Справа №295/9298/23
УХВАЛА

Іменем України

26.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Захисник адвокат ОСОБА_6 , звернулась до суду з клопотанням в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що застосування до засудженого покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості звільнення порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 28 Конституції України. Засуджений вважає, що довічне позбавлення волі не відповідає міжнародним стандартам та практиці Європейського суду з прав людини, що було констатовано, зокрема, 12.03.2019 у справі «Пєтухов проти України», а тому строк його покарання має бути змінений на підставі ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод. На переконання засудженого, практика Європейського Суду з прав людини та Європейська конвенція з прав людини та основоположних свобод є джерелом права, і, відповідно до Конституції України, являється частиною національного законодавства, а отже наявні усі законні підстави для вирішення його клопотання. Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_5 має 6 заохочень та стягнення, які погашені. Просив звернути увагу суду на те, що стягнення були накладені необґрунтовано, з метою катування, щоб зломити волю засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його умовно-достроково звільнити від відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання захисника засудженого.

Представник установи просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на його безпідставність.

Захисник ОСОБА_6 клопотання підтримала та просила звільнити ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, суд дійшов до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Запорізького обласного суду від 22.01.1999 за ст.ст. 93 п.п. «б», «г», «ж», 142 ч. 2, 193 ч. 3, 222 ч. 1, 222 ч. 3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді смертної кари з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 7.10.1999 вирок залишено без змін. Ухвалою Запорізького обласного суду від 14.06.2000 вирок суду був приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2018, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.1996 по 07.10.1999 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили - 07.10.1999.

Початок строку покарання - 13.08.1996.

Згідно матеріалів справи та характеристики засудженого, 15 років призначеного покарання із зарахуванням відбув -19.06.2008. За час утримання в СІЗО м. Запоріжжя засуджений ОСОБА_5 , характеризувався з негативної сторони. Допустив 18 порушень режиму тримання, за що 18 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. З 14.09.2001 відбуває покарання в державній установі «Житомирська установа виконання покарань(№8)». Допустив 26 порушень вимог режиму тримання, за що 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має шість заохочень. В спілкуванні з представниками адміністрації не завжди ввічливий, схильний до проявів нетактовної поведінки по відношенню до них та написання необгрунтованих скарг. На заходи виховного та профілактичного характеру не реагує, належні висновки робить не завжди своєчасно. Серед засуджених не завжди вживчивий, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Авторитетом серед засуджених не користується. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього обставинам, але бажання працювати не виявляє. Участі в роботах з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов відділення не приймає, бажання не висловлює. Підвищувати свій освітній та професійний рівень бажання не виявляє. Приймає участь в програмі диференційованого впливу «Духовне відродження». До виконання програми відноситься формально. Вирок суду та призначене покарання вважає суворим. Вину у скоєному злочині визнає частково.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, згідно витягу з протоколу №4 від 10.02.2023 комісією ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» підсумовано загальну кількість балів розділів II-VI, яка становить «41» бал, що свідчить про те що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення за ст. 81 КК України.

За положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно з ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

У своєму рішенні від 12 березня 2019 року у справі Пєтухов проти України (Petukhov v. Ukraine, заява № 41216/13) Європейський суд з прав людини констатував наявність в Україні системної проблеми нескоротності покарання у виді довічного позбавлення волі, що суперечить ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду 08 липня 2020 року розглянула в судовому засіданні кримінальну справу (справа № 1-42/2004, провадження № 13-87зво19) за заявою засудженого про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, з підстав встановлення рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України (№ 2)» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

Враховуючи національне законодавство та практику Європейського Суду з прав людини, Велика Палата дійшла таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі Конвенції, та не являє собою порушення ст. 3 цієї Конвенції; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням ст. 3 Конвенції; в) відсутнє порушення ст. 3 Конвенції в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі повинен надавати національним органам можливість оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваючого утримання в ізоляції.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст. 82 КК України.

Однак, ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Водночас відповідно до встановленого чинним законодавством порядку без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення таресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 не було замінено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

Таким чином, клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 до задоволення не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя