Дата документу 04.10.2023
Справа № 334/8954/23
Провадження № 1-кс/334/2876/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № №0002000 від 03.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002000 від 03.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 02.10.2023 приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в місті Запоріжжі на проспекті Металургів, навпроти будинку № 2б, незаконно заволодів автомобілем марки «DAEWOO» модель «LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив що у його власності перебуває транспортний засіб марки «Daewoo Lanos» в кузові зеленого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » з ідентифікаційним номером (номер кузова) НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , 2006 року випуску. Згідно довіреності від 16.01.2023 року, яка зареєстрована в реєстрі за №109, затверджена приватним нотаріусом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 має право розпоряджатися вищевказаним автомобілем. На даний момент він оцінює транспортний засіб на суму 120 000 гривень. Також пояснив, що у нього є знайомий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому приблизно в січні місяці 2023 року передав свій транспортний засіб «Daewoo Lanos» на тимчасове користування. В усній формі ОСОБА_9 домовився з ОСОБА_8 про те що останній буде використовувати даний автомобіль для перевезення пасажирів (в таксі) за допомогою сервісу «Bolt». Так, приблизно о 22 годині 00 хвилин 02.10.2023 року ОСОБА_9 перебував за місцем проживання та на мобільний телефон надійшов телефонний дзвінок від ОСОБА_8 , який пояснив, що коли він перебував на роботі (здійснював перевезення пасажирів в таксі на вищевказаному автомобілі), 02.10.2023 приблизно о 22 годині 00 хвилин під час виниклого у нього конфлікту з пасажиром ОСОБА_4 , останній намагався незаконного заволодіти його вищевказаним автомобілем марки «Daewoo Lanos» в кузові зеленого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » з ідентифікаційним номером (номер кузова) НОМЕР_2 , який той йому передав ОСОБА_9 у розпорядження.

В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_8 , який пояснив, що в його користуванні дійсно знаходився автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 . ОСОБА_8 підтвердив покази ОСОБА_9 та пояснив, що дійсно 02.10.2023 приблизно о 22 годині 00 хвилин під час виниклого у нього конфлікту з пасажиром ОСОБА_4 , останній намагався незаконного заволодіти його вищевказаним автомобілем марки «Daewoo Lanos».

В ході проведення ОМП 03.10.2023, поблизу будинку №2-Б по проспекті Металургів в м. Запоріжжя, було виявлено та вилучено автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 .

03.10.2023 вказаний автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

03.10.2023 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Потерпілим по вищевказаному кримінальному правопорушенню є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно довіреності від 16.01.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 , користується вищезазначеним автомобілем та має право розпоряджатися ним.

Потерпілим ОСОБА_6 до матеріалів кримінального провадження долучено документи (копію свідоцтва про реєстрацію та копію довіреності) на вищевказаний автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 .

Слідчий зазначив, що накладення арешту на вищевказаний автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 необхідний для подальшого проведення судової транспортної товарознавчої експертизи.

Слідчий у судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання з підстав, викладених у ньому.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002000 від 03.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

02.10.2023 приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в місті Запоріжжі на проспекті Металургів, навпроти будинку № 2б, незаконно заволодів автомобілем марки «DAEWOO» модель «LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 .

Користувачем вказаного автомобіля являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно довіреності від 16.01.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

03.10.2023 вказаний автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS» в кузові зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, з номером кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою подальшого проведення судової транспортної товарознавчої експертизи, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "новоселець кий проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України від1.06.2006).

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою подальшого проведення судової транспортної товарознавчої експертизи та з метою забезпечення збереження речових доказів.

Проте, в ході судового розгляду, не доведено суду доказів в обґрунтування свого клопотання, зокрема щодо спроб або способу знищення/відчуження зазначеного майна.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вилучене майно слідчим не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002000 від 03.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1