Справа № 309/3620/22
Провадження № 1-кп/309/221/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000323 від 14 серпня 2022 року, відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р. за ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 189 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_3

Адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 12 серпня 2022 року, під час дії указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи з прямим умислом спрямованим на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що у ОСОБА_6 відсутні перед ним будь-які боргові зобов`язання фінансового характеру, зайшов в будинок АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 та, погрожуючи останньому застосуванням фізичного насильства, пред`явив незаконну вимогу до ОСОБА_6 про передачу грошових коштів у загальній сумі 2000 гривень, начебто в рахунок погашення боргу. Крім того в ході здійснення погроз застосування фізичного насильства, ОСОБА_3 наказав ОСОБА_6 принести гроші в сумі 2000 грн. ранком 13.08.2022 до нього додому, а саме до будинку АДРЕСА_3 .

Наступного дня, тобто 13 серпня 2022 о 9 год. 20 хв. продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 повторно зайшов до будинку ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_2 та погрожуючи останньому застосуванням фізичного насильства, повторно пред`явив незаконну вимогу до ОСОБА_6 про передачу грошових коштів у загальній сумі 2000 гривень начебто в рахунок погашення боргу.

В свою чергу ОСОБА_6 побоюючись реалізації погроз ОСОБА_3 , передав останньому грошові кошти в сумі 2000 грн.

Таким чином ОСОБА_3 незаконно заволодів грошовими

коштами ОСОБА_6 в сумі 2000 грн., чим спричинив

останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ст. 189 ч.4 КК України спочатку визнав частково, однак в кінці судового слідства вину визнав в повному обсязі, у вчиненому розкаявся. Суду ствердив, що 12 серпня 2022 року він дійсно знаючи, що у потерпілого ОСОБА_6 перед ним відсутні боргові зобов`язання, погрожуючи застосуванням фізичної сили відносно потерпілого, пред`явив вимогу передати йому наступного дня , а саме 13 серпня 2022 р. в рахунок боргу 2000 грн. Зранку 13 серпня 2022 р. він прийшов до потерпілого ОСОБА_6 та повторно погрожуючи застосуванням фізичної сили вимагав від потерпілого 2000 грн., що потерпілий і зробив, а саме передав йому грошові кошти у розмірі 2000 грн., які він витратив на власні потреби.

Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України , потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив, що 12 серпня 2022 року до нього прийшов ОСОБА_3 , та почав вимагати від нього 2000 грн., які нібито він був винен йому. Однак, жодних грошових коштів він від ОСОБА_3 ніколи не позичав та не отримував. ОСОБА_3 сказав йому , що завтра зранку він повинен принести йому додому гроші, і якщо не буде грошей , то він його поб`є . Зранку наступного дня до нього прийшов ОСОБА_3 , який тримав у руках батіг, та погрожуючи ним, знову висунув вимогу передати йому грошові кошти. Він побоюючись отримати від ОСОБА_3 тілесні ушкодження передав йому 2000 грн. Під час того , як ОСОБА_3 вимагав від нього гроші був присутній його брат ОСОБА_7 , який також може підтвердити дані обставини. Після того , як він передав гроші, про даний факт він повідомив свою сестру , яка зателефонувала в поліцію.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 суду ствердив, що він проживає разом з своїм братом ОСОБА_6 в одному будинку. Ввечері 12 серпня 2022 р. до них додому прийшов ОСОБА_3 , який почав вимагати від його брата 2000 грн., які нібито винен йому брат . Брат пояснював ОСОБА_3 , що жодних коштів він не позичав і нічого йому не винен, однак ОСОБА_3 настоював та своєму та на підвищеному тоні повідомив, що буде вибивати гроші з брата. Брат побоюючись за своє здоров`я погодився і сказав , що дасть йому гроші. Після цього ОСОБА_3 сказав , що гроші брат наступного ранку повинен принести йому додому і вийшов з будинку. Зранку 13 серпня 2022 р. ОСОБА_3 знову прийшов до них додому та почав питати, де гроші, і чому брат не приніс гроші йому додому. ОСОБА_3 агресивно наполягав віддати гроші, при цьому тримав у руках батіг, та сказав, що буде брат битий. Після цього, брат налякавшись ОСОБА_3 , а саме , що він може нанести йому тілесні ушкодження, пішов у сусідню кімнату, де з шафи взяв чотири купюри номіналом 500 грн., які віддав ОСОБА_3 . Отримавши гроші ОСОБА_3 вийшов з їх будинку. Після цього брат повідомив їх сестру про те , що сталося , і вона викликала працівників поліції.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 суду ствердив, що 13 серпня 2022 р. до нього додому прийшов ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і тримаючи в руках грошові кошти запропонував йому піти вживати алкогольні напої. На його питання звідки у нього гроші ОСОБА_3 відповів , що грошові кошти він відібрав від ОСОБА_9 . Однак з ОСОБА_3 вживати алкогольні напої не пішов , оскільки в розмову втрутилась його мати і вигнала ОСОБА_3 з двору.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 суду ствердила, що 13.08.2022 р. до неї додому прийшов ОСОБА_3 , який почав кликати її сина піти з ним вживати алкогольні напої, однак вона вигнала ОСОБА_3 і не пустила сина з ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку , з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.189 КК України оскільки він своїм діями вчинив вимагання , а саме вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочин , який передбачений ч.4 ст. 189 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання щире каяття

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи особу підсудного, а саме те, що підсудний вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, характеризуються посередньо за місцем проживання, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи думку прокурора щодо необхідної міри покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у межах санкції ч.4 ст. 189 КК України, у вигляді позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та не дають підстав для звільнення цієї особи від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу. Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання для, прикладу, зі звільненням від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як таке, що не забезпечить виконання мети регламентованої ст. 50 КК України.

Відповідно до положень п. п. 1 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у вироку в резолютивній частині зазначається, зокрема, покарання, призначене по обвинуваченню, що визнане судом доведеним, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Питання про призначення покарання за сукупністю злочинів виникає у тих випадках, коли злочинна діяльність особи проявляється у вчиненні одного або декількох діянь, які кваліфікуються за двома або більше кримінально-правовими нормами Особливої частини КК України, до засудження за будь-який з них.

За змістом пунктів 1 та 2 частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне призначене за сукупністю злочинів покарання, зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України.

Ці приписи є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Судом встановлено , що вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 року, ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до двох років обмеження волі та за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді двох років позбавлення волі . На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в два роки

За наведених обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України та частково йому приєднати один місяць позбавлення волі згідно вироку Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину)передбаченого ч.4 ст.189 КК України та призначити йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України до даного покарання частково приєднати покарання за вироком Хустського районного суду від 9 жовтня 2023 р. у вигляді одного місяця позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді семи років і одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання, а саме з 22 серпня 2022 року.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1