ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1277/23 Справа № 212/823/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

представника особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 03.02.2023 року,за апеляційною скаргою, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 04.02.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 : 3 ножі, чорні печатки, ключі від транспортного засобу, транспортний засіб «ЗАЗ 110558-44» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », з номером кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_3 » з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », з номером кузова « НОМЕР_2 » з позбавленням права на їх відчуження, розпорядження, користування.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того зазначено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та постановою слідчого визнане речовим доказом.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що органом досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_7 до розслідуваного кримінального правопорушення, та обставини скоєння злочину, згідно із якими останнім транспортний засіб, як знаряддя злочину не використовувався, а був наданий в тимчасове користування для перевезення будівельних матеріалів та інструментів його власником - ОСОБА_8 .

Вважає, що арештований транспортний засіб не відповідає критеріям речового доказу, органом слідства проведені із ним усі необхідні слідчі дії, через що подальше застосування заходу забезпечення у виді арешту порушує законні права власника на володіння, розпорядження та користування цим майном.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що судовий розгляд проведено без участі власника майна, який про місце, дату та час розгляду повідомлений належним чином не був. Про судове рішення власник майна дізнався 15 лютого 2023 року, після чого звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про скасування арешту.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2023 року скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року на ключі від транспортного засобу, транспортний засіб «ЗАЗ 110558-44» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », з номером кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_3 », власником якого є ОСОБА_8 в частині заборони користування та володіння цим майном, тобто з позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним майном, без заборони користування. У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Враховуючи, що власник майна з клопотанням про скасування арешту спочатку звернувся до суду першої інстанції, рішенням якого не відновлено його право в частині розпорядження транспортним засобом, останнім подано апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його задовлення з огляду на те, що дійсно матеріалами справи не спростовуються доводи апелянта про те, що власник майна дізнався про оскаржуване судове рішення 15 лютого 2023 року, після чого звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про його скасування, а вже після судового розгляду скористався правом на апеляційне оскарження, що не суперечить вимогам закону, з огляду на що строк оскарження був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Вказаних вимог закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про накладання арешту дотримано частково.

З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні СВ ВП№3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за №0000134 від 03.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

05 лютого 2023 року слідчим у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 подано до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання про накладання арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що вилучені в ході огляду місця події 3 ножи, чорні перчатки, ключі від транспортного засобу та транспортний засіб є речовими доказами та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вказане майно, в порушення вимог ст. ст. 132, 170 КПК України не надав належної правової оцінки клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.

Так, слідчим у клопотанні лише формально зазначено, що транспортний засіб та ключі від нього є речовим доказом, будь-якого обгрунтування відповідності його вимогами ст. 98 КПК України, а саме того, що транспортний засіб був знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або як матеріальний об`єкт може бути доказом конкретних фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, не наведено, як не додано до клопотання і будь-яких належних доказів таких обставин.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та згідно із встановленими обставинами події мали місце за адресою: АДРЕСА_2 , де не встановлена на той час особа завдала потерпілому ОСОБА_10 удар ножем в грудну клітину, а потерпілій ОСОБА_11 удар молотком в ділянку голови, що свідчить про те, що арештований транспортний засіб не був знаряддям чи предметом кримінального правопорушення.

Крім того, в рамках вказаного кримінального провадження проведено усі необхідні первинні слідчі дії з транспортним засобом, а саме огляд місця події, в ході якого було виявлено та вилучено: 3 ножі, чорні печатки, ключі від транспортного засобу, транспортний засіб «ЗАЗ 110558-44» свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Згідно із протоколом огляду від 04 лютого 2023 року, на вказаному транспортному засобі, зокрема в його салоні, не було виявлено будь-яких слідів злочину, які необхідні були б для проведення тих чи інших експертиз з використанням вказаного автомобіля.

Також матеріалами справи не спростовуються доводи апелянта про те, що вказаний транспортний засіб був наданий його власником ОСОБА_7 у тимчасове користування для перевезення будівельних матеріалів та інструментів та був використаний як засіб пересування, але при цьому не був предметом чи знаряддям злочину, про що свідчить і відсутність відповідних слідів на самому транспортному засобі.

Слідчим суддею в ухвалі не наведено переконливого обгрунтування необхідності накладання заборони володіння та користування, розпорядження вказаним транспортним засобом, ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію, як не доведено і стороною обвинувачення необхідності проведення будь-яких слідчих дій із ними з метою отримання інших доказів.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, яке було предметом розгляду слідчого судді, не містить обґрунтування можливості використання транспортного засобу, як доказу у кримінальному провадженні або підстав застосування щодо нього конфіскації, в тому числі й спеціальної, відомостей повідомлення власника майна про підозру, про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обгрунтування розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_8 завданням кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За наведених вище обставин, враховуючи вимоги процесуального закону та правові позиції ЄСПЛ, арешт вилученого під час обшуку майна, яке належить ОСОБА_8 , не має належного обгрунтування та порушує право останнього на вільне володіння цим майном, а тому доводи адвоката про безпідставність накладення арешту на автомобіль, ключі від нього та реєстраційне свідоцтво є грунтовними.

Одночасно колегія суддів погоджується з доводами клопотання слідчого в частині необхідності накладання арешту на виявлені під час огляду місця події три ножі та чорні печатки, оскільки з огляду на обставини скоєного злочину останні дійсно могли бути використані як знаряддя злочину або зберегти на собі його сліди, а отже вони мають значення для встановлення обставин вчиненого злочину та відповідають критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Строк апеляційного оскарження - поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна - ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року про арешт майна - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна задовольнити частково, накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події 04.02.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , речові докази: 3 ножі, чорні печатки.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4