Справа № 745/515/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/815/23
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000255 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, працює водієм КП «Сосницьке комунально-житлове управління», раніше судимий 19.01.2023 Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з утриманням щомісячно 10% заробітку в доход держави,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

На підставі ч.4 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, вирок Сосницького районного суду від 19.01.2023 ухвалено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3346 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що на початку березня 2022 року, у післяобідню пору доби, більш точний час та дату органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості, праворуч від автодороги, сполученням Чернігів - Грем`яч (Р-12) на 89 км +350 м, у напрямку до м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, діючи умисно, придбав шляхом привласнення знайдених предметів, схожих на елементи системи навісного динамічного захисту танка, що перебували у хаотичному порядку на землі навколо знищеної військової техніки російської федерації, які у той же день, на власному автомобілі ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому розібрав зазначені предмети та відокремив від металевої основи в`язку, еластичну речовину, що знаходилась у них, яку надалі зберігав у веранді будинку, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 15 квітня 2023 року, у період часу з 07:17 год по 08:43 год, у ході проведення обшуку господарства, за місцем проживання ОСОБА_8 , працівниками Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області вилучено чотири металеві ємності з в`язкою, еластичною речовиною.

Відповідно до висновку комплексної судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/125-23/4181 від 27.04.2023, надана на дослідження речовина, вилучена 15.04.2023 в ході обшуку господарства, за місцем проживання ОСОБА_8 , є вибуховою речовиною на основі гексогену, загальною масою 4774,3 г, здатною до вибухового перетворення.

Таким чином, ОСОБА_8 з початку березня 2022 року по 15 квітня 2023 року без передбаченого законом дозволу, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, умисно придбав та зберігав у приміщенні веранди будинку, за місцем проживання, за вищевказаною адресою, вибухову речовину на основі гексогену, загальною масою 4774,3 г, здатною до вибухового перетворення.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст.71, ст.72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду від 19.01.2023 й остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. Вказав на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Також послався на відсутність підстав для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України. Крім того, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 , місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування ст.71 КК України. Проте помилково послався на ч.4 ст.71 та ч.3 ст.72 КК України, вказуючи, що вироки в такому випадку складанню не підлягають, так як покарання у виді штрафу не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні його за сукупністю вироків.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (жителі села та трудовий колектив звернулися до суду з проханням не позбавляти його волі); обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; врахував висновок органу пробації; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, у виді штрафу, оскільки перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, а також незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 є тими обставинами, які пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а відтак, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення мети покарання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про м`якість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є слушними, з наступних міркувань.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з утриманням щомісячно 10% заробітку в доход держави.

Місцевим судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, було вчинено ОСОБА_8 на початку березня 2022 року та є триваючим правопорушенням, яке вважається закінченим з моменту його виявлення - а саме 15 квітня 2023 року, тобто після ухвалення вироку Сосницького районного суду від 19 січня 2023 року.

За змістом ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити з урахуванням вимог ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків.

За таких підстав, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, у частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Відповідно до ст.71 КК України, до покарання за цим вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року у виді виправних робіт на строк 1 рік з утриманням щомісячно 10% заробітку в доход держави, яке відповідно до ч.3 ст.72 КК України - виконувати самостійно.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4