Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9775/23
Провадження №1-кп/523/1355/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

13.12.2023

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №90000504 по звинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Горлівка, Донецької області, громадянин України, українець, водій-експедитор ТОВ «ТРЕЙД-МАСИВ», відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

за обвинуваченням у скоєні кримінального правопорушення за ст.286 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що 11 квітня 2023 року близько 06 годині 40 хвилин грубо порушив пункти: 1.5; 2.3 б); 18.4 Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водія:

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;»

п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

Порушення виразились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen LT» р/н НОМЕР_1 , рухався в другій смузі руху, по асфальтованому, вологому дорожньому покриттю проспекту Добровольського міста Одеса, збоку вул. Генерала Бочарова у напрямку вул. Паустовського, де проїзна частина має дві смуги для руху в попутному напрямку та дві смуги руху в зустрічному напрямку, позначеними дорожньою розміткою 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху України.

Рухаючись в обраному напрямку водій ОСОБА_7 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений за допомогою дорожньої розмітки 1.14.1 «Зебра», та дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України розташованого біля буд. № 126-а по проспекту Добровольського, по якому в цей час рухалась пішохід ОСОБА_8 , та перетинала проїзну частину проспекту Добровольського з права наліво відносно руху керованого ОСОБА_7 автомобіля.

В цей час, перед вказаним пішохідним переходом в першій (правій) смузі руху зупинився маршрутний автобус, водій якого надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 .

Водій ОСОБА_7 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 не урахував дорожню обстановку, яка виразилась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.1, які інформували його про наявність цього переходу та водія іншого транспортного засобу, що зупинився в першій смузі руху перед пішохідним переходом, не зменшив швидкість і не зупинився, та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка перебувала на пішохідному переході, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: крововиливу у м`які тканини голови в правій тім`яно-скроневій області з просякненням скроневого м`язу; рани правого слухового проходу, перелому кісток склепіння та основи черепу справа; крововиливу під тверду мозкову оболонку справа у скроневій ділянці з переходом у середню черепну ямку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку в області правих і лівих потиличних та скроневих долей, забою головного мозку лівої лобної долі по нижньої поверхні та лівої скроневої долі по нижньої поверхні; Закритої травми тулуба: переламів ребер зліва 4,5,6-го по середньоключичній лінії; крововилив в лівий купол діафрагми; заочеревнаої гематоми зліва; перелому гілок лонної кістки зліва, повного розриву правого та лівого крижово-клубових зчленувань з вогнищевими крововиливами у м`які тканини; Травми кінцівок: саден - на тильній поверхні лівої кисті в проекції 2,3-ї п`ясних кісток та в проекції 4,5-го п`яснофалангових суглобів; на правому передпліччі в нижній третині по внутрішній поверхні; на тільній поверхні правої кисті в проекції 3,4,5-ї п`ясних кісток; на лівому гомілковому суглобі в проекції зовнішнього мищелку, на передній поверхні лівого колінного суглоба; крововиливів у м`які тканини лівої гомілки та лівого стегна по зовнішній поверхні.

Смерть ОСОБА_8 знаходиться у прямому причинному зв`язку із наявною у неї поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок. Безпосередньою причиною смерті з`явилося ускладнення численних травм, набряк головного мозку та легенів.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог 1.5; 2.3. (б); 18.4 «Правил дорожнього руху» України знаходяться у прямому причино наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі пішохода ОСОБА_8 1956 р.н.

При допиті обвинувачений ОСОБА_7 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив суду, що 11.04.2023 року, рухався у м.Одесі по проспекту Добровольського, була погана видимість, туман, він рухався зі швидкістю 40 км/годину, і не побачив потерпілу, яка почала рухатись по пішохідному переходу, знак він не побачив через погану видимість. Про скоєне щиро кається, цивільний позов визнав у повному обсязі, готовий відшкодовувати шкоду але змоги все одразу виплатити він не має.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , пояснив суду, що свідком події не був, загибла була його матір`ю, яку після події лікували 14 днів у лікарні, за цей час обвинувачений виплатив 10 тисяч гривень та закупив кров для померлої. Просив призначити суд, покарання повязане з позбавленням волі.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 , за ст. 286 ч. 2 КК України, як, порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 286 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_7 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_7 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_7 , щиро розкаявся у вчинені кримінального правопорушення, надав суду правдиві покази, частково відшкодував шкоду, та має бажання сплатити у повному обсязі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_7 , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює водієм- експедитором, є внутрішньо переміщеною особою з зони бойових дій, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Представником потерпілої особи захисником ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_10 , подано цивільний позов, в якому вони просять стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Альфа страхування» ( ) у сумі 98144 гривень 80 копійок і страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 804000 гривень, а також стягнути на користь ОСОБА_6 , з ОСОБА_7 франшиз у сумі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 791600 гривень.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, за приписами статті 12 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч 2 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 1188 ЦПК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

2. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

На підставі вище викладеного, щодо позовних вимог заявлених в порядку цивільного судочинства, суд зазначає наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача, ЦПК зобов`язує особу, яка порушує процес, зазначити в позовній заяві до суду точну назву позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, а також викласти обставини, що обґрунтовують вимогу позивача, тобто що право вимоги належить особі, яка вказана позивачем, а обов`язок покладений на особу, зазначену в заяві відповідачем. При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними.

Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Відповідно, позивач і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу.

Згідно положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження страхування цивільно-правової відповідальності зі страховою кампанією «Альфа страхування» а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають залишеню без розгляду з роз`ясненням права звернутись у цивільному судочинстві.

Щодо вимоги потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , у частині стягнення франшизи у сумі 2500 гривень та моральної шкоди у розмірі 791600, суд вважає за необхідне задовольнити такі вимоги частково. А саме стягнути з ОСОБА_7 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , франшизу у розмірі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень в іншій частині цивільний позов залишити без розгляду.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 , - до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Судові витрати у загальній сумі 3 823 гривень 68 копійок, стягнути з засудженого ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 , - до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Після набрання вироком законної сили, взяти засудженого ОСОБА_11 , під варту, в цій частині виконання вироку доручити СУ ГУНП в Одеській області.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному проваджені за ухвалою слідчого судді від 24.04.2023 року, на вилучений при огляді автмобіль «Volkswagen LT 35» державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , - скасувати, у зв`язку з недоцільністю щодо подальшого збереження.

Оптичний диск Verbatim - зберігати в матеріалах кримінального провадження №90000504.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до засудженого ОСОБА_7 , задовольнити частково, стягнути з засудженого ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_6 , франшизу у сумі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

В іншій частині цивільний позов залишити без розгляду, роз`яснивши право цивільному позивачу звернутись до суду у цивільному судочинстві.

Судові витрати у загальній сумі 3 823 гривень 68 копійок, стягнути з засудженого ОСОБА_7 .

Копії вироку вручити під розписку прокурору та ОСОБА_7 , а також надати для відома іншим особам та направити до СУ ГУНП та до ДУ "Одеський слідчий ізолятор" Південно міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - для виконання, в межах їх повноважень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1