УХВАЛА

26 липня 2023 року

м. Київ

справа №130/1639/20

провадження №51-4491ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду(далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року і

встановила:

у касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Згідно зі ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подала, із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Адже суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту, і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, керуючись статями 412-414 КПК України.

У силу ст. 433 вказаного Кодексу Суд не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України, Суд може змінити або скасувати оскаржені рішення у випадку допущення судами порушень норм процесуального права, які в силу ст. 412 цього Кодексу є істотними.

Як убачається з касаційної скарги, вирок місцевого суду переглядався за правилами апеляційної процедури. Проте всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі засуджена, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, не зазначає обґрунтування незаконності вказаного рішення або допущення ним таких порушень норм процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваної ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 404, 412, 413, 417, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.

Особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при постановленні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Указати, які доводи апеляційної скарги апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

У поданій скарзі скаржниця не вказує на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення, та належним чином не обґрунтовує свої доводи.

Так згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Однак, відповідно до доводів касаційної скарги, засуджена зазначає про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції і не ставить конкретної вимоги до суду касаційної інстанції, яка б узгоджувалась з положеннями ст. 436 КПК України.

Крім викладеного вище, згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак, як убачається із прохальної частини касаційної скарги, ОСОБА_4 викладено вимогу до суду касаційної інстанції про скасування постановлених судових рішень та призначення нового апеляційного розгляду. Однак, вказана вимога зазначена без урахування повноважень суду касаційної інстанції, визначених у ст. 436 КПК України.

За таких підстав суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Суд вважає за необхідне, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснити засудженій її право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від

02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від

2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3