року по справі «Хрус та інші проти України» (Заява № 38328/14 та 4 інші заяви).

У своїй заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_8 просить суд: прийняти його заяву та відкрити судове провадження за нововиявленими та виключними новими обставинами; заяву розглянути у відкритому судовому засіданні за його участю; визнати недопустимість та недостовірність доказів та відкинути як джерело доказу із справи; скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 (пр.№ 1/317/12015), Запорізького апеляційного суду від 04.05.2016 (№ 11/778/8/16), рішення ВССУ від 07.09.2017 (№ 457мк16); ухвалити своє судове рішення, яким визнати недопустимими докази, отримані під впливом тортур та жорстокого провадження, які засуджений зазначив чітко на сторінках 5, 6, 7, 8, 9 заяви: встановити відсутність жодного доказу у скоєнні злочину та закрити кримінальну справу, оскільки засуджений не скоював інкримінованих йому злочинів.

У своїй заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_8 вказав, що його було визнано винним у скоєнні злочинів за ст.ст. 115 ч. 2, 190 ч. 3, 358 ч. 3 КК України за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2016 року, ухвалою ВССУ від 07 вересня 2017 року.

Рішенням ЄСПЛ від 02.03.2023 року «Хрус та інші проти України» встановлено порушення статті 3 Конвенції, як у її матеріально-правовій, так і у процесуальній частині - щодо скарг на жорстоке поводження, викладених у всіх заявах, тобто цим рішенням, на думку заявника, встановлені як виключні, так і нововиявлені обставини, які є підставою для перегляду судових рішень у справі.

Так, Стрілецький зазначав, що у рішенні ЄСПЛ зазначено що, суд приходить до висновку, що скарги свідчать про порушення статті 3 Конвенції щодо жорстокого поводження з заявником, як у її процесуальних, так і в матеріально-правових аспектах. За цими причинами суд одностайно постановив, що мало місце порушення ст. 3 Конвенції, як у її матеріально-правовій, так і у процесуальній частині щодо скарг на жорстоке поводження у всіх заявах.

Також у своїй заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_8 зазначив, що в додатку до рішення ЄСПЛ від 02.03.2023 зазначено, щодо ОСОБА_8 відповідні факти і документи, що стосуються передбачуваного жорстокого поводження:

(і) акаунт заявника: У період з 28 жовтня до 09 грудня неодноразово (арештований, засуджений) зазнав тортур і жорстокого поводження в різних відділеннях міліції Запорізької та Херсонської областях з боку кількох співробітників міліції, які змушували його зізнатися у скоєнні кількох вбивств, як член злочинної спільноти. Зокрема, заявника били кулаками, ногами, душили мотузкою, піддавали «палестинському повішанню», його пальці були скручені і затиснуті. Крім того погрожували, що племінницю також піддадуть тортурам.

(ii) Медичні та інші докази:

(a) 4-5 листопада 2008 року, рентген (Запорізька лікарня): свіжі переломи 7-8 ребер;

(b) 2-18 вересня 2015 року, звіт № 135/к ЗОБ-СМЕ: переломи завдано не більш ніж за десять днів до рентгенологічного дослідження;

(b) 12-13 вересня 2016 року, звіт № 3659 (та сама особа): травма середньої тяжкості (переломи 7-го та 8-го ребер), які можливо отримані за обставин і в період, зазначені заявником.

(iii) Внутрішні висновки (попередньо ведеться розслідування, останнє оновлення 14 січня 2019 року): не було зібрано жодних доказів того, що заявник зазнав жорстокого поводження з боку поліції. Немає інформації про походження зломаних ребер.

Ключові питання: (і) Держава не представила задовільного та переконливого пояснення походження травм заявника, які згідно з наявними медичними документами були отримані в ув`язненні, та не спростувала того, що вони були отримані від рук закону - правоохоронні органи;

(ii) Затримка з початком повномасштабного розслідування (скарга подана 25 листопада 2008 року, Запорізька прокуратура; розслідування було почато 25 травня 2016 року), якому передували повторні етапи дослідчої перевірки;

(iii) Загальна тривалість розслідування та неодноразові направлення на повторне розслідування через недоліки, визнані національними судами;

(iv) Відсутність ознак ретельних зусиль щодо збору об`єктивних доказів, зокрема: відсутність особистих зустрічей між заявником та офіцерами, викритими ним у жорстокому поводженні, жодних інших кроків для усунення розбіжностей між їхніми звітами та перевірки ймовірності подання заявника, відсутність спроби встановити походження задокументованих травм.

Так, заявник вважав, що зазначене рішення ЄСПЛ є передбаченою пунктом 2 частини 3 статті 459 КПК України (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом) підставою для перегляду за нововиявленими та виключними обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2016 року, ухвали ВССУ від 07 вересня 2017 року, виходячи з наступного:

Так, в основу вищевказаних рішень судів, як доказ провини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих злочинів, покладені покази, отримані від ОСОБА_8 під час проведення досудового слідства в період з 01.11.2008 по 18.12.2008, коли він зазнав тортур і жорстокого поводження в різних відділеннях міліції (а саме: в період з 24.10.2008). Так, його піддавали тортурам та змушували під диктування складати явки з повинною у скоєні злочинів, а саме вбивств, яких він не скоював.

Засуджений ОСОБА_8 зазначав, що його покази на досудовому розслідуванні стали основною версією (та єдиною) обвинувачення, яка була визнана судами доведеною та покладена в основу при вирішенні справи судом, а саме:

- за епізодом вбивства ОСОБА_10 : явка з повинною з 31 на 01.11.2008, покази ОСОБА_8 як підозрюваного від 02.11.2008, відтворення обстановки та обставин подій за участю ОСОБА_8 , покази ОСОБА_8 як обвинуваченого від 04.11.2008, доповнення до явки з повинною з 03 на 04 (вночі).11.2008, додатковий допит від 06.11.2008, покази очной ставки від 08.11.2008. Усі зізнавальні покази є надуманими колишніми співробітниками міліції та складені під тортурами;

- за епізодом вбивства ОСОБА_11 : явка з повинною ОСОБА_8 в ніч з 09 на 10.12.2008, покази ОСОБА_8 як підозрюваного від 10.12.2008, покази ОСОБА_8 як обвинуваченого від 11.12.2008, відтворення обстановки та обставин подій від 11.12.2008, покази ОСОБА_8 на очній ставці від 12.12.2008. Зазначені покази були складені під диктування співробітниками міліції. Явку з повинною від 09.12.2008 вночі диктували та звіряли з показів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з показів від 05.12.2008. Перед допитами застосовували тортури та шантажували долею племінниці, що і зазначено у рішенні ЄСПЛ;

- за епізодом вбивства ОСОБА_14 : покази ОСОБА_8 як обвинуваченого, покази ОСОБА_8 на очной ставці від 13.12.2008, протоколи складені слідчим без участі адвоката ОСОБА_8 , покази обвинуваченого ОСОБА_8 від 16.12.2008 у приміщенні СІЗО складені без участі адвоката, покази обвинуваченого ОСОБА_8 від 18.12.2008, покази під час відтворення обстановки та обставин подій від 18.12.2008. Усі події відбувались із застосуванням тортур та шантажували долею племінниці.

Засуджений наголошував на тому, що рішенням ЄСПЛ від 02.03.2023 встановлено, що в період з 28 жовтня по 09 грудня 2008 року заявник (арештований 24 жовтня 2008 року) ОСОБА_8 неодноразово зазнав тортур із жорстоким поводженням в різних відділеннях міліції кількома співробітниками у Запорізькій та Херсонській областях, змушуючи його зізнатись у скоєнні кількох вбивств.

Так, на думку засудженого, рішенням ЄСПЛ вказані доводи національних судів у справі спростувало, що тягне за собою необхідність скасування рішень національних судів та повторний перегляд справи задля встановлення істини.

Також засуджений наголошував на тому, що 22.06.2009 у ході досудового слідства, а також під час розгляду справи у суді, він відмовлявся від даних показів та ряду протоколів, складених без його участі та адвоката ОСОБА_15 , а усі явки з повинною та свідчення складені та подані під впливом фізичного та психологічного тиску вже колишніми працівниками міліції. ОСОБА_8 неодноразово направляв скарги та заяви, які підтверджував фактичними документами, але судова колегія вважала дані факти надуманими, оскільки прокуратурою проводились неодноразові перевірки та факти зазначені у скаргах не підтверджувались, що підтверджується результатами перевірок про те, що у діях працівників міліції не було встановлено порушень КПК України.

Суд, при ухваленні рішення, зробив висновки, посилаючись на формальні перевірки, які по суті не проводились належним чином, що також повторювалось і в Запорізькому апеляційному суді. А ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ розцінили скарги як повтор предмету розгляду, тобто вже питання розглядалось, та кримінальні справи проти співробітників міліції було закрито за відсутності доказів вчинення злочинів проти засудженого ОСОБА_8 .

Проте рішення ЄСПЛ на думку ОСОБА_8 спростувало висновки національних судів, тобто ЄСПЛ постановив, що було порушено як матеріальний, так і процесуальний аспекти ст. 3 Конвенції у зв`язку зі скаргами на жорстоке поводження, висунутими у всіх заявах. Крім того, у рішенні ЄСПЛ оголошено прийнятними скарги на стверджуване жорстоке поводження працівників правоохоронних органів і непроведення ефективного розслідування, а також незаконне затримання та тривалість кримінального провадження.

ЄСПЛ зазначив, що прийняття зізнань, отриманих з порушенням ст. 3 Конвенції, автоматично призводить до несправедливості відповідного кримінального провадження у цілому, незалежно від того, чи було їх використання вирішальним для засудження підсудного.

Порушення права є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку. Відновлення попереднього юридичного стану здійснюється зокрема шляхом повторного судового розгляду із відновленням провадження у справі.

Ураховуючи констатоване ЄСПЛ від 02.03.2023 № 16810/17 рішення свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону національними судовими органами, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України є підставою для скасування судових рішень, які рахуються з суттєвим порушенням закону та не відповідають, як принципам верховенства права, так і законності у цілому.

Окремо засуджений, як на підставу для перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року посилався на те, що наразі скасоване судове рішення № 2-1878/11-ц від 01.02.2012 Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області, Верховним судом рішенням від 23.06.2021 ВС-61-21637св19.

Так, скасованим судовим рішенням скористався Запорізький районний суд Запорізької області при винесенні вироку від 16 квітня 2015 року, яке було приєднано до матеріалів кримінальної справи. Тобто суд скористався ухвалою з цивільної справи № 2-1878/11-ц, як єдиним фактом, який не потребує доказів у кримінальній справі, з метою засудження особи, проти якої не існувало доказів.

Таким чином, у сукупності двох вищезазначених обставин, є законно правові підстави рахувати суттєвою обставину непереборного характеру, які неможливо спростувати, а саме: рішення ЄСПЛ від 02.03.2023, а також скасоване судове рішення від 01.02.2012, яким суд скористався раніше при ухваленні вироку від 16.04.2015.

Вищезазначені встановлені факти, на думку ОСОБА_8 , прямо вказують на неправильність вироку, який набув законної сили та який належить перегляду за нововиявленими обставинами та виключними обставинами у суді першої інстанції, який скоїв перший помилку при винесенні вироку.

Адвокат засудженого ОСОБА_7 повністю підтримала заяву ОСОБА_8 . При цьому акцентувала увагу учасників, що невідповідність вироку стосується саме епізоду відносно ОСОБА_16 , а також вважає, що всі докази по справі не можуть бути прийняті оскільки необхідно застосувати принцип плодів отруєного дерева.

Прокурор ОСОБА_17 категорично заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_18 зазначивши, що серед необґрунтованості зробленим ним висновків також необхідно врахувати, що ОСОБА_8 пропущено строк для звернення до суду з подібними заявами.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 , засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області до довічного позбавлення волі 16.04.2015 року (вирок набув законної сили) про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нововиявлених обставин, передбачених ч.2 ст.459 КПК України, та виключних обставин, які можуть стати підставою для скасування вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.05.2016 року, ухвали ВССУ від 07.09.2017 року не встановлено.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що суддя ОСОБА_1 не мала права розглядати його заяву, оскільки за її участю був ухвалений вирок відносно нього, яким було засуджено невинну особу та штучно створені докази.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. При цьому зазначили, що рішення ЄСПЛ від 02.03.2023 року та скасоване Верховним судом рішення Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2012 року у цивільній справі є нововиявленими і виключними обставинами та підставою для перегляду вироку відносно ОСОБА_8 .

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, залишаючи без задоволення подану засудженим ОСОБА_8 заяву про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.190 КК України, за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що викладені у заяві засудженого обставини не можуть бути визнані нововиявленими або виключними відповідно до вимог ст.459 КПК України.

Судова колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за ново виявленими або виключними обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Особливістю провадження у кримінальних справах за нововиявленими або виключними обставинами є те, що воно здійснюється у зв`язку з виявленням таких обставин, які або виникли вже після розгляду кримінального провадження, або існували на момент цього розгляду, однак не були відомі суду.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.459 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що визнаються нововиявленими.

Так, нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Виключними обставинами визнаються:

- встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

- встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

- встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Виключні обставини - це невідомі раніше факти об`єктивної дійсності, які виявлені після розгляду справи, що мають значення для її законного та обґрунтованого вирішення, вказані заявником та встановлені судом після подання заяви про перегляд судового рішення.

За змістом наведених норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

Разом із тим, обставини, на які засуджений посилається у своїй заяві про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, як на підстави скасування оскаржуваної ухвали за нововиявленими або виключними обставинами, не є такими у розумінні вимог ч.ч.2, 3 ст.459 КПК України, а фактично зводяться лише до незгоди із вироком суду першої інстанції стосовно нього, з встановленими судом фактичними обставинами справи, чому суд, розглянувши заяву засудженого, надав обґрунтовану оцінку та не встановив безумовних підстав в даному конкретному випадку для перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 , що відповідає главі 34 КПК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_8 зазначав, що в основу обвинувального вироку відносно нього були покладені його покази під час досудового розслідування, які він надав після застосування до нього працівниками поліції недозволених методів ведення слідства, тортур, нанесенням побоїв, шантажуванням долею племінниці. Неодноразове застосування до нього тортур із жорстоким поводженням в різних відділеннях міліції кількома співробітниками у Запорізькій та Херсонській областях, змушуючи його зізнатись у скоєнні кількох вбивств, були встановлені ЄСПЛ від 02.03.2023 року. Зазначене тягне за собою необхідність скасування рішень національних судів та повторний перегляд справи задля встановлення істини.

Проте, на переконання колегії суддів, зазначене ОСОБА_8 рішення ЄСПЛ не є нововиявленою або виключною обставиною в контексті положень ст.459 КПК України, які б давали підстави для перегляду судового рішення за визначеними законом обставинами.

На думку ОСОБА_8 , обґрунтування обвинувального вироку щодо нього доказами, отриманими внаслідок жорстокого поводження, було несумісним з гарантіями справедливого судового розгляду, встановленими ст.6 Конвенції. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 02.03.2023 року у справі «Хрус та інші проти України» ОСОБА_8 зазначав, що він неодноразово зазнав тортур із жорстоким поводженням в різних відділеннях міліції кількома співробітниками у Запорізькій та Херсонській областях, які змушували його зізнатись у скоєнні кількох вбивств.

Між тим, у справі «Хрус та інші проти України» ЄСПЛ не констатував порушень ст.6 Конвенції, тобто не визнавав рішення національних судів у справі ОСОБА_8 такими, що по суті суперечать Конвенції, і не ставив під сумнів результат кримінального провадження на національному рівні. Порушення конвенційних прав заявника не є наслідком судових рішень у його справі, не пов`язане з їх змістом чи процедурою ухвалення.

Рішенням ЄСПЛ від 02.03.2023 року щодо ОСОБА_8 констатоване порушення ст.3 Конвенції, матеріальний аспект якого знайшов своє відображення в тому, що під час досудового розслідування до ОСОБА_8 було здійснено жорстоке поводження, тілесні ушкодження отримані ним саме під час його перебування під контролем працівників правоохоронних органів. Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при розгляді заяви ОСОБА_8 , оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що стосовно нього були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру.

З урахуванням зазначеного повне відновлення юридичного стану шляхом скасування судових рішень та призначення нового розгляду справи щодо ОСОБА_8 не є можливим, оскільки ЄСПЛ своїм рішенням установив факт порушення Конвенції щодо жорстокого поводження працівників правоохоронних органів під час досудового розслідування. Однак, цей Суд не дійшов висновку про загальну несправедливість судового розгляду справи, у якій ОСОБА_8 було засуджено, та не встановив жодного порушення Конвенції, яке було б безпосередньо пов`язане з проведеним судовим розглядом і постановленими за його підсумками судовими рішеннями.

При цьому, суд має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. В даному випадку відсутні такі правові підстави для перегляду судового рішення.

До таких же висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 04.07.2023 року (справа № 0810/5476/2012, провадження № 13-33зво23) за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, вироку та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншою підставою для перегляду вироку за нововиявленими або виключними обставинами відносно нього, засуджений ОСОБА_8 вважав скасоване Верховним судом рішення Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2012 року у цивільній справі, яке було також покладено в основу обвинувального вироку.

Однак, місцевий суд зазначив, що цивільна справа, по якій Верховним судом було скасовано рішення Нікопольського міжрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2012 року, стосувалось визнання права власності на спадкове майно та єдиного доказового значення по кримінальній справі не мало.

Оцінюючи доводи ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені ним обставини не є нововиявленими або виключними і не можуть впливати на законність прийнятого 16 квітня 2015 року обвинувального вироку Запорізького районного суду Запорізької області, що свідчить про правомірну та обґрунтовану відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції слушно було вказано про те, що доводи засудженого зводяться до непогодження із судовим рішенням, яке набрало законної сили, скасування вироку суду з метою досягнути нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання.

Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч.1 ст.7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Отже, доказів на підтвердження наявності нововиявлених або виключних обставин в порядку ст.459 КПК України як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді засудженим та його захисником не надано.

При цьому слід додатково зауважити, що функцію суду у розумінні ст.459 КПК України не можна розглядати як замасковане оскарження судового рішення і задля нового розгляду справи. Вагомі й непереборні обставини, які б вимагали відходу від принципу юридичної визначеності остаточного судового рішення у даному випадку не встановлені.

Висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує на обґрунтованості висновків районного суду щодо наведених обставин, які на думку ініціатора відповідної заяви є нововиявленими або виключними, і погоджується, що такі не можуть слугувати безумовною підставою для перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року в порядку ст.459 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 , засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області до довічного позбавлення волі 16.04.2015 року (вирок набув законної сили) про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4