Справа № 946/7647/23
Провадження № 1-кс/946/2305/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Відділенням № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001234 від 27.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 27.09.2023 о 14:15 годині до ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від директора Шевченківського заклад загальної середньої освіти № 1 Кілійської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 25.09.2023 у вечірній час на території очолюваного нею навчального закладу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 9 класу вказаної школи малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинили неправомірні дії відносно до неповнолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , учень 8-го класу, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: його головою опустили у вуличний туалет, розташований у дворі школи, а його брата ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , учня 7-го класу, змусили зняти штани з нижньою білизною та в такому вигляді пригати та знімали на свої мобільні телефони.

Вищевказані відомості 27.09.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001234, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та розпочато досудове розслідування.

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події встановлено, що учні Шевченківського закладу загальної середньої освіти №1 Кілійської міської ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з хуліганських мотивів, супроводжуючи свої дії погрозами застосування насильства, яке не є небезпечним для життя, 25.09.2023 у вечірній час на території вказаного навчального закладу, вчинили неправомірні дії по відношенню до малолітнього ОСОБА_8 , а саме: перевернули його догори ногами та опустили головою в отвір вуличного туалету, розташований у дворі школи, а його брата ОСОБА_9 , змусили зняти штани з нижньою білизною та в такому вигляді стрибати по території подвір`я школи та знімали на свої мобільні телефони.

В ході досудового розслідування, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно видала мобільний телефон марки «Redmi 7», IMEI 1: НОМЕР_1 , яким її неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснював відеозапис неправомірні дії по відношенню до малолітнього ОСОБА_8 та його брата ОСОБА_9 .

В подальшому, постановою слідчого відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_3 від 27.09.2023 вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 7», IMEI 1: НОМЕР_1 , визнано у вказаному кримінальному провадженні речовими доказами.

Як посилається слідчий в своєму клопотанні, оскільки у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, необхідно зберегти речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 7», IMEI 1: НОМЕР_1 , визнано у вказаному кримінальному провадженні речовими доказами, у вказаному телефоні містяться відеозаписи протиправних дій відносно малолітніх, і без цих складових не можливо буде в подальшому призначити відповідні експертизи, а саме судову експертизу відеозвукозапису за призначенням 7.1 (Технічне дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису), 7.2. (Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ), судово портретної експертизи за призначенням 6.2 (ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями) та комп`ютерно-технічної експертизи (експертна спеціальність 10.9) та прийняти об`єктивне рішення по кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Особа, яка добровільно видала майно, у судове засідання не з`явилася, проте надала слідчому судді заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказане майно, згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, є тимчасово вилученим майном, оскільки зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та використовувалось як предмети та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 7», IMEI 1: НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1