ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/223/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань31 липня 2017 року за № 0002521, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому за даними кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_10 5 000 грн. на відшкодування заподіяної у наслідок кримінального правопорушення моральної шкоди, а в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

Як визнав суд, 31 липня 2017 року близько 15 год. 30 хв. старший слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_10 прийшовши у фойє ГУНП в Тернопільській області, що по вул. Валова, 11, побачив раніше невідомого йому чоловіка, який поводив себе агресивно, обурювався, що він довго чекає слідчого, на що ОСОБА_10 запитав його чи він ОСОБА_8 з яким напередодні домовлявся про необхідність явки для допиту. При цьому, представився слідчим, назвавши своє прізвище, ім`я, по-батькові. Почувши це та будучи у збудженому стані, обвинувчений ОСОБА_8 почав кричати до ОСОБА_10 , не давав йому пройти на своє робоче місце, а коли останній спробував пройти через турнікет, в обвинуваченого ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, унаслідок чого він руками обхопив ОСОБА_10 за пояс та відштовхнув від турнікетів.

Усвідомлюючи значення своїх дій, розуміючи, що перед ним працівник поліції, обвинувачений ОСОБА_8 умисно наніс один удар кулаком лівої руки в праву ділянку підборіддя потерпілого ОСОБА_11 , після чого наніс ще один удар кульковою ручкою, яку утримував у своїй лівій руці, в праву ділянку шиї останнього, унаслідок чого спричинив вказаному потерпілому легке тілесне ушкодження із короткочасним розладом здоров`я у виді рани правої половини шиї, а також легке тілесне ушкодження - садно правої щоки.

В результаті злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_8 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області капітана поліції - потерпілого ОСОБА_10 під час виконання ним своїх службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та виправдання ОСОБА_8 .

Вказує, що суд визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення стосовно працівника правоохоронних органів ОСОБА_10 , всупереч тому, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_10 був при виконанні службових обов`язків, а саме: пред`явив службове посвідчення обвинуваченому ОСОБА_8 , яке б підтверджувало його повноваження.

Тому, вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що кримінальне правопорушення вчинено стосовно працівника правоохоронного органу.

На переконання апелянта, суд першої інстанції також помилково взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є сумнівними, оскільки свідки не змогли повідомити чим наносився потерпілому удар, в який спосіб і чи були пошкодження, які б підтверджували проникнення стержня кулькової ручки у шию потерпілого.

Стверджує, що показання свідка ОСОБА_14 (хірурга, який оглядав потерпілого ОСОБА_10 ) ґрунтуються виключно на словах потерпілого ОСОБА_10 і жодним іншим доказом не підтверджуються, а видача металевого кінчика від кулькової ручки здійснена з порушенням норм кримінально процесуального закону, без залучення понятих, а тому не може підтверджувати вину обвинуваченого ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції кулькову ручку, яка містить на собі потьоки кулькового чорнила, проте жодного відношення до цієї ручки він не має, так як він був затриманий 31.08.2017 року, а кулькова ручка вилучена 02.08.2017 року і він не знає, як за цей час, поки він був затриманий, ця ручка потрапила в його пакет.

Вважає, що суд не повинен був брат до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 серпня 2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , оскільки впізнання проводилось без участі ОСОБА_8 та його захисника.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2023 року скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вважає вирок місцевого суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню внаслідок неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не розглянув його клопотання про призначення дактилоскопічної експертизи ручки; клопотання щодо інформації з камери відеозапису у фойє ГУНП в Тернопільській області; клопотання щодо інформації з камер відеоспостереження від 31.07.2023 року та інші.

Стверджує, що суд не встановив, що ОСОБА_10 був старшим слідчим у кримінальній справі № 0000052; що саме ОСОБА_10 викликав його на допит повісткою про виклик від 31.07.2017 року; що ОСОБА_10 умисно не вийшов на роботу до 15 год. 50 хв. 31.07.2017 року; що на його вимоги із 09 год. 10 хв. до 12 год. 00 хв. до нього ніхто не виходив; що ОСОБА_10 був при виконанні службових обов`язків 31.07.2017 року.

Стверджує, що слідчий ОСОБА_10 з`явився на роботу у приміщення ГУНП в цивільному одязі, не показав своє посвідчення і йому ніхто не перешкоджав пройти на своє робоче місце.

Зазначає, що усі свідки працівники поліції, які були на місці події не вказують на те, що бачили колоту рану на шиї ОСОБА_10 .

Вказує, що суд належним чинимо не дослідив протокол затримання особи підозрюваної у вчинені злочину від 31.07.2017 р. та протокол вилучення предметів під час їх добровільної видачі, відповідно до яких всі виявлені у нього ручки були цілі і у нормальному стані і жодна ручка не була з якимось потьоками, а в подальшому невідомо як було виявлено ручку білого кольору без стержня у непридатному стані.

На думку апелянта, вищевказану ручку йому підкинула слідча ОСОБА_15 , зловживаючи своїм службовим становищем.

Звертає увагу, що протокол огляду предметів від 01.08.2017 р. без підпису понятих, адвоката та обвинуваченого.

Вважає, що його в приміщенні ГУНП в Тернопільській області затримали незаконно.

Ставить під сумнів факт перебування потерпілого ОСОБА_10 31.07.2017 р. о 16 год. 25 хв. у кабінеті лікаря, оскільки в цей час він перебував в управлінні поліції

Вважає, що слідча ОСОБА_15 приховала частину відеозапису та протокол огляду предметів ві 01.08.2017 року, а суд приховав від нього протокол допиту

лікаря ОСОБА_16 від 31.07.2017 року.

Також апелянт наводить ряд міркувань щодо незаконності ухваленого судом вироку, які зводяться фактично до того, що судом було відхилено або неналежно розглянуто його клопотання щодо дослідження обставин провадження, які, на думку обвинуваченого, мають істотне значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 наголошує на допущених судом порушеннях процесуального характеру, а саме - свідки допитані не у повному обсязі, а потерпілий і обвинувачений умисно не допитані; не досліджено причину конфлікту між ним та слідчим ОСОБА_10 .

Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2023 року та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги і просять їх задовольнити; потерпілого ОСОБА_10 та прокурора, які вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 вважають законним та обґрунтованим і просять залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження; провівши частково судове слідство та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінально правопорушення та кваліфікації його дій, дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_19 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_19 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_19 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому потерпілого та свідків, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки проведених у справі експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, з показань допитаного судом першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що на 31.07.2017 року ОСОБА_10 , який на той час займав посаду старшого слідчого-криміналіста відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Тернопільській області, для проведення слідчої дії у іншому кримінальному проваджені був викликаний потерпілий ОСОБА_19 . Близького 16 години того дня він зайшов у приміщення ГУНП в Тернопільській області і черговий, вказавши на ОСОБА_19 , повідомив що цей чоловік чекає на нього. Після цього, як ствердив потерпілий, він представився ОСОБА_19 і у них розпочався конфлікт, оскільки останній обурювався, що довго чекав на слідчого. При цьому, ОСОБА_19 почав висловлюватись нецензурною лайкою, і поводив себе агресивно. Намагаючись уникнути конфлікту, ОСОБА_20 спробував пройти до свого робочого місця, однак ОСОБА_19 зловив його за верхній одяг відштовхнув від турникету. Після цього ОСОБА_19 наніс йому один удар кулаком в обличчя зліва, після чого ще один удар кулаком лівої руки, в якій була затиснута кулькова ручка, у праву частину шиї нижче вуха, від чого утворилась рана, яка кровоточила. В подальшому, потерпілий відразу ж відправився до лікарні, де йому було проведено хірургічне втручання, під час якого з ший потерпілого вилучено металевий наконечник із стержня ручки.

Свідчення потерпілого ОСОБА_10 щодо обставин заподіяння йому обвинуваченим ОСОБА_19 тілесних ушкоджень об`єктивно стверджуються іншими доказами, які були предметом дослідження місцевого суду.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 - начальника відділення охорони будинків ГУНП в Тернопільській області, з яких слідує, що у вказаний вище час він перебував на посту № 1 ГУНП в Тернопільській області і до нього підійшов ОСОБА_19 та повідомив, що він до слідчого ОСОБА_10 на допит. Оскільки ОСОБА_10 не було на місці, то до нього виходив інший слідчий, з яким вони пройшли в його робочий кабінет, після чого ОСОБА_19 повернувся і очікував у фойє. Коли прийшов слідчий ОСОБА_10 він повідомив йому, що на нього очікує чоловік, до якого ОСОБА_10 підійшов і представився, після чого ОСОБА_19 почав кричати, лаятись, погрожувати. Також свідок бачив, як розвивався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, оскільки знаходився на відстані близько двох метрів біля них і засвідчив, що ОСОБА_19 наніс рукою, в якій була ручка удар в шию потерпілому.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який ствердив, що в момент, коли відбувався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, він знаходився біля стійки чергового офіцера у фойє ГУНП в Тернопільській області і бачив як старший чоловік голосно кричав, а потім вдарив іншого чоловіка в обличчя, який відразу ж зловився за шию.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2017 р., відповідно до якого свідок ОСОБА_12 , попередньо описавши характерні ознаки особи щодо віку, тілобудови, зовнішніх рис, впізнав ОСОБА_19 , як особу, яка 31.07.2017 р. близько 15 год. 50 хв. у приміщені фойє ГУНП в Тернопільській області по вул. Валовій, 11 в м. Тернополі нанесла ОСОБА_10 два удари кулаком в ділянку обличчя та підборіддя.

Такі ж відомості встановив суд першої інстанції з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2017 р., згідно з яким свідок ОСОБА_21 , у присутності понятих, повідомивши відповідні ознаки, за якими він може ідентифікувати особу, серед пред`явлених йому для впізнання фотознімків, також вказав на фотографію ОСОБА_19 , який за наведених вище обставин, завдав ОСОБА_10 два удари кулаком, один з яких - в ділянку обличчя, а другий - кульковою ручкою в праву ділянку щоки.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_19 не заперечує самого факту конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , твердження апелянта, як і його захисника, що йому не було відомо про те, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу був при виконанні службових обов`язків, колегія суддів вважає непереконливими.

Такий висновок колегія суддів робить з огляду на те, що потерпілий засвідчив у суді, що він представився обвинуваченому як слідчий, який його безпосередньо викликав на той день для проведення слідчої дії і цей факт підтвердили свідки, які знаходились поряд з ними і чули їх розмову. Окрім того, характер поведінки обвинуваченого, який знаходився в приміщенні ГУНП в Тернопільській області і попередньо обурювався, що йому потрібно довго чекати на слідчого, а після того як потерпілий представився йому слідчим, розпочав з ним конфлікт з цього приводу, вказує на те, що ОСОБА_19 сприймав потерпілого ОСОБА_10 саме як особу, яка його викликала для проведення слідчої дії і яку він очікував, а тому усвідомлював, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий ОСОБА_10 31.07.2017 р. о 16 год. 25 хв. не міг знаходить у кабінеті лікаря, оскільки в цей час він перебував в управлінні поліції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим розпочався близько 15 год. 50 хв., по завершенні якого ОСОБА_8 був затриманий, а ОСОБА_10 направився до лікарні. При цьому, потерпілим повідомлений приблизний час його звернення за медичною допомогою і ймовірна розбіжність у часі, на що звертає увагу обвинувачений, є незначною і жодним чином не впливає на доведеність його вини у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, сама навістить яких підтверджується дослідженими судом доказами.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого про те, що він і потерпілий не були допитані судом першої інстанції, як про це стверджується в апеляційній скарзі, оскільки це спростовується звукозаписом та журналами судових засідань, які, разом із текстом вироку, є невід`ємною частиною матеріалів даного кримінального провадження.

Твердження апелянтів про сумнівний характер показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та неправильну оцінку їх показань, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх свідчення є послідовні, незмінні протягом усього часу розслідування, узгоджені в деталях, які стосуються предмету доказування та підтверджуються іншими дослідженими судом доказами.

Так, свідок ОСОБА_14 (хірург Тернопільської міської клінічної лікарні швидкої допомоги) під час допиту в суді першої інстанції підтвердив, що 31.07.2017 р. у післяобідню пору він був запрошений у приймальне відділення лікарні на огляд пацієнта, який скаржився на біль в області шиї і пояснював, що він як слідчий працював з людиною, яка нанесла йому травму ударом кулькової ручки в шию. Свідок зазначив, що під час огляду і хірургічного втручання в рані виявлено металевий кінчив від кулькової ручки, який було видалено і пізніше видано.

Згідно протоколу вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 31.07.2017 р., ОСОБА_16 , в присутності двох понятих добровільно видав слідчому Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області металевий стержень з кулькової ручки із слідами бурого кольору. (т.2 а. п.64)

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_9 про недопустимість як доказу вказаного вище протоколу слідчої дії з мотивів відсутності понятих при її проведенні, є необґрунтовані, оскільки спростовуються безпосередньо змістом протоколу, який був предметом дослідження суду апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст.404 КПК України, в якому зафіксовано та скріплено підписами участь понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у вказаній слідічй дії.

Що стосується тверджень сторони захисту про відсутність доказів належності кулькової ручки, як знаряддя злочину, обвинуваченому ОСОБА_19 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.07.2017 р., який досліджувався апеляційний судом в порядку проведення судового слідства, було проведено обшук ОСОБА_19 , під час якого виявлено та вилучено особисті речі, серед яких 4 кількові ручки. (т.2 а. п.77-79)

З огляду на обставини кримінального провадження, встановлені судом першої інстанції, стверджувати про незаконність затримання ОСОБА_19 , про що останній вказує в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав не вбачає.

Як слідує з протоколу затримання, ОСОБА_19 фактично затриманий о 16 год. 30 хв. 31.07.2017 р. безпосередньо після вчинення ним злочину, оскільки очевидець, в тому числі потерпілий, вказали на те, що саме ця особа вчинила злочин.

Виходячи зі змісту розписки, наданої ОСОБА_19 слідчому СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_15 , дослідженої апеляційним судом, обвинувачений 02.08.2017 р. отримав від слідчого свої речі, серед яких 4 шт. кулькових ручок. (т.2 а. п.81)

Відповідно до протоколу вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 02.08.2017 р., що також досліджувався апеляційним судом, ОСОБА_19 добровільно видав слідчому Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_15 ручку білого кольору з синіми малюнками, яка містить на собі потьоки кулькового чорнила. Вказаний протокол підписаний двома понятими та ОСОБА_19 без жодних зауважень чи заперечень щодо приналежності йому, виданої ним кулькової ручки. (т.2 а. п.65)

Дослідженим апеляційним судом протоколом огляду предметів від 01.09.2017 р. зафіксовано, що ОСОБА_19 видано корпус кулькової ручки, у якому відсутній стержень. Цим же протоколом засвідчено огляд сейф-пакету, в якому знаходиться фрагмент стержня кулькової ручки, а саме його робоча частина та малого розміру фрагмент пластику, який по всій поверхні вкритий нашаруванням чорнила темно синього кольору та частково нашаруванням речовини бурого кольору. (т.2 а. п.66)

Характер та послідовність наведених обставин, на переконання апеляційного суду, підтверджує показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків, які були безпосередніми очевидцями конфлікту потерпілого з обвинуваченим ОСОБА_19 , стосовно механізму отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Попри це, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_19 за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, базується не лише на спричиненій травмі кульковою ручкою, а й на заподіянні тілесного ушкодження у вигляді садна правої щоки, спричиненого ударом руки, що стверджується висновком судово-медичної експертизи № 1128, проведено в період з 01.08.2017 р.-01.09.2017 р. (т.2 а. п.55-57)

При цьому, як в апеляційних скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ні обвинувачений ОСОБА_19 , ні його захисник ОСОБА_9 вказаного факту не заперечували, а зосередились лише на спростуванні факту спричинення тілесного ушкодження кульковою ручкою та оспорюванні усвідомлення обвинуваченим конфлікту саме з працівником правоохоронного органу.

Доводи апелянта ОСОБА_19 стосовно того, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання, які він наводить у поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Фактично, зміст усіх зазначених обвинуваченим клопотань зводиться до вирішення питань, на які судом надано вичерпну відповідь у мотивувальній частині вироку, де суд належним чином обґрунтував докази, прийняті ним на підтвердження встановлених судом обставин, а також навів мотиви неврахування окремих доказів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_19 щодо неправомірних дій слідчої ОСОБА_24 , фальсифікація нею матеріалів провадження та зловживання службовим становищем, що слідує з поданої ним апеляційної скарги, є надуманими та безпідставними, оскільки жодних аргументованих доводів з цього приводу чи доказів таких дій апелянтом не наведено, а викладені ним міркування носять виключно суб`єктивний характер, який базується на його версії розвитку події, викладеної ним у своїх показаннях в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_19 в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_19 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним.

Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для його скасування, про що обвинувачений та його захисник ставлять питання в апеляційних скаргах, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_19 та захисника обвинуваченого ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області області від 18 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді