Провадження № 1-кп/643/324/23
Справа № 643/3664/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 10.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою. не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, спільно з невстановленими в ході досудового розслідування особами, розробив план вчинення кримінального правопорушення під приводом надання послуг з ремонту комп`ютерної техніки. Реалізуючи свій протиправний план, ОСОБА_5 в період до 06 січня 2023 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, розклеїв рекламні оголошення щодо надання послуг з ремонту комп`ютерної техніки з зазначенням знижки у розмірі 50% для пенсіонерів, цинічно бажаючи і сподіваючись, що саме вказану вразливу категорію громадян буде легше ніж інших ввести в оману та в шахрайський спосіб заволодіти їхніми грошовими коштами.

06.01.2023 вказане оголошення побачила раніше незнайома ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка бажала замовити послугу з налаштування на придбаній нею ТВ-приставці спортивних телеканалів, зателефонувала за вказаним в оголошенні номером телефону НОМЕР_1 , власник якого в ході досудового розслідування не встановлений і зробила виклик, як вона вважала приватного комп`ютерного майстра.

Того ж дня біля 16:00 годин, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, до ОСОБА_4 в її квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , згідно її замовлення, під виглядом приватного комп`ютерного майстра приїхав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, виконуючи заздалегідь підготовлений з невстановленими особами план дій, з корисливих мотивів, з метою наживи та особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи літній вік потерпілої і її вразливий стан, суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протягом деякого часу робив вигляд, що намагається налагодити обладнання, після чого цинічно повідомив ОСОБА_4 завідомо неправдиву інформацію, що в телевізорі та ТВ-приставці він виявив комп`ютерні віруси у кількості 7000 і для того щоб їх видалити йому необхідно сплатити грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та 90 000, 00 грн.

ОСОБА_4 , повіривши ОСОБА_5 , вірячи в його добропорядність та чесність, не підозрюючи його протиправні наміри, злякавшись озвученої ним інформації, знаходячись у шоковому стані, бажаючи налагодження ТВ-приставки та телевізора, вирішення вигаданих ОСОБА_5 технічних проблем, повідомила, що не має таких грошей, а має лише 500 доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення кримінального правопорушення складало 18 284, 30 грн. і передала їх останньому.

Одразу після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на отримання максимально можливої суми грошових коштів, що є в наявності у потерпілої, став розпитувати особисті дані ОСОБА_4 та нагадувати, що потрібні ще грошові кошти для вирішення її питань з обладнанням і дізнавшись від неї про наявність у потерпілої банківської картки АТ КБ «Приватбанк» домовився з нею, про зняття ще 1 000, 00 грн. і разом з нею направився до банкомату, розташованого у магазині «Свіжина» по пр-ту. Ювілейному, буд. 89 в м. Харкові. Далі потерпіла ОСОБА_4 попрохала ОСОБА_5 зі своєї банківської картки № НОМЕР_2 , зняти 1 000, 00 грн., ОСОБА_5 цинічно зловживаючи довірою літньої потерпілої, усвідомлюючи, що вона в силу свого віку і стану здоров`я не зрозуміє скільки грошових коштів видав банкомат, замість 1 000, 00 грн., о 18:03 годині зняв грошові кошти в розмірі 10 000, 00 грн., після чого не надавши жодних послуг потерпілій ОСОБА_4 , навіть не налагодивши на ТВ-приставці спортивні телеканали, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, заволодівши шляхом зловживання довірою грошовими коштами потерпілої на загальну суму 28 284, 30 грн, звернувши вказані грошові кошти на свою користь та розпорядившись ними у подальшому на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 28 284, 30 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, тобто - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та дав суду показання про обставини вчинення ним вказаного вище кримінального правопорушення. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені у обвинувальному акті. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначено спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно. У вчиненому щиро розкаявся та повністю відшкодував завдані потерпілій збитки.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій) та наявність обставини, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку).

Надаючи оцінку особі обвинуваченого суд також зазначає, що він офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 190 КК України.

Разом з цим, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характеризуючи обвинуваченого обставини, визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття, повне відшкодування шкоди потерпілій, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення з нього на її користь суму 28 284, 30 грн. в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Надалі, в ході судового розгляду від потерпілої надійшла заява про відмову від цивільного позову.

У судовому засіданні потерпілій роз`ясненні наслідки відмови від позову.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілої, суд керується положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови цивільного позивача від позовних вимог до ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що цивільний позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовних вимог до ОСОБА_5 і відмова прийнята судом, провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2023 накладено арешт на майно, вилучене під час огляду місця події від 06.03.2023 у період часу з 15:00 по 15:25 год. за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, в службовому кабінеті № 87 Харківського РУП № 2, а саме: мобільний телефон «ТМ Xiаomi Reаdmi 10A» в корпусі сірого кольору, в силіконовому чохлі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_3 ; ICCD1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; ICCD2: НОМЕР_6 ; серійний номер: НОМЕР_7 , модель: НОМЕР_8 , в якому встановлені дві сім-карти стартових пакетів «ВФ Водафон» НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи що підстави, передбачені ч. 4 ст. 174 КПК України, для продовження існування арешту відсутні, то накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2023, підлягає скасуванню.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирається.

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_4 від цивільного позову.

Закрити провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2023, на мобільний телефон «ТМ Xiаomi Reаdmi 10A» в корпусі сірого кольору, в силіконовому чохлі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_3 ; ICCD1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; ICCD2: НОМЕР_6 ; серійний номер: НОМЕР_7 , модель: 2202233L2G, в якому встановлені дві сім-карти стартових пакетів «ВФ Водафон» НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Речові докази:

- мобільний телефон «ТМ Xiаomi Reаdmi 10A» в корпусі сірого кольору, в силіконовому чохлі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_3 ; ICCD1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; ICCD2: НОМЕР_6 ; серійний номер: НОМЕР_7 , модель: 2202233L2G, в якому встановлені дві сім-карти стартових пакетів «ВФ Водафон» НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , - після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю;

- оптичний диск DVD-R диск TM Aхent з записами з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні магазину, - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження за № 0000027 від 10.01.2023.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1