КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5278/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року,

за участю в режимі відеоконференції сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_9 - кожному - запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Захисник вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Саме клопотання не містить обставин про наявність відповідних ризиків. В судовому засіданні досліджено лише докази, нібито, по обставинам кримінального правопорушення, щодо наявності ризиків - докази до клопотання не додавалися та судом не досліджувалися.

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартого містить лише перелік ризиків, як вони викладені в КПК України, без їх доведеності. Тобто, фактично ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою виключно на підставі тяжкості та категорії ст. 121 КК України.

Окрім цього, як зазначає захисник, суд не врахував, що підозрюваний тривалий час перебуває під вартою, тобто, всі ті ризики, які, може й існували на час затримання, вже втратили свою актуальність, ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у нього є родина, раніше не судимий. Мати і батько обвинуваченого мають чисельні захворювання, батько ОСОБА_10 є особою з інвалідністю першої групи та потребує стороннього догляду. Мати ОСОБА_11 останнього разу лікувалася в умовах денного стаціонару 14 липня 2023 року. Брат ОСОБА_12 хворіє на хворобу Віллебранза 2 типу важкий перебіг.

Захисник наголошує, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, займався волонтерською діяльністю, Шепетівська міська рада характеризує його як комунікабельну, відкриту, доброзичливу, тактовну, ввічливу людину. Відповідальний до виконання поставлених перед ним завдань, самокритичний, адекватно оцінює свої можливості та здібності.

Враховуючи наведені вище обставини, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, захисник вважає за можливе обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ухвала не оскаржується.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії зазначених документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а ризики - доведеними,заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000004 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, об`єднане з кримінальним провадженням № 0000599 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З поданого клопотання прокурора встановлено, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що 2 січня 2023 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом із своїм знайомим ОСОБА_13 поблизу закладу «Білий налив», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 23-А, вступили у словесний конфлікт з раніше незнайомим їм ОСОБА_14 , який перебував у цьому ж місці разом зі своєю знайомою ОСОБА_15 , на ґрунті бажання ОСОБА_13 познайомитись з ОСОБА_15 .

У подальшому у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2, ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_14 , збив його з ніг, після чого кулаком наніс один удар в область тулуба ОСОБА_14 та один удар ногою в область голови. Після цього ОСОБА_7 відійшов на невелику відстань та в короткий проміжок часу повернувся до ОСОБА_14 , який лежав на бруківці, та наніс ще один удар ногою в область тулуба останнього.

Того ж дня, 2 січня 2023 року приблизно в 22.11 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з знайомим ОСОБА_13 та наглядно знайомим - ОСОБА_9 , котрі теж знаходились у стані алкогольного сп`яніння, за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, 2, поблизу магазину «Новус», на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_14 , повідомили ОСОБА_9 , що ОСОБА_14 розпилив на них сльозогінний газ, після чого ОСОБА_9 підбіг разом з ОСОБА_7 до ОСОБА_14 та, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи групою осіб спільно із ОСОБА_7 , почали наносити ОСОБА_14 удари руками і ногами у взутті по голові та тулубу. А саме ОСОБА_9 наніс низку ударів ногами у взутті по голові та тулубу ОСОБА_14 . В цей час ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_9 групою осіб, теж спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_14 , наносячи йому низку ударів кулаками та ногами по голові та тулубу. Після серії ударів, нанесених спільно групою осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в область голови ОСОБА_14 , який перебував в лежачому положенні на бруківці, його знудило. Залишивши потерпілого ОСОБА_14 лежати за вищезазначеною адресою на бруківці, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 пішли в напрямку вулиці Басейної та розважального закладу «Арена Сіті». Також ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повели з собою під руки знайому ОСОБА_14 - ОСОБА_15 .

Далі, в цей же день приблизно о 22.45 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Басейна 1-3/2, літ. А, у внутрішньому дворі розважального закладу «Арена Сіті», побачивши наближення до них ОСОБА_14 , який розшукував свою знайому ОСОБА_15 та мобільний телефон «Samsung Galaxy», котрий випав у нього під час нанесення йому тілесних ушкоджень біля магазину «Новус», діючи умисно, з метою спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, діючи групою осіб разом з ОСОБА_9 , збили його з ніг і знову почали наносити удари, загалом обопільно нанесли не менше тринадцяти ударів руками та ногами по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_14 . У цей час ОСОБА_14 просив припинити його бити, знайома ОСОБА_14 - ОСОБА_15 теж просила ОСОБА_7 та ОСОБА_9 припинити побиття, проте, останні не реагували та продовжували наносити ОСОБА_14 тілесні ушкодження. Далі ОСОБА_14 вдалося підвестися і відбігти на декілька метрів. Але ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , діючи умисно, групою разом з ОСОБА_7 , почергово кулаками наніс ще два удари по тулубу ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 правою ногою з прикладенням сили наніс удар ОСОБА_14 в область голови. З метою припинення побиття свого знайомого ОСОБА_14 ОСОБА_15 в цей час підбігла та намагалась відсторонити ОСОБА_14 від інших активних учасників побиття - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , проте, останні не реагували на прохання та продовжували побиття. Після побиття ОСОБА_14 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 покинули місце вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 9 лютого 2023 року протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: синців лобної ділянки та навколоочної ділянки справа; переломів передньої, медіальної та латеральної стінок лівої гайморової пазухи, передньої та медіальної стінок правої гайморової пазухи, нижньої, медіальної та верхньої стінок обох орбіт, зовнішньої стінки та міжкоміркових перетинок лобного синусу, кісток носу та носової перегородки, комірок решітчастого лабіринту, верхньої щелепи зліва.

Спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діяли групою осіб, вносили спільний вклад у кінцевий результат, наслідком якого стало отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження завдавались без значної різниці в інтенсивності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в одні проміжки часу, а тому дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є складовою єдиного злочинного умислу, у зв`язку з чим їх неможливо виокремити та піддати окремій кваліфікації.

Як зазначено у клопотанні прокурора, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 , протоколом проведення впізнання за фотознімками із потерпілим ОСОБА_14 , за змістом якого серед наданих фото він впізнав фото ОСОБА_7 , як особу, яка наносила йому тілесні ушкодження, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , протоколом впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_15 , за змістом якого вона впізнала фото ОСОБА_7 , як особу яка наносила тілесні ушкодження ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту із іншим підозрюваним ОСОБА_13 , який продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , протоколом перегляду відеозаписів з місця події, на якому зафіксований механізм і учасники спричинення потерпілому ОСОБА_14 , тілесних ушкоджень, серед яких присутній активний учасник побиття ОСОБА_7 , висновок судово-медичного експерта №042-98-2023 стосовно ОСОБА_14 .

При цьому, прокурор наголошує, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Прокурор у клопотанні вказує, що у даному кримінальному провадженні наявні стійкі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, перебуваючи на волі або під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_7 може:

- переховуватись від суду, оскільки йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі. Вказаний ризик вже реалізовано, оскільки обвинувачений переховувався на стадії досудового розслідування, не з`являвся на виклики за повістками, які слідчим Печерського УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 135 КПК України скеровувались 6 березня 2023 року, 7 березня 2023 року, 8 березня 2023 року, 23 березня 2023 року, 24 березня 2023 року, 25 березня 2023 року на відомі адреси проживання та реєстрації. Проте, у вказані дати до Печерського УП ГУНП у м. Києві не з`явився, про поважність причин неявки, передбачених ст. 138 КПК України, не повідомив. Також змінив відомі адреси проживання, а саме, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 13 березня 2023 року ОСОБА_7 з`їхав з адреси: АДРЕСА_1 . Крім того, з метою ухилення від кримінальної відповідальності після надходження повідомлення про підозру на адресу реєстрації намагався з метою переховування мобілізуватись до служби в ЗСУ. Доводи обвинуваченого щодо неявки до слідчого у зв`язку з призивом по мобілізації є неспроможними, оскільки він з`явився на адресу ТЦК та СП вже після надходження письмового повідомлення про підозру на адресу реєстрації, що підтверджується записом у його військовому квитку. За вказаних обставин 27 березня 2023 року ОСОБА_7 постановою слідчого оголошувався в державний розшук та слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва постановлена ухвала про дозвіл на його затримання. У подальшому ОСОБА_7 було затримано та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків і потерпілого та дослідження їх судом;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, хоч і в силу ст. 89 КК України, є не судимим, проте, раніше засуджувався за вчинення злочинів із застосуванням насильства - за ч. 2 ст. 187 КК України, у нього відсутнє законне джерело доходів, міцні соціальні зв`язки та згідно з матеріалами досудового розслідування інкримінований злочин вчинено із застосуванням насильства, що дає підстави вважати, що під дією більш м`якого запобіжного заходу може продовжувати злочинну діяльність.

Прокурор стверджує, що, аналізуючи всі дані про особу обвинуваченого, враховуючи те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, обвинувачення доходить висновку, що тільки застосування саме найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , думку якого підтримав ОСОБА_7 , заперечував проти продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КПК України вважається несудимим, а тому посилання на засудження останнього за ч. 2 ст. 187 КК України є некоректним. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, батька-інваліда І групи, який потребує стороннього догляду, мати з діагнозом «дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. з вестибулопатією, астено-невротичний синдром, остеохондроз хребта ІІ ст. з больовим синдромом», брата ОСОБА_12 , який є дитиною-інвалідом та перебуває на утриманні сім`ї. Посилання прокурора на відсутність в обвинуваченого доходу або будь-якого заробітку також є некоректним, оскільки інкримінований злочин не є корисливим, а працювати є правом, а не обов`язком. Крім того, ОСОБА_7 неофіційно працював у м. Києві, у зв`язку із врученням йому повістки, останній мобілізувався до учбової частини, і при виїзді на бойові дії був затриманий на вокзалі. Таким чином, ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності не ухилявся, про виклики до органу досудового розслідування, навіть, не знав. При цьому бажання обвинуваченого захищати державу не має на меті ухиляння від суду. Також захисник вказав, що сторона обвинувачення понад півроку обґрунтовує необхідність тримання обвинуваченого під вартою тими самими ризиками, не зазначаючи нових. З урахуванням викладеного, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, зокрема на домашній арешт.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку, що контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу - неможливий, а тому наявні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали, суд, вирішуючи клопотання прокурора, врахував тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому, обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, у разі визнання його винуватим, з метою його уникнення, може переховуватись від суду.

Враховуючи вищевикладене, а також дані про особу обвинуваченого, ухилення останнього від явки до органу досудового розслідування та залишення ним відомого місця проживання, у зв`язку з чим постановою слідчого Печерського УП від 27 березня 2023 року ОСОБА_7 оголошено в державний розшук, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року у справі № 757/12516/23-к надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 , з подальшим його затриманням на підставі вказаної ухвали та обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду. Також судом враховано, що достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні. Незадовільний стан здоров`я членів родини обвинуваченого, наявність у них інвалідності, не нівелюють вказаних ризиків.

Також судом визнані неспроможними доводи сторони захисту щодо неявки обвинуваченого до слідчого у зв`язку з призовом по мобілізації, оскільки спростовуються тим, що обвинувачений з`явився до місцевого ТЦК та СП вже після надходження письмового повідомлення про підозру на адресу реєстрації, що підтверджується записом у його військовому квитку.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілого, свідків, суд виходив з передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цим ризикам. При цьому суд дійшов висновку, що вказаний ризик актуалізований з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а тому останній, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи сторони захисту не спростовують встановлені обставини.

Окрім того, суд врахував положення ст.ст. 182, 183 КПК України та вважав, що з урахуванням характеру інкримінованого злочину, який є тяжким та вчинений із застосуванням насильства, відсутні підстави для визначення ОСОБА_7 розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати будь-яку оцінку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення, як і не вправі давати таку оцінку на цій стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка наявним у кримінальному провадженні та дослідженим під час судового розгляду доказам може бути надана судом першої інстанції у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого кримінального правопорушення, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з наявними у розпорядженні апеляційного суду даними щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є не судимим, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, те, що обвинувачений переховувався на стадії досудового розслідування, не з`являвся на виклики за повістками, оголошувався у розшук, що, на переконання колегії суддів, свідчить про реальність ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому стороною захисту доводи прокурора в частині наявності встановленого ризику, не спростовані, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, відповідно до вимог КПК України, може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань потерпілих та свідків, дослідження їх судом, та з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені обставини підтверджують наявність ризику впливу на свідків та потерпілого, про що вказав і прокурор, обґрунтовуючи наявність ризиків у кримінальному провадженні. Колегія суддів вважає слушними висновки суду першої інстанції про те, що вказаний ризик актуалізований також з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а тому останній, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Окрім того, колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, який вчинений із застосуванням насильства, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме, у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину та його тяжкість, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, є непереконливими.

Окрім того, колегія суддів враховує, що під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі.

Доводи захисника про те, що поза увагою суду залишились ті обставини, що ризики, які, може й існували на час затримання, вже втратили свою актуальність, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у нього є родина, мати, батько та брат обвинуваченого мають чисельні захворювання, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, займався волонтерською діяльністю, Шепетівська міська рада характеризує його як комунікабельну, відкриту, доброзичливу, тактовну, ввічливу людину, що обвинувачений відповідальний до виконання поставлених перед ним завдань, самокритичний, адекватно оцінює свої можливості та здібності, є непереконливими і не спростовують наявність встановлених на даний час у кримінальному провадженні ризиків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом з`ясування існуючих на даний час обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4