ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/380/23 Справа № 698/493/18 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.289 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки попередній запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_8 Придніпровським районним судом м.Черкаси закінчується 15 квітня 2023 року, а ризики передбачені п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України існують.

12 квітня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси клопотання прокурора задоволено, та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, та змінити обраний відносно нього запобіжний захід на домашній арешт з покладенням на нього зобов`язань.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що прокурором не доведено про існування ризиків , зазначених у його клопотанні, зокрема такого ризику, як переховування від суду. Стверджує, що він не переховувався, а до суду не з`являвся через те, що не знав про виклики, які надходили за місцем його проживання, оскільки він перебував на заробітках у місті Києві, а тому цей ризик не можна вважати доведеним.

Разом з тим, апелянт зазначив, що він має постійне місце проживання і в разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він зобов`язується знаходитися за місцем свого проживання з дотриманням всіх правил, які зобов`язується неухильно виконувати та своєчасно прибувати за кожним викликом.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 квітня 2023 року було продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які суд вже врахував при вирішенні питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, а також ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, і ці ризики, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років та неодноразово без поважних причин не з`являвся до суду в судові засідання, хоча був повідомлений належним чином, не працевлаштований, не має законного стабільного джерела доходів, що свідчить про стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності та характеризує його як особу, що схильна до систематичного вчинення нових злочинів.

Що стосується доводів апелянта про можливість застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заході, то місцевим судом розглянута така можливість та зроблено вірний висновок про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що є достатньо підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований запобіжний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченим та його захисником.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Дослідивши матеріали клопотання, з урахуванням вимог ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178, 183 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді