02.01.24 Справа №469/1893/23
1-кс/469/2/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 січня 2024 року смт. Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
володільців майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановила :
Начальник Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 просить накласти арешт на майно, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні, автомобіль "DAEWOO LANOS", державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, червоного кольору зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключем від автомобіля, який, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_4 та користувачу (особа, у володінні якої перебував транспортний засіб на момент його вилучення та яка повідомила про наявність у неї права власності на вказане майно) ОСОБА_5 , із забороною ОСОБА_5 розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до клопотання, слідчим відділенням ВП № 8 МРУП ГУНП здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження за повідомленням ОСОБА_4 про незаконне заволодіння у червні 2023 року належним їй автомобілем марки "DAEWOO LANOS", державний номерний знак НОМЕР_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом.
З протоколу допиту ОСОБА_5 встановлено, що зазначений у клопотанні автомобіль став предметом боргових зобов"язань між нею та цивільним чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , а саме 27 жовтня 2020 року вона взяла у борг у ОСОБА_7 гроші в сумі 500 доларів США і як гарантія того, що вона з часом поверне борг, між ними виникла домовленість про те, що вона належний їй автомобіль переоформила на цивільну дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_4 ; борг в сумі 3500 доларів США вона повернула ОСОБА_8 17 листопада 2022 року, але автомобіль так і не переоформила, будь-які розписки про повернення боргу у неї відсутні.
ОСОБА_4 повідомила, що вважає себе законним власником вказаного автомобіля, якого вона приблизно шість місяців тому добровільно надала ОСОБА_5 у користування, але приблизно 10 листопада 2023 року на прохання повернути автомобіль остання вимогу проігнорувала, після чого вона звернулась із заявою до поліції.
Прокурор посилається на те, що зазначений у клопотанні автомобіль має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, без нього неможливо встановити його вартість та забезпечити правильну кваліфікацію дій винної особи, а тому арешт майна є необхідним для його збереження як речового доказу та проведення транспортно-товарознавчої експертизи, технічної експертизи документів, оскільки іншим способом довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, неможливо, враховуючи, що під час подальшої експлуатації автомобіля його власник або користувач можуть здійснити його продаж або знищення.
У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, зазначив, що арештоване майно планується зберігати на території ВП № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області.
Власник майна ОСОБА_4 з клопотанням погодилась, пояснила, що вона особисто до ОСОБА_5 з вимогою повернути автомобіль не зверталась, ОСОБА_5 користувалась автомобілем за її згодою, чому у заяві до поліції вказала на викрадення автомобіля невідомими особами - не може пояснити, рік тому її чоловік просив ОСОБА_5 повернути автомобіль.
Володілець автомобіля «"DAEWOO LANOS", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з клопотанням погодилась, пояснивши, що вказаний транспортний засіб було нею переоформлено на ОСОБА_4 у забезпечення виконання договору позики, укладеного ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , проте за домовленістю сторін та за добровільним волевиявленням ОСОБА_4 автомобіль перебував у ОСОБА_5 , у неї було і свідоцтво на транспортний засіб, вилучене поліцією 27 грудня 2023 року. Рік тому ОСОБА_9 вимагав повернути автомобіль та вона його йому повернула у присутності працівників поліції ВП № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області, а через день повернула борг, у зв"язку з чим ОСОБА_9 віддав їй автомобіль, а також перерахував їй переплату за боргом. З того часу вимоги про повернення автомобіля не заявлялись, а ОСОБА_4 взагалі до неї з приводу повернення автомобіля не зверталась.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що у його задоволенні слід відмовити з таких підстав.
Як вбачається з ч.ч. 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження (ч.2 ст.131 КПК України), які, на підставі ч.3 ст.132 КПК України, не можуть бути застосовані, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Частина перша статті 289 КК України, за якою здійснюється кримінальне провадження, встановлює кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.
Обставини, які свідчать про наявність ознак складу вказаного кримінального правопорушення, у клопотанні не викладені та з матеріалів кримінального провадження не вбачаються; більше того, ОСОБА_4 , яка зазначена у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу як власник майна, не підтвердила того факту, що нею будь-коли висловлювалась вимога до ОСОБА_5 про повернення транспортного засобу, який був наданий власником добровільно.
Органом досудового розслідування не встановлено момент та підстави вибуття транспортного засобу з власності чи володіння ОСОБА_4 , набуття ОСОБА_4 такого права, та підстави володіння таким транспортним засобом ОСОБА_5 , не перевірено пояснення ОСОБА_5 про наявність у неї права власності на автомобіль, а тому посилання на незаконність утримання транспортного засобу ОСОБА_5 є припущенням, на якому не може грунтуватися судове рішення.
Слідчий суддя звертає увагу на необхідність врахування при з"ясуванні правомірності заволодіння майном правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у 7.13 постанови у справі № 911/1278/20 від 05 квітня 2023 року, згідно з якою "як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу".
Вказані обставини спростовують посилання прокурора на доведеність існування обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, а тому необхідність арешту майна є недоведеною.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні клопотання відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та володільцям майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: