Провадження № 1-і/337/31/23
Справа №324/341/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням, від 11.01.2021 року за №0000016 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Романівське Пологівського району Запорізької області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

встановив:

27.10.2023 року прокурор Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 посилаючись на те, що на даний час ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , передбачені ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та просив його задовольнити з мотивів продовження існування ризиків передбачених п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також пояснив, що кримінальне провадження залишилось на окупованій території, до війни знаходилось на стадії допиту свідків обвинувачення, та матеріали кримінального провадження наразі не відновлені.

Обвинувачена ОСОБА_4 фактично заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що їй немає куди бігти від суду, не розуміє чого вона сидить в СІЗО в Черкаській області, а не в Запорізькій. Також пояснила, що на підконтрольній території України у неї нерухомості і близьких родичів немає, лише знаходиться знайомий. Заставу внести не в змозі, так як сума застави завелика.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, вказав, що ризики не доведені, судовий розгляд кримінального провадження не здійснюється, матеріали кримінального провадження не відновлені. Підзахисна не має технічної можливості переховуватися і зникнути. Вважає необхідним застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу та вказав, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Заслухавши учасників провадження, суд приходить до наступних висновків.

У провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.09.2023 року, обвинуваченій ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.11.2023 року включно.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченої наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки санкція статті за злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

На переконання суду, з переходом на стадію судового розгляду ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачена стає обізнаною про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинувачену як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження.

Обставин, які є перешкодою для продовження застосованого до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Запобіжний захід як особисте зобов`язання, про що заявляє сторона захисту, не є співмірним і доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд водночас вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу, суд виходить із того, що на даний час не має підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на інший, більш м`який, крім тримання під вартою, оскільки інші заходи в достатній мірі не забезпечать запобігання ризиків, та виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Обвинувачена ОСОБА_4 , стабільного та законного джерела доходу не має, неодружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Достовірних відомостей щодо наявності в обвинуваченої місця проживання на підконтрольній території України, суду не надано.

Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу.

Керуючись ст. 177, 181, 183, 331, 369-372, 392КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 02 січня 2024 року включно.

Визначити одночасно з продовженням строку тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмір 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок (отримувач коштів: ТУ ДСАУ в Запорізькій області, реквізити рахунку: UA0001205, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, код ЄДРПОУ: 26316700, код МФО: 820172).

У разі внесення застави покласти на обвинувачену ОСОБА_4 в межах строку дії ухвали, тобто до 02 січня 2024 року включно, обов`язки: 1) прибувати до суду за першим викликом; 2) не відлучатися за межі міста мешкання без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватись від спілкування з потерпілим і свідками у цій справі поза межами судових засідань.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачена ОСОБА_4 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору та ОСОБА_4 - для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1