Справа №293/1675/23
Провадження № 1-кп/293/92/2024
УХВАЛА

10 січня 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002130 від 12.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Малин Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12.01.2024 із визначенням застави у розмірі ста двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 322080 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави строком на 60 днів, згідно поданого 05.01.2024 клопотання, мотивуючи тим, що ризики, які були при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Обвинувачений відмовився від надання пояснень щодо поданого прокурором клопотання.

Захисник обвинуваченого заперечила щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, заявлені прокурором, не підтверджені доказами, розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 іншим судом в силу презумпції невинуватості не може враховуватись у даному кримінальному провадженні при продовженні запобіжного заходу, а визначена судом застава є непомірно великою для обвинуваченого.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії», в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також те, що він не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений, останній раз 18.12.2019 вироком Баранівського районного суду Житомирської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, відбував покарання реально, що на думку суду переконливо свідчить про суспільну небезпечність його особи та схильність до вчинення злочинів.

Наявні у матеріалах клопотання обставини та докази, на які посилається прокурор у клопотанні, є достатніми, та на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілу та свідків, яким відомі обставини вчинення ним злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше неодноразово судимий.

Також, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 .

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні суд враховує, що обвинуваченому відоме місце проживання, як потерпілої, так і свідків в даному кримінальному провадженні, а тому й у такому випадку, можливості обвинуваченого незаконно впливати на них.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Твердження захисника про те, що обвинувачений не має наміру впливати на свідків та потерпілу, переховуватись від суду, заслуговують на увагу, однак враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини справи, вони не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду не надано.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте на даний час обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу, існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, судовий розгляд справи по суті ще не розпочато, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, коли суд має право не визначити розмір застави, у даному випадку відсутні.

Частиною 5 статті 182 КПК України визначено, що у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приймаючи до уваги положення статей 182, 183 КПК України, а також те, що попередній розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 14.07.2023, в розмірі 214720 гривень не забезпечив виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків та запобігання ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно визначити заставу у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та визначити заставу у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 322080 гривень.

При цьому, суд, окрім наведеного вище, бере до уваги й те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, у тому числі й про майновий стан обвинуваченого, які б свідчили про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для нього, що в свою чергу свідчить про те, що підстав вважати такий розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, строком на 60 днів, тобто до 10.03.2024.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 322080 (триста двадцять дві тисячі вісімдесят) гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

У разі внесення застави, обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти та покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до суду у визначений судом час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі місця проживання без дозволу суду або прокурора;

3) повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі невиконання даних обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ