КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/4592/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2444/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000114 за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, на утриманні якого не перебувають неповнолітні діти та/або непрацездатні особи, із базовою загальною середньою освітою, який не має зареєстрованого місця проживання, тимчасово проживаючого за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , раніше судимого вироками:

- Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2011 за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;

- Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2011 за ч.2, 3 ст.185 на підставі ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 13.06.2014 з Шепетівської ВК №98 на підставі постанови Шепетівського міського суду Хмельницької області на підставі ст.7 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014, попередній вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2011 визначений як такий, що підлягає самостійному виконанню;

- Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2016 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 08.07.2019 з Білоцерківської виправної колонії №35 умовно-достроково на 9 місяців 29 днів на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2019,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 15.01.2022 о 13 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище, повторно, через металеві ворота, проник на прибудинкову територію, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на якій був розташований будинок, поруч із яким велося будівництво.

Перебуваючи на зазначеній приватній території, ОСОБА_7 з полиці шафи, яка була розміщена порч із будинком, таємно викрав наступне майно: інтернет роутер чорного кольору марки «Asus» моделі «RТ-N56U» серійний номер «F2ІАGС001131» вартістю 550 грн., зарядний пристрій марки «Asus», моделі «ЕХА1004UН» вартістю 300 грн., свіч марки «Media Converter» моделі «Stels-120В5L» вартістю 163 грн. 33 коп., зарядний пристрій марки «Switch Рower Supply» моделі «ZND-0502000» вартістю 70 грн. 00 коп., після чого з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1083 грн. 33 коп.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись лише на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2023 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд при постановленні вироку помилково дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, залишивши поза увагою те, що відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване з урахуванням ступеню тяжкості злочину, яке в даному випадку є тяжким, особи винного, який раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, судимості за які не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, та інших обставин справи, які дають суду зробити такий висновок, а саме - відсутність офіційного місця працевлаштування у обвинуваченого, що свідчить про відсутність у останнього законного джерела доходу. На переконання апелянта, мета покарання не може бути досягнута, шляхом звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування реальної міри покарання з іспитовим строком, як це передбачають приписи ст.ст. 75, 76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду за місцем реєстрації та місцем останнього проживання, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин своєї відсутності не повідомила, клопотань про відкладення розгляду провадження не подавала, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається без участі потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши за клопотанням прокурора дані, які характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та учасниками судового провадження не оспорюються.

За встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, є вірною.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, зі змісту вироку вбачається, що призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, згідно яких обвинувачений раніше судимий, офіційно не працевлаштований, але неофіційно працює на будівництві та має заробітки, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується уповноваженими особами Голосіївського УП, має позитивну характеристику за місцем відбування попереднього покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав часткове визнання винуватості та з`явлення до поліції із заявою про вчинення крадіжки та повернення викраденого майна, що доводиться відповідними заявами та протоколами, та не заперечувалось стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 67 КК України не встановлено.

Враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Разом з тим, враховуючи активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину, зокрема, відсутність матеріальної шкоди та враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора ставилось питання щодо призначення обвинуваченому такого ж покарання, яке призначене судом першої інстанціїу виді позбавлення волі строком на 3 роки, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі прокурора, на те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про попередні судимості обвинуваченого, що на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності, при цьому дані щодо незнятої і непогашеної судимості ОСОБА_7 враховані судом при доведенні такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.

Відсутність у обвинуваченого офіційного місця працевлаштування, на яке вказує в апеляційній скарзі прокурор, не є обставиною, яка, відповідно до вимог ст.ст. 65, 75 КК України має враховуватись при призначенні покарання, та не є перешкодою для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що окрім ознак, які характеризують особу обвинуваченого, суду у ході прийняття рішення про можливість застосування вимог ст. 75 КК України належить з`ясувати й обставини, які стосуються вчиненого кримінального правопорушення. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 крадіжка вчинена не на велику суму, та більш того, тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало, оскільки, все майно було повернуто потерпілій, про що свідчить розписка останньої, наявна в матеріалах провадження.

Крім того, слід зазначити, що з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, у січні 2022 році, і станом на час апеляційного розгляду пройшло більше ніж півтора роки, за які в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо його неналежної поведінки. До того ж, посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який неофіційно працює та належним чином виконує покладенні на нього судом першої інстанції обов`язки, на переконання колегії суддів, свідчить не лише про правомірність його поведінки, а й підтверджує усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує найого вірний соціальний напрямок.

Таким чином, судом першої інстанції, як при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,так і при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покаранняпрокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2023 у кримінальному проваджені №0000114 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4