КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/786/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПКУ Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07 січня 2024 року 16 години 30 хвилин, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України (ЄУН 387/731/21).

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 10.04.2021, разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розпиваючи алкогольні напої, в ході виниклої суперечки, умисно, групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , спричинили ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, від яких у подальшому останній помер у лікарні.

Прокурором у порядку ст. 331 КПК України заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції вказане клопотання задоволене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, особу обвинуваченого без міцних соціальних зв`язків. Враховано, що вчинення кримінального правопорушення інкримінється групою осіб, при наявності обставин, які обтяжують покарання.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Вказує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою у межах даного кримінального провадження з 30.08.2021, підставою продовження застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, фактично, є лише обґрунтованість підозри та тяжкість можливого покарання, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вислухавши думку судді-доповідача, думку сторони захисту (адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 ) на підтримку доводів і вимог поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вивчивши виділені матеріали провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з серпня 2021 року. У справі розпочато і триває судове слідство.

Як встановлено матеріалами, у справі наявні троє обвинувачених, обвинувачення пред`явлене вчиненням у співучасті, з обтяжуючими покарання обставинами, склад обвинувачення кваліфікований.

Внаслідок злочинного діяння настали тяжкі і непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховані й наступні обставини: ОСОБА_7 не одружений, без утриманців, безробітний, не навчається, офіційного і сталого джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Свідками у кримінальному провадженні є місцеві мешканці, що знайомі обвинуваченому.

Як встановлено, судом першої інстанції застосовувався привід обвинуваченого в судове засідання через неявку обвинуваченого за викликом суду, що стало однією з причин застосування судом першої інстанції найсуворішого запобіжного заходу.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), не маючи міцних соціальних зв`язків без перешкод залишити своє місце проживання, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07 січня 2024 року 16 години 30 хвилин, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3