Справа № 303/1884/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційне провадження № 11-сс/4806/101/22 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2022 про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного за ч.4 ст.186 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 10.03.2022 клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000241, внесеному до ЄРДР 08.03.2022 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 задоволено частково.

Застосувано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю на два місяці з дня винесення слідчим суддею даної ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати зазначене вище місце фактичного проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження.

Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покладено на слідчого, у провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді по 09.05.2022 включно.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що 10.03.2022 старший слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 звернувся до суду до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання слідчий мотивує тим, що 08.03.2022, о 13 год. 40 хв., в м. Мукачево, по вул. А.Павлова, 14-16 Закарпатської області, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу входу до приміщення автовокзалу, що за вищевказаною адресою, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, знаючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , з яким розпочав розмову, після чого відкрито, шляхом ривка, викрав із його рук грошові кошти в сумі 300 Євро, які по відношенню до української гривні, згідно довідки AT «Ощадбанк» становлять 9 951,21 грн.

У подальшому ОСОБА_8 залишив місце події, сів у автомобіль «Opel Vivaro», н.з. НОМЕР_1 , на якому поїхав у невідомому напрямку, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 9 951,21 грн.

Правова кваліфікація вчиненого за вказаних вище обставин кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України грабіж, вчинений в умовах воєнного стану.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України:

- перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років; розуміючи, які наслідки це створює, останній може уникати від притягнення його до відповідальності;

- підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні щодо зміни їхніх показань під час судового розгляду даної справи, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до потерпілого та свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній, знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати потерпілого та свідків даної події, чинити на них психологічний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показань, а також схиляти потерпілого та свідків до дачі ними неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні показання зможуть призвести до притягнення його до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження;

- підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки наважившись на вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану, аналогічно може вчинити новий злочин.

Вищенаведене не дає підстав органу досудового розслідування звертатися до суду із більш м?яким запобіжним заходом відносно підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки вони не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього обов?язків.

Слідчий зазначає, що фактичні обставини справи, особа підозрюваного та характер висунутої підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у їх взаємозв?язку з можливими ризиками по справі, свідчать про неможливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання ризиків та виконання підозрюваним процесуальних обов?язків.

Слідчий суддя визнав, що дане клопотання слідчого відповідає вимогам КПК України.

09.03.2022, о 15 год., ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Підозрюваний копію клопотання слідчого та матеріалів, що обґрунтовують його підозру отримав о 10 год. 30 хв. 10.03.2022, що стверджується його особистим підписом, з участю захисника.

Надані стороною обвинувачення докази та матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

П.4 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за якою може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.

Слідчий суддя також визнав, що дані матеріали справи за клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання міри запобіжного заходу стосовно підозрюваного найсуворішого у виді тримання під вартою.

Мотиви слідчого щодо тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не можуть бути визначальним фактором при вирішенні питань, пов?язаних із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Така позиція узгоджується з пунктом 3 рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08.07.2003 у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, згідно якої тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

ЄСПЛ неодноразово, у рішеннях справ: «Харченко проти України», «Третьяков проти України», «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Наданими доказами встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, отримував подяку за зразкове виконання військового обов`язку.

Крім того, доводи сторони обвинувачення, що перебуваючи на волі, підозрюваний буде переховуватися від органу досудового слідства, незаконно впливати на потерпілого та свідків, чим перешкоджатиме встановленню істини в справі, мають характер припущення та не ґрунтуються на матеріалах даної справи.

Таким чином, в даному випадку відсутні достатні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , що в свою чергу надає слідчому судді місцевого суду право застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вирішуючи дане питання про застосування запобіжного заходу саме у виді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги п.п. 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м?яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв?язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального провадження (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв?язків).

Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Враховуючи те, що прокурором та слідчим не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя визнав, що відносно ОСОБА_8 слід застосувати інший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування засобу електронного засобу контролю строком на два місяці.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати вказану вище ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 10.03.2022 і постановити нову, якою наведене вище клопотання слідчого задовольнити, застосувати віносно підозрюваного за ч.4 ст.186 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення згідно ч.3 ст.183 КПК України розміру застави.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України доведено.

09.03.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

У вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 .

Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин з корисливим мотивом, обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов?язання не надається можливим, цей підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, які на даний час не допитані.

Обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту не надається можливим, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, який було вчинено в умовах воєнного стану, відсутність соціальних зв?язків підозрюваного, створюються реальні підстави вважати, що в разі обрання даного запобіжного заходу підозрюваний, розуміючи невідворотність покарання за даний злочин, з метою уникнення такого може переховуванню від органу досудового розслідування та суду.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який,

відповідно до ч.4 ст.186 КК України, передбачена кримінальна відповідальність

у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слід врахувати, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану.

Даному злочину, в умовах сьогодення притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

Слід враховувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а тому перебування підозрюваного під вартою є виправданим та слугує інтересам громади у демократичному суспільстві.

Таким чином, рішення слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання більш м?якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю щодо підозрюваного є необґрунтованим, а тому, враховуючи ризики, які наявні, до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 , який подав апеляційному суду клопотання з проханням провести апеляційний розгляд у його відсутності, розглядається як без нього, так і у відсутності підозрюваного, його захисника, неявка яких з огляду на положення ст.ст. 405,422 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали даного кримінального провадження, надавши оцінку доводам сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, вичерпний перелік яких містять приписи цієї статті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя місцевого суду дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши дане клопотання слідчого та застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя належно дослідив та перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд враховує правову позицію, відображену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б вчинити злочин.

На переконання апеляційного суду наведені у клопотанні слідчого ОСОБА_9 відомості та матеріали справи свідчать про достатність підстав вважати на цій стадії судового провадження обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, існування наведених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України визнані слідчим суддею обґрунтовано.

Місцевим судом вірно зазначено, що вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України, належить до тяжких злочинів.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно звязують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення.

Відповідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що оскільки кількість наявних ризиків на цей час зменшилася, підозрювачий на цей час є соціально адаптованим до життя, має міцні соціальні зв`язки, що значно знижує його суспільну небезпеку, його попередню поведінку та гарантує належну процесуальну поведінку у подальшому.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», виправданим є застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що оскаржена ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 є законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постановлену щодо підозрюваного ОСОБА_6 ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2022 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: