Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4804/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 285/4804/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 22 листопада 2023 року,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, вважає прийняте рішення необ`єктивне та занадто суворе. Зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор під час судового розгляду заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, а розгляд кримінального провадження ще триває. Проте, продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи, що ОСОБА_6 під час судового розгляду неодноразово ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, існує ризик його переховування від суду, а також оскільки судовий розгляд триває та потерпілі і свідки у даному провадженні не допитані, ОСОБА_6 може незаконно впливати на них, з метою зміни ними показів, у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, неодноразово оголошувався у розшук, судовий розгляд триває і ще не допитані потерпілі та свідки, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.1,3 ст.177 КПК України, а тому вважав неможливим застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор повідомив, що він зайнятий в іншому судовому засіданні та просив проводити апеляційний розгляд без нього.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду клопотання щодо призначення захисника не заявляв.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного судового провадження №285/4804/21, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою цього ж суду від 30.11.2022 року обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено у розшук, в зв`язку з його систематичною неявкою в судові засідання та відсутністю за місцем проживання та перебування, що свідчить про ухилення обвинуваченого від явки до суду та перешкоджання кримінальному провадженню (т.1 а.п.47-48).

26.02.2023 року обвинуваченого ОСОБА_6 на виконання вказаної ухвали суду було затримано згідно протоколу затримання в м.Києві (т.1 а.п.51-52), тобто на значній відстані від місця проживання.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2023р. до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.04.2023 року (а.п.57-58).

В подальшому ухвалами цього ж суду строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено. Останній раз ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09.2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.11.2023 року, враховуючи доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,3 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років та під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду. Також судом враховано те, що обвинувачений перебував у розшуку в даному кримінальному провадженні.

Крім того, судом враховано, що судовий розгляд триває, але потерпілі та свідки ще не допитані, а тому існує реальний ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченого у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, судом встановлені ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та зазначено, що стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та майновий стан обвинуваченого не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому суд дійшов висновку про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, наявність зазначених ризиків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності зазначених ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та перебував у розшуку в цьому кримінальному провадженні, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження обґрунтований тим, що всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвали про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а на переконання колегії суддів вказані ризики не зменшилися, що свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на те, що його безпідставно було оголошено в розшук, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки під час судового розгляду він залишив місце проживання не повідомляючи суд, та був затриманий на виконання ухвали суду в м.Києві, тобто на значній відстані від місця проживання. Довідка про те, що він проходив лікування не спростовує висновку суду, оскільки у довідці ТОВ Савітус» від 25.07.2023 року зазначено, що ОСОБА_8 проходив лікування в амбулаторному режимі з 20.06.2022 року, останне відвідування 20.02.2023 року (т.1 а.п.242).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів в черговий раз звертає увагу суду першої інстанції на вимоги ч.4 ст.28 КПК України про те, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 22 листопада 2023 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: