ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 733/1501/21

провадження № 51-2890км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відоеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2022 року визнано винуватими та засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладено на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року вирок місцевого суду змінено в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Вирішено повернути власнику ОСОБА_7 бензопилу.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали доведеним те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою 02 жовтня 2021 року на території 7 виділу 115 кварталу Жадьківського лісництва ДП «Прилуцького лісового господарства», яка відноситься до переліку територій об`єктів природно-заповідного фонду, а саме - лісового заказника місцевого значення «Довгий Яр,» без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком), за допомогою бензопили здійснили розпилювання 2 дерев породи «дуб» на 4 колоди деревини породи «дуб», які були раніше незаконно зрубані невстановленими особами, чим спричинили ДП «Прилуцьке лісове господарство» шкоду у розмірі 8228 грн 82 коп та намагалися їх вивезти, завантаживши на причіп. В подальшому засуджені були викриті на місці злочину працівниками ДП «Прилуцький лісгосп».

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суді та ухвалу апеляційного суду, а кримінальне провадження закрити.

На обґрунтування касаційних доводів захисник наводить такі аргументи:

- кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було розглянуто за обвинувальним актом, складеним поза межами строку досудового розслідування;

- апеляційний суд не обґрунтував наявності в діях засуджених складу кримінального правопорушення;

- вирок місцевого суду ґрунтується на доказах, зібраних в межах іншого кримінального провадження;

- по факту вчинення незакінченого замаху на перевезення дерев відомості до ЄРДР внесені не були;

- слідчим прийнято незаконну постанову про перекваліфікацію діяння, чим змінено його суть, що суперечить КПК;

- у діях засуджених відсутній склад злочину, оскільки вони не здійснювали порубку лісу, а мертві стовбури дерев або їх частин, які лежать на поверхні ґрунту, не є предметом вчинення злочину за ст. 246 КК;

- судова експертиза на предмет встановлення одного цілого пеньків з колодами не призначалася;

- під час огляду місця події фактично було проведено обшук за відсутності дозволу слідчого судді, а його результати оформлено всупереч ст. ст. 104, 106 КПК;

- кваліфікуюча ознака за попередньою змовою групою осіб не доведена;

- прокурором не було виконано вимоги ст. 293 КПК щодо направлення обвинувального акта, затвердженого 29 листопада 2021 року, до суду;

- постанова прокурора про відновлення досудового розслідування не відповідає ст. 282 КПК, оскільки досудове розслідування не зупинялося;

- апеляційний суд порушив положення ст. 419 КПК, оскільки не надав відповідей на твердження, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, та відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів без належного обґрунтування.

До касаційного суду надійшли заперечення прокурора на касаційну скаргу захисника, в яких він стверджує, що судові рішення є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без зміни.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні:

- захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити;

- прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.

Представник потерпілого направив до суду заяву, в якій просить проводити касаційний розгляд кримінального провадження за його відсутності, а судові рішення залишити без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви Суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення сторін, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Наведені у касаційній скарзі захисника аргументи про невідповідність висновків судів фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановлених у судових рішеннях, та щодо неповноти судового розгляду не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки касаційний суд виступає судом права, а не факту.

Щодо доводів захисника про невнесення до ЄРДР відомостей за фактом вчинення незакінченого замаху на перевезення дерев та незаконної перекваліфікації діяння колегія суддів зазначає таке.

За правилами пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК (в редакції, яка діяла на момент внесення відомостей до ЄРДР) до ЄРДР вносяться відомості щодо попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених, зокрема заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як встановлено місцевим судом 03 жовтня 2021 року до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001024 було внесено відомості щодо незаконної рубки 6 дерев породи дуб в урочищі «Довгий Яр» за ч. 1 ст. 246 КК (а. с. 110, Т. 1).

У витязі з ЄРДР від 20 грудня 2021 року правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена як ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК.

Перевірити наявність або відсутність кваліфікуючої ознаки, як і складу злочину в цілому можливо лише за результатом збирання доказів та їх оцінки під час досудового розслідування та судового розгляду (постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі №991/492/19).

У цьому провадженні в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд вказав, що постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25 листопада 2021 року була прийнята слідчим після проведення повторного огляду за участю спеціаліста Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та складення акту про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства від 25 жовтня 2021 року № 155/04. В ході названого заходу контролю було встановлено, що знесення 6 дерев породи дуб здійснено на території урочища «Довгий Яр», що належить ДП Прилуцьке лісове господарство на земельній ділянці, що відноситься до переліку територій та об`єктів природно-заповідного фонду (а. с. 174-176, 178-179, Т. 1).

Тобто слідчий після встановлення факту рубки дерев, які не вдалося перевезти, на території об`єкту природно-заповідного фонду з врахуванням того, що місце вчинення є кваліфікуючою ознакою ст. 246 КК за ч. 3 перекваліфікував діяння із ч. 1 ст. 246 КК на ч. 3 ст. 246 КК з посиланням ч. 3 ст. 15 КК.

Прийняття вказаної постанови свідчить про те, що слідчим з врахуванням здобутих в ході досудового розслідування доказів було здійснено зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, що не суперечить правилам КПК.

З огляду на викладене доводи захисника про порушення правил внесення відомостей до ЄРДР та перекваліфікації діяння не знайшли свого підтвердження за матеріалами касаційної перевірки.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість результатів огляду місця події, оскільки, за твердженням захисника, фактично було проведено обшук, то Суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів (ч. 1 ст. 237 КПК); огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи (ч. 2 ст. 237 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

З протоколу огляду місця події від 02 жовтня 2021 року вбачається, що цю слідчу (розшукову) дію було проведено за участю двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_11 , ОСОБА_7 . Хід проведення огляду зафіксовано на фотоапарат Canon та відтворено на фотозображеннях ілюстративної таблиці як додатку до вказаного протоколу (а. с. 112-118, Т. 1).

В описовій частині протоколу огляду місця події вказано, що об`єктом огляду була територія урочища «Довгий Яр», де були виявлені пеньки дерев. На відстані 3 м від спилу знаходився трактор, до якого прикріплено дві колоди дерева. Праворуч від в`їзду в урочище знаходився саморобний причіп, на якому знаходилася деревина різних порід та бензопила.

Від учасників огляду та понятих заяв та клопотань не надійшло, протокол підписано усіма учасниками, у тому числі ОСОБА_7 без зауважень.

Суд вважає, що слідчий проводив візуальний огляд лісової місцевості, де було скоєно кримінальне правопорушення. Такий огляд був достатнім, аби констатувати наявність на причепі деревини та прикріплених ланцюгом до трактора двох колод дуба.

Відтак відсутні підстави стверджувати, що слідчим проводився обшук, а не огляд.

Окрім цього, Суд звертає увагу на те, що в подальшому ухвалою слідчого судді від 12 жовтня 2021 року на визнані слідчим речові докази було накладено арешт, а саме - на причіп, 4 колоди дерева породи дуб, бензопилу та трактор, належний ОСОБА_7 (а. с. 145-147, Т. 1).

З урахуванням наведеного, Суд не вбачає підстав вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 02 жовтня 2021 року, який до того ж було оформлено з дотриманням правил ст. ст. 104, 106 КПК, та похідні від нього докази, а тому аргументи захисника про зворотнє є необґрунтованими.

Також Суд зазначає, що усі докази, покладені в основу обвинувачення засуджених, зібрані у межах цього кримінального провадження та відповідають вимогам, встановленим щодо них нормами КПК.

При цьому Суд відхиляє доводи захисника про те, що судова експертиза на предмет встановлення одного цілого пеньків з колодами не призначалася, оскільки зібрання доказової бази у кожному конкретному кримінальному провадженні є завданням сторони обвинувачення, яка вправі самостійно визначати, які слідчі (розшукові) дії необхідно провести для доведення своєї позиції у суді. Непроведення певної слідчої (розшукової) дії не може автоматично свідчити про недостатність доказів в цілому.

На переконання сторони захисту, в діях засуджених відсутній склад кримінального правопорушення та не доведено кваліфікуючу ознаку - вчинення цього діяння за попередньою змовою групою осіб.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з наведеними аргументами.

Диспозиція ч. 1 ст. 246 КК передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Діяння у вказаній нормі є альтернативними і вчинення кожного може бути підставою для притягнення до кримінальної відповідальності.

Кваліфікованим складом цього кримінального правопорушення є ч. 3 ст. 246, яка встановлює кримінальну караність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені у заповідниках або на територіях чи об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Тобто обов`язковою ознакою ч. 3 ст. 246 КК є місце його вчинення.

З обвинувального акту від 23 грудня 2021 року, який був предметом розгляду місцевого суду, вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було інкриміновано незакінчений замах на перевезення дерев, вчинений за попередньою змовою групою осіб на території природно-заповідного фонду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК.

За обставинами розглядуваної справи було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили розпилювання 2 дерев породи дуб на 4 колоди деревини породи дуб, які були незаконно зрубані раніше невстановленими досудовим розслідуванням особами. В подальшому вони спільно завантажили на причіп 2 колоди, а інші 2 колоди прикріпили до трактора.

Засуджених на місці події виявили працівники ДП «Прилуцький лісгосп», один з яких, а саме - ОСОБА_11 , в місцевому суді зазначав, що на лісовій місцевості він помітив засуджених, поруч з якими були трактор, причіп, мікроавтобус та бензопила. На причепі лежали спиляні колоди дерев, які не були сухостоями, а 2 колоди були прикріплені до трактора.

Самі ж засуджені в суді першої інстанції вину не визнавали, однак не заперечували факту заготівлі дерев. Зазначали, що дозволів на рубку дерев вони не отримували.

Окрім цього, суди попередніх інстанцій встановили, що знесення зелених насаджень - дерев породи дуб (сироростучих) здійснено на території урочища «Довгий Яр», а саме - 7 виділ 115 кварталу Жадьківського лісництва, що належить ДП «Прилуцьке лісове господарство», на земельній ділянці із кадастровим номером :04:000:0675, що відноситься до складу земель державного лісового фонду ДП «Прилуцьке лісове господарство» та переліку територій об`єктів природно-заповідного фонду (акт від 25 жовтня 2021 року на а. с. 178-190, Т. 1, рішення виконавчого комітету від 23 вересня 1991 року №215 на а. с. 194-204, Т. 1).

Тобто судам було достеменно з`ясовано, що на території об`єкту природно-заповідного фонду перебували обоє засуджених, поруч з якими були бензопила та транспортні засоби із прикріпленими до них колодами сироростучих дерев породи дуб, пристосованих таким чином, аби була змога їх перевезти в інше місце.

З огляду на викладене Суд вважає невмотивованими аргументи щодо відсутності в діях засуджених складу інкримінованого кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі захисник стверджує, що кримінальне провадження було розглянуто за обвинувальним актом, складеним поза межами строку досудового розслідування.

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає таке.

Положеннями ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК до ЄРДР було внесено 03 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 119, Т. 1).

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_7 25 листопада 2021 року було вручено повідомлення про підозру, а 29 листопада 2021 року йому ж було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК (а. с. 6, Т. 1, а. с. 17-20, Т. 2).

Виходячи з дати первинного повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні кінцевою датою строку досудового розслідування є 25 січня 2022 року.

Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування 29 листопада 2021 року ОСОБА_7 та його захисник ознайомилися з матеріалами досудового розслідування, за виключенням речових доказів, про що зроблено застереження в протоколі (а. с. 166, Т. 1).

Надалі 29 листопада 2021 року слідчим ОСОБА_12 було складено та прокурором ОСОБА_13 затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 246 КК і тієї ж дати вручено ОСОБА_7 (а. с. 37-41, 42, Т. 1).

06 грудня 2021 року прокурором ОСОБА_13 прийнято постанову, якою відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001024 (а. с. 23, Т. 2).

Після прийняття вказаної постанови стороною обвинувачення вчинювалися процесуальні дії, за результатами яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знову ознайомлювалися з матеріалами досудового розслідування (22 грудня 2021 року) та було складено обвинувальний акт щодо них від 23 грудня 2021 року, який було скеровано до суду.

23 грудня 2021 року було складено та затверджено обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який 24 грудня 2021 року був отриманий місцевим судом (а. с. 1-5, 12, Т. 1).

Відтак обвинувальний акт, за яким було пред`явлено обвинувачення обом засудженим, надійшов до місцевого суду в межах строку досудового розслідування на противагу доводам сторони захисту.

Щодо тверджень захисника про незаконність відновлення досудового розслідування Суд зазначає таке.

06 грудня 2021 року прокурором ОСОБА_13 прийнято постанову, якою відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001024 (а. с. 23, Т. 2).

Таке відновлення досудового розслідування відбулося у межах строків досудового розслідування.

Якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування вбачає необхідність у проведенні слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, то навіть після виконання вимог ст. 290 КПК та пред`явлення обвинувального акта, вона вправі здійснити такі дії за умови, що строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не закінчився.

З оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що винесення постанови про відновлення досудового розслідування від 06 грудня 2021 року здійснено з метою виконання всіх необхідних слідчих дій, з метою виконання вимог ст. 2 КПК. Ці дії було вчинено у межах строку досудового розслідування.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє аргументи захисника щодо незаконності відновлення досудового розслідування.

Той факт, що сторона обвинувачення після затвердження обвинувального акта 29 листопада 2021 року що до ОСОБА_7 затвердила 23 грудня 2021 року фактично змінений обвинувальний акт, однак не вказала про це безпосередньо у тексті нового процесуального документа не свідчить про те, що обвинувачений не розумів суті того, в чому він обвинувачується і не є істотним порушенням вимог КПК. Оскільки такі дії було вчинено в межах строку досудового розслідування, а засуджений ОСОБА_7 під час касаційного розгляду підтвердив, що розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про порушення процесуального закону в частині пред`явлення обвинувального акта від 23 грудня 2021 року.

Доводи сторони захисту про те, що апеляційним судом повторно не досліджено обставин, які були предметом дослідження суду першої інстанції, є невмотивованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Наведена норма надає апеляційному суду право, а не наділяє обов`язком повторного дослідження обставин справи. При цьому таке клопотання повинно бути належно мотивованим. З матеріалів розглядуваного провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції не встановив неповноти судового розгляду чи будь-яких інших порушень дослідження доказів, а тому доводи захисника фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду і є необґрунтованими.

Таким чином, за результатами касаційного перегляду колегія суддів доходить висновку про відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3