Справа № 509/6419/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411 від 17.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.189 ч.1 ст.263 КК України, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Пологи, Запорізької області, громадянина України, одруженого, що має вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, здійснює продаж металобрухту без відкриття підприємницької діяльності, не має малолітніх дітей на утриманні, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно ст.89 КК України,

підозрюваного у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.189 ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000411 від 17.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.189 ч.1 ст.263 КК України.

В відповідності до наданого клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, в невстановленому місці у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник спільний злочинний умисел направлений на незаконне збагачення та заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом вчинення вимагання із погрозами насильства над потерпілим, діючи у період воєнного стану, введеного на всій території України з 24 лютого 2022 року відповідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово безперервно продовжено, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №9532 від 26.07.2023 строком до 16.11.2023 року, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді пред`явлення вимоги передачі грошових коштів в сумі 8000 доларів США, з яких 2000 доларів США є реальним боргом ОСОБА_8 перед ОСОБА_7 за раніше отриманий у 2021 році автомобіль «Мерседес 210» іноземної реєстрації, а 6000 доларів США є неіснуючим боргом або права на майно (будинок), яке завідомо для них є чужим, із застосуванням погроз фізичного насильства відносно потерпілого та залякування останнього, достеменно розуміючи, що грошові кошти в сумі 6000 доларів США не є борговим зобов`язанням останнього перед ОСОБА_7 , а між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 взагалі відсутні будь-які боргові чи інші цивільно-правові зобов`язання, 04.08.2023 приблизно о 12 годині, на автомобілі ОСОБА_4 Mercedes-Benz S350 д/н НОМЕР_1 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , де почали спілкування із ОСОБА_8 , в ході чого ОСОБА_4 висловив ОСОБА_8 , вимогу про необхідність надання йому та ОСОБА_7 грошових коштів, як надумане відшкодування боргу в сумі 8000 доларів США, при цьому погрожуючи спричинення тілесних ушкоджень, від чого ОСОБА_8 , відмовився, у зв`язку із відсутністю такої суми, однак ОСОБА_4 наказав останньому передати документи на квартиру та ділянку (технічний паспорт на земельну ділянку та квартиру, особисті документи ОСОБА_9 тощо), за адресою: АДРЕСА_4 , для переоформлення з метою надуманого відшкодування боргу, що ОСОБА_8 здійснив перебуваючи у стані страху за своє здоров`я та життя та будучи підданим морально-психологічному тиску з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 неодноразово здійснювали телефонні дзвінки та дзвінки за допомогою мобільних додатків типу Viber на номер телефону ОСОБА_8 , в ході спілкування відносно ОСОБА_8 здійснювався морально-психологічний тиск та висловлювались, вимоги про необхідність надання грошових коштів, як надумане відшкодування боргу в сумі 8000 доларів США, із погрозами застосування насилля у випадку не надання грошей.

28.08.2023 приблизно о 16 годині, з метою подальшої реалізації спільного злочинного плану, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на автомобілі ОСОБА_4 Mercedes-Benz S350 д/н НОМЕР_1 , знову прибули за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи де, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 почали спілкування із ОСОБА_8 , в ході чого ОСОБА_4 умисно застосував насилля до ОСОБА_8 у вигляді нанесення удару рукою в обличчя та залякування потерпілого поєднаного з психологічним тиском, яке виразилось у демонстрації ножа та направленням його у бік потерпілого, який сприйняв загрозу його застосування як реальну та передав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 імітаційні грошові кошти в сумі 5000 доларів США в якості повернення частини неіснуючого боргу. При цьому ОСОБА_4 продовжував висловлювати погрози та вимогу передати ще 3000 доларів США.

28.08.2023 о 16 годині 05 хвилин ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

29.08.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

24.10.2023 ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.189 ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду ОСОБА_1 від 29.08.2023 підозрюваному ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.10.2023.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа:

Частина 4 ст. 189 КК України вимагання, а саме вимога передачі чужого майна, права на майно з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, вчиненої в умовах воєнного стану.

Частина 1 ст.263 КК України носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Відповідно ч. 6 ст.12 КК України, злочин передбачений ч.4 ст.189 КК України, визначається як особливо тяжкий, за який законом передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні на теперішній час матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 17.08.2023; 2) протоколом огляду предмета диск від 18.08.2023; протоколом огляду гаражу ОСОБА_8 від 28.08.2023; протоколом обшуку а/м ОСОБА_4 від 28.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 28.08.2023; протоколом огляду та вручення грошових засобів від 28.08.2023; протоколом огляду ідентифікованих грошових засобів від 28.08.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 29.08.2023; протоколом огляду телефону ОСОБА_4 від 05.09.2023; протоколом огляду телефону ОСОБА_7 від 05.09.2023; протоколом огляду предмета телефон ОСОБА_8 від 13.09.2023; протоколом проведення контролю за вчиненням злочину від 29.08.2023; протоколом аудіо-відео контролю особи від 01.09.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 04.10.2023; висновок ОНДЕКЦ №СЕ-19/116-23/15120-БЛ.

Строк досудового розслідування по кримінальному провадженню, продовжено постановою керівника Чорноморської окружної прокуратури до трьох місяців, тобто до 29.11.2023, у зв`язку із наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку досудового розслідування, а саме необхідним є : Долучити до матеріалів кримінального провадження висновок СМЕ потерпілого ОСОБА_11 , що призначена 29.08.2023, для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень отриманих від ОСОБА_4 28.09.2023; Долучити до матеріалів кримінального провадження розсекречені ухвали Одеського апеляційного суду, щодо дозволів на проведення ряду негласних слідчих розшукових дій, які скеровано до Одеського апеляційного суду з 26.09.2023; Долучити до матеріалів кримінального провадження відповідь на доручення слідчого до УКР ГУНП в Одеській області від 12.10.2023, відносно матеріалів інших кримінальних проваджень, де наявні відомості які можуть підтверджувати факти злочинної діяльності ОСОБА_4 , та доказувати певні обставини в даному провадженні; Після отримання результатів усіх досліджень, провести повторні допити, за необхідності слідчі експерименти із підозрюваними, після вирішити кінцеву кваліфікацію дій кожного підозрюваного; Виконати інші слідчі дії, необхідність у виконанні яких виникне в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження; Виконати вимоги, передбачені ст. 290 КПК України; Скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Строк запобіжного заходу підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою закінчується 27.10.2023, що може негативно вплинути на досудове розслідування.

29.08.2023 за клопотання слідчого погодженого із процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 слідчим суддею Овідіопольского районного суду, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, а саме до 27.10.2023, який необхідно продовжити, адже ризики передбачені ст. 177 КПК України, існувати не перестали: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування, так як усвідомлюючи ймовірну особливу тяжкість покарання, яка загрожує йому у разі визнання його винним, підозрюваний може переховуватись з метою уникнути покарання; п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме в зв`язку з тим, що на даний час триває досудове розслідування, може з`явитись необхідність у винайдені ще не встановлених речових доказів, які ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити чи сховати, а саме на теперішній час ще не винайдені документи на земельну ділянку та квартиру по АДРЕСА_5 , які ОСОБА_8 передав 04.08.2023 підозрюваним; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 , може незаконно впливати на потерпілого, інших учасників (свідків, понятих) адже знає місце мешкання потерпілого, підозрюється у злочині, що пов`язаний із намаганням вплинути на потерпілого, із матеріалів провадження може дізнатись місця мешкання та анкетні дані інших учасників провадження; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу; п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: ОСОБА_4 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, адже підозрюється у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину, із погрозою застосування фізичного насилля, що вказує на можливість вчинити інший злочин з метою приховування попереднього, наприклад знищення речових доказів, насилля до учасників процесу тощо. Окрім цього, за наявною військовою агресією з боку росії проти України, суттєво обмежують можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршується криміногенна обстановка. Вказаний ризик підтверджує те, що теперішня криміногенна обстановка в Україні може схилити особу до нового злочину.

Скоєний ОСОБА_4 , злочин на теперішній час не втратив своєї суспільної небезпечності.

Таким чином, слідчий вважає, що підстави продовження дії виключного запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 є цілком обґрунтованими.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, надали суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Зазначене клопотання мотивували тим, що вважають ризики, які перелічені у клопотання зменшились, а деякі є лише тільки припущеннями.

Крім того, захисник в наданому суду клопотанні зазначила, що ризики які обґрунтовувала сторона обвинувачення нічим не підтверджуються, зокрема; посилання сторони обвинувачення на тяжкість покарання за злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 ніякого підтвердження не мають, а можуть бути лише нічим не підтвердженими припущеннями; посилання сторони обвинувачення на перешкоджання повному, всебічному та неупередженого проведенню досудового розслідування, шляхом здійснення підозрюваним Повшок погрози відносно потерпілого ОСОБА_8 та членів його родини, схилення їх до дачі неправдивих показань, не має жодного підтвердження та інші доказами які додані до клопотання таких відомостей не мітять; посилання сторони обвинувачення як ризик на якоби вчинення моїм підзахисним інших кримінальних правопорушень не може прийматись до уваги судом, у зв`язку з тим, що існує презумпція невинуватості - доки суд не винесе вирок, особа не є осудною, і всі натякання щодо звинувачень підозрюваного ОСОБА_4 є хибними і не мають ніякого підтвердження так як підозрюваний є раніше не судимий; посилання сторони обвинувачення щодо відсутність постійного доходу і стійких соціальних зв`язку підозрюваного ОСОБА_12 взагалі не відповідають дійсності. Бо він має постійне місце мешкання вже надто довгий період часу за адресою: АДРЕСА_2 До того ж, він проживає за вище вказаною адресою разом з дружиною ОСОБА_13 з якою перебуває в офіційному шлюбі відповідно до свідоцтва про шлюб від 07 липня 2022 року ( копія додається), яка на теперішній час тяжко хвора відповідно до медичної справки №594 діягноз хвороби Альвеолярна рабдоміосаркома ( копія додається)та доньки ОСОБА_14 2005 року народження, донька тільки досягла повноліття але наразі перебуває на останньому місяці вагітності та має серозні вади захворювання серця та перебуває на обліку в кардіолога (копії мед документації додаємо) до затримання не офіційно займався збором металобрухту та має хороші характеристики з місця проживання де також вказано і про утримання останнім дружини та доньки.

Крім того, в судовому засіданні захистом суду надана інформація, що 24.10.2023 слідчим був допитаний підозрюваний ОСОБА_4 , та при допиті він надав покази по своїй участі в інкримінованих йому злочинах.

Таким чином, захист вважає, що тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом відносно ОСОБА_12 , за станом здоров`я його дружини та доньки які відповідно до довідок та характеристики перебувають на його утриманні і потребують постійного догляду є необхідність його постійного перебування за місцем мешканням так як можуть відбутися непоправні наслідки невчасного виклику швидкої допомоги або надання необхідної допомоги. Зважаючи на вище зазначене, є підстави вважати, що домашній арешт буде достатнім заходом забезпечення кримінального провадження та запобіжним заходом відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані суду докази, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосудця, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою ( Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонська проти Польщі від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку".

Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразова вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (наприклад, справа Летельє проти Франції».

Згідно вимог глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, але й ту, що ці ризики не зменшились і, що застосування запобіжного заходу і подалі є дійсно обґрунтованим.

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти Росії, зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст.177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам) вчинити протиправні дії.

Відповідно до п.10 Листа від 04.04.2013р. №511-550/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим. Слід звернути увагу слідчого судді, суду на те, що відповідно до положень ст. 198 КПК висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту); наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.07.2014 року у справі «Мала проти України» (Заява № 4436/07) у п.47-49 наголосив, що статтею 6 Конвенції гарантується право на справедливий розгляд справи, нею не встановлюється жодних правил щодо прийнятності доказів або способу, у який вони повинні бути оцінені, що, таким чином, є у першу чергу предметом регулювання національного законодавства та національних судів (див. рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain) [ВП], заява №30544/96, п. 28, ECHR 1999-I). Аналогічним чином, у першу чергу саме національні органи влади, зокрема суди, мають тлумачити національне право, а Суд не замінить своє тлумачення їхнім за відсутності свавільності. З урахуванням вищезазначеного Суд все одно має переконатися у тому, чи були справедливими процедури у їхній сукупності, включаючи спосіб, у який приймалися докази та процесуальні рішення (див. рішення від 15 червня 2004 року у справі «Таммінен проти Фінляндії» (Tamminen v. Finland), заява №40847/98, п.38).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (див. рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства» (Steel and Morris v. the United Kingdom), заява № 68416/01, п. 59, ECHR 2005-ІІ). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (див. рішення від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії» (Batsanina v. Russia), заява № 3932/02, п. 22). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. вищенаведене рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), п. 26 із подальшими посиланнями).

Пунктом 3 ст.5 Конвенції передбачено додаткові гарантії захисту права на свободу. Зокрема, особа, яку затримано на законних підставах, має право на звільнення за наявності гарантії присутності на судових засіданнях.

У національному законодавстві мають діяти норми, які будуть узгоджуватися з практикою ЄСПЛ, згідно з якими при вирішенні питання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою національні суди мають виходити з переконливості та доведеності державними органами обґрунтування будь-якого періоду позбавлення волі, а норми, які визначають принцип обов`язковості тримання, повинні бути скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним діям. При цьому тримання під вартою є виключним заходом, який може бути застосовано до особи лише за умови наявності ризиків, установлених законом, що доведено стороною обвинувачення. В усіх інших випадках повинні застосовуватися альтернативні запобіжні заходи. Більше того, кожного разу, коли суд переглядає правомірність тримання особи під вартою, він зобов`язаний аналізувати наявність ризиків і у випадку їх відсутності змінити запобіжний захід на більш м`який.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 з якою перебуває в офіційному шлюбі відповідно до свідоцтва про шлюб від 07 липня 2022 року, яка на теперішній час тяжко хвора відповідно до медичної довідки №594 діагноз хвороби - Альвеолярна рабдоміосаркома (копія додається)та доньки ОСОБА_14 2005 року народження, донька тільки досягла повноліття але наразі перебуває на останньому місяці вагітності та має серозні вади захворювання серця та перебуває на обліку в кардіолога, має позитивні характеристики з місця проживання, має на утриманні дружини та доньки.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування та доказів неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд, з урахуванням тих обставин, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, та його участі в встановлені всіх обставин скоєння кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 197, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411 від 17.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.189 ч.1 ст.263 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням заходів електронного контролю, на строк до 29.11.2023 року.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів телефону;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України, в`їзд в Україну;

- не спілкуватись з потерпілим, іншим підозрюваним та свідками по даному кримінальному провадженню;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Роз`яснити підозрюваному положення ст.181 ч.5 КПК України.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 29.11.2023 року.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі суду негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського Апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 30.10.2023 р. о 09.05.

Слідчий суддя ОСОБА_1