Справа № 465/3945/16-к
пр.№ 1-кп/464/129/23
25 жовтня 2023 року м.Львів
Сихівський районний суд м. Львова
за участі його сторін, -
у с т а н о в и в :
згідно з обвинувальним актом:
-ОСОБА_11 обвинувачується у пособництві в заволодінні чужим майном - ЛКП «Львівелектротранс» на суму 2 249 038 грн в період 05, 11 та 12 вересня 2008 року, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України;
- ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні 12 вересня 2008 року чужим майном - ЛКП «Львівелектротранс» на суму 2 249 038 грн, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України
У судовому засіданні сторона захисту ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що підтримали і самі обвинувачені, звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження на підстав ст.49 КК України, мотивуючи тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення минули строки давності, зокрема п`ятнадцятирічний, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; останні нових кримінальних правопорушень не вчиняли, не визнають своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні, проте просять звільнити їх від кримінальної відповідальності з розумінням, що це є нереабілітуюча обставина.
Заслухавши думку учасників провадження із незапереченням з урахуванням відсутності підстав для відмови у таких клопотаннях, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Частиною 4 тієї ж норми Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Так під час судового слідства у даному кримінальному провадженні, де, зокрема, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, та ОСОБА_7 за ч.5 ст.191 КК України, захисники обвинувачених і останні звернулись до суду з клопотанням про звільнення таких від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Пункт п`ятий частини першої стаття 49 КК України передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема, такі строки - п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до роз`яснень, що міститься у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.05. особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тому суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, що виключає будь-яке провадження по справі.
Згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_7 станом на 12 вересня 2008 року вчинили злочин (ст.12 КК України), що кваліфікований відповідно за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України та ч.5 ст.191 КК України. Санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає покарання позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. З дня його вчинення відповідно минуло понад п`ятнадцять років (п.5 ч.1 ст.49 КК України).
Протягом цього строку ОСОБА_11 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення нового кримінального правопорушення не притягувалися, не знятої чи не погашеної судимості не мають та в розшуку не перебували, що підтверджується відповідними вимогами ІАС від 22.09.23. та 26.09.23., наданими прокурором під час розгляду провадження, у зв`язку з чим і просив заявлені клопотання задоволити.
Підстав для застосування ч.2 чи ч.3 ст.49 КК України у суду не має, матеріали справи не містять у собі відповідних відомостей, істороною обвинувачення не надано, як і для ч.5 даної норми КК України.
Невизнання вини особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання, зазначена позиція ККС ВС викладена у постанові у справі № 552/5595/18 (провадження № 51-5289км19).
Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків завності Законом не пов`язане зі згодою потерпілого чи його представника, їх заперечення не є правовою підставою для незастосування ст.49 КК України і не можуть бути вирішальними, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень суду й з урахуванням, що представник потерпілого під час судового розгляду не підтримав заявлений прокурором цивільний позов із зазначенням про відсутність претензій до обвинувачених.
З урахуванням виконання судом вимог ч.3 ст.285 КПК України, після чого обвинувачені настояли на звільненні їх від кримінальної відповідальності на підставі п.5 ч.1 ст.49 КК України з нереабілітуючих підстав, та за наявності усіх підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд вважає необхідним звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі п.5 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно них закрити.
Відповідно підлягає скасуванню арешт, накладений на майно обвинувачених ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.04.16., а щодо майна ОСОБА_11 лише в частині автомобіля «Nissan Micra, 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 (2008 р.в., номер кузова НОМЕР_2 ) з урахуванням скасування арешту на інше майно за клопотанням ОСОБА_13 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.08.17. (справа № 465/3945/16-к, пр. № 1-кп/461/133/17).
Керуючись ст.ст.284, 285, 369, 371, 372, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :

задоволити клопотання сторони захисту.
Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 7 днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_14

Судді

ОСОБА_15 ЧОРНА