печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000699 від 15.12.2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000699 від 15.12.2022 року. У вимогах даної скарги просить скасувати вищенаведену постанову. В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу посилається на те, що відмова визнанні потерпілим є необґрунтованою, безпідставною, постанова формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати. Заявник до початку судового засідання подав заяву про розгляд скарги у відсутність, просить скаргу задовольнити. Слідчий в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів. Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів скарги, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000699 від 15.12.2022 року. Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 06.09.2023 року відмовлено ОСОБА_5 у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження №0000699 від 15.12.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації. Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 вказує, що не здобуто даних, які б свідчили про факт завдання фізичної, моральної або майнової шкоди. Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення шкоди заявнику. За таких обставин, постанова про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 06.09.2023. Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити. Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 06.09.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , у рамках кримінального провадження № 0000699 від 15.12.2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1