ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2023 року

м. Київ

справа № 401/1240/21

провадження № 51-848км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Світловодського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 8 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді тримання під вартою на строк 3 роки 6 місяців, на підставі статей 75, 76 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно) та за ч. 3 ст. 185 КК (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло), за обставин, детально викладених у вироку.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 69 КК та визначити остаточне покарання за правилами статей 70, 71 КК. Вказує, що судами не повній мірі враховано дані про особу засудженого, а також не взято до уваги, що потерпілі до засудженого жодних претензій майнового та немайнового характеру не заявляли. На переконання сторони захисту, за наявності пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих, а також з врахуванням даних про особу засудженого, у судів попередніх інстанцій були всі підстави призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення та кваліфікація дій як за ч. 2 ст. 185 КК так і за ч. 3 ст. 185 КК захисником не оспорюється, а тому згідно зі ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині.

Доводи касаційної скарги захисника про безпідставне незастосування судами попередніх інстанцій положень ст. 69 КК є необґрунтованими.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ч 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до статей 65- 67 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Так, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК, судом віднесено його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжуються покарання, судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання судом враховано дані про особу засудженого, який раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на обліку Світловодського районного відділу філії ДУ «Центр пробації», згідно довідки за місцем проживання скарг на його поведінку від мешканців села не надходило, за обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 військову службу не проходив, визнаний непридатним до військової служби у мирний час. Військовий квиток отримував. Також судом враховано досудову доповідь.

З врахуванням вищенаведеного місцевий суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на певний строк, яке, на переконання суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а також принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання через суворість, а також можливість застосування положень ст. 69 КК, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_7 вчинено умисні корисливі кримінальні правопорушення, що відносяться до нетяжких і тяжких кримінальних правопорушень. Злочинне діяння налічує два епізоди. Посткримінальна поведінка обвинуваченого характерна його зникненням з місця вчинення кримінального правопорушення; викрадене майно вилучене поліцією з домоволодіння обвинуваченого.

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі тяжкого злочину. Нове кримінальне правопорушення, за яке його наразі засуджено, вчинене ним під час іспитового строку, що свідчить про те, що обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення, дотримуватись законослухняної поведінки, має схильність до вчинення злочинів.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані обставини судом першої інстанції при призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання належним чином враховані і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, за тяжке кримінальне правопорушення - мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, з урахуванням положень ст. 71 КК, яке, на переконання колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і така міра покарання відповідає таким принципам призначення покарання як справедливість - як основна засада права, індивідуалізація покарання - призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів.

При цьому апеляційний суд не знайшов підстав для застосування вимог ст. 69 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання, оскільки колегією суддів не було встановлено саме тих обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а обставини, що пом`якшують покарання засудженому, на переконання апеляційного суду, не можуть визнаватись у даному випадку такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки вони виникли після вчинення умисного, в тому числі тяжкого, кримінального правопорушення.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суди попередніх інстанції дотрималися вимог статей 50, 65-67 КК та обґрунтовано не знайшли підстав для застосування положень ст. 69 КК.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, Суд не знаходить.

Посилання сторони захисту на недотримання судами попередніх інстанцій вимог ч. 6 ст. 368 КПК, а саме не неврахування висновків суду касаційної інстанції щодо застосування відповідних норм права, які викладених в постановах Верховного Суду (постанова від 9 жовтня 2018 року у справі №502/816/17 (провадження №51-665км18) та постанова від 13 листопада 20108 року у справі №401/2807/16-к (провадження №51-2816км18)) є безпідставними, оскільки фактичні обставини та правові механізми, застосовані у цьому провадженні та у вищезазначених рішеннях Верховного Суду не є подібними.

З огляду на наведене у касаційній скарзі захисника відсутні достатні дані та переконливі доводи, які би спростовували висновки судів і давали підстави визнати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через суворість або свідчили би про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Світловодського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 8 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3