КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 травня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, міру покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості,а також особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, посередньо характеризується з місця утримання, його вік та стан здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду під тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому провадженні, вчинення нового кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, з огляду й на те, що в рамках інших кримінальних проваджень ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, зокрема й таких, _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2861/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 189 КК України Доповідач ОСОБА_1

які пов`язані із застосуванням насильства, і тому визнав необхідним продовжити йому строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 та/або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що тримання під вартою не є мірою заочного покарання, а є методом дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки визначеної КПК України, проте в даній ситуації ОСОБА_7 відбуває покарання без вироку суду, що є грубим порушенням його прав.

Разом з тим, ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду, не знаходився у розшуку, а за місцем проживання проживав з дружиною та дитиною, на допити прибував за першим викликом до слідчого, 02.09.2021 року отримав повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і 03.09.2021 року добросовісно прибув до Печерського районного суду м. Києва у судове засідання щодо розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; не знищував, не переховував, не спотворював будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не впливав незаконно на інших учасників справи; не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень, і надає показання та допомагає слідству у розслідуванні кримінального провадження.

Крім того, зазначає, що після дослідження клопотання слідчого та прокурора про продовження строку тримання під вартою в додатках долучених до нього долучено більше 10 епізодів порушення кримінального закону, і в той же час долучені документи підтверджують факт непричетності ОСОБА_7 до вказаних кримінальних порушень. Більш того, наявні в матеріалах справи, безліч рапортів та протоколів допиту свідків та НСРД про те, що на території України діє стійка організована група із зазначенням прізвищ членів даної організації, підтверджує факт відсутності в діях ОСОБА_7 інкримінованих йому статей.

При цьому аналіз поведінки ОСОБА_7 в аспекті вказаних обставин також свідчить про відсутність потреби застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, це підтверджується тим, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником сім`ї, у нього на утриманні знаходиться дружина та малолітній син, його батьки проживають на території України, тобто він має міцні соціальні зв`язки. До обрання запобіжного заходу також проходив стажування з подальшим працевлаштуванням. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався, що є підставою вважати, що в разі обрання менш суворого запобіжного заходу не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень.

Також вказує і на погіршення здоров`я ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою та необхідності у проведенні його медичного огляду та подальшого лікування в закладах МОЗ України, оскільки подальше його перебування в СІЗО за станом здоров`я є неможливим, так як може спричинити суттєве погіршення стану та привести до невідворотних негативних наслідків.

При цьому зазначає, що у зв`язку з необхідністю госпіталізації та стаціонарного лікування в медичних закладах ОСОБА_7 , вона неодноразово зверталась до Київської міської медичної частини ДУ «Київський слідчий ізолятор» із заявами про вивезення (конвоювання) ОСОБА_7 до медичного закладу МОЗ, але працівниками установи вони залишені без розгляду. Також нею надавались всі необхідні документи для конвоювання ОСОБА_9 та документи про готовність медичного закладу госпіталізувати особу, яка утримується під вартою, але працівниками СІЗО заяви ігноруються, всупереч чинному законодавству та неодноразових ухвал Шевченківського районного суду м. Києва щодо зобов`язання СІЗО надавати медичну допомогу обвинувачуваному.

Крім того, зазначає, що жодний із вказаних ризиків не існує, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_10 буде переховуватися від суду, так як його попередня поведінка говорить про інше. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюваний обвинувачується, він також не збирається, і протилежному не має жодних доказів.

При цьому у клопотанні слідчий та прокурор не вказали і не довели доказами, чому не можливо до ОСОБА_7 застосувати більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, мотивувальна частина клопотання складається з тексту підозри та доказів вини сторонніх осіб, що не мають відношення до ОСОБА_7 та відтворенням шаблонних законодавчих підстав для застосування до особи певного виду запобіжного заходу, та не містить аналізу ризиків, які існують, з урахуванням особливостей кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають положення як внутрішнього, так і міжнародного законодавства.

Тому вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим, а ризики не наведеними належними та достатніми доказами, у зв`язку з чим воно не підлягає задоволенню.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 , який знаходиться в групі ризику, перебуваючи в умовах СІЗО, зважаючи на те,що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України), термін перебування особи під вартою, мінімалізацію ризиків зплином часу, наявність міцних соціальних зв`язків та родини, місця роботи у м. Києві, постійного місця проживання в м. Києві, вважає, що ОСОБА_7 необхідно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово з покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та/або застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, визначення застави в помірному для обвинуваченого розмірі - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який суду в даному кримінальному провадженні дозволяє застосувати п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000157 по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. При цьому суд, врахувавши зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, міру покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а також особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, посередньо характеризується з місця утримання, його вік та стан здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому провадженні, вчинення нового кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення в якому він обвинувачується.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, визначені ст. 177 КПК України, для застосування найсуворішого запобіжного заходу, проте суд першої інстанції врахував їх при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то, відповідно до практики ЄСПЛ, такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Тож, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, міру покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості у їх вчиненні,а також особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, посередньо характеризується з місця утримання, його вік та стан здоров`я, та з огляду на всі ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений,перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду з метою ухилення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що вчинені у складі злочинної організації, із застосуванням насильства, а також погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому провадженні, адже потерпілі та свідки у даному провадженні ще не допитані судом, та вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, зважаючи й на те, що наявні і інші кримінальні провадження, в рамках яких ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, зокрема і таких, які пов`язані із застосуванням насильства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 дані про особуобвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, що він є єдиним годувальником сім`ї, має на утриманні дружину та малолітнього сина, батьків, які проживають на території України, тобто має міцні соціальні зв`язки, до обрання запобіжного заходу проходив стажування з подальшим працевлаштуванням, і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені вище, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою, оскільки потребує належної медичної допомоги, що здійснити в умовах слідчого ізолятору неможливо, то суд першої інстанції досить ретельно дослідив це питання.

Зокрема, суд обґрунтовано врахував інформацію в листі завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 28.09.2022 року № 945-КММЧ/КИ-2, за змістом якої, після винесення ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року, якою адміністрацію Державної установи «Київській слідчий ізолятор» було зобов`язано забезпечити ув`язненому ОСОБА_7 належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього - 15.09.2022 до Київської міської медичної частини надійшла заява адвоката ОСОБА_7 - ОСОБА_6 щодо доставки ОСОБА_7 на 22.09.2022 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» для надання консультативно-діагностичної допомоги, відповідно до дозволу КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» від 13.09.2022 №368.

22.09.2022 був запланований вивіз ОСОБА_7 до вище зазначеного лікарняного закладу, але вивіз здійснений не був, у зв`язку із тим, що до установи надійшла повторна заява від адвоката ОСОБА_6 щодо переносу вивозу ОСОБА_7 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» на 28.09.2022.

У той же час, 15.09.2022, ОСОБА_7 , в умовах Київської міської медичної частини було проведене УЗД органів черевної порожнини та нирок. Висновок: мікролітіаз обох нирок.

16.09.2022 від запропонованого дослідження аналізу крові на цукор та загального аналізу сечі ОСОБА_7 категорично відмовився, причину відмови не повідомив, у зв`язку із чим був складений відповідний акт.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що про систематичність такого ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до проходження медичного обстеження свідчить також і відомості, викладені в листі завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 14.11.2022 року № 1186-КММЧ/КИ-22, зокрема той факт, що 14.11.2022 року ОСОБА_7 знову відмовився від запропонованого огляду лікарем-терапевтом та здачі аналізів (загальний аналіз крові та загальний аналіз сечі), про що був складений відповідний акт.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано інформацію в листі завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 14.11.2022 року № 1186-КММЧ/КИ-22, про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 розцінюється як задовільний. Стаціонарного лікування, як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України, він не потребує. У разі, якщо стан здоров`я ОСОБА_7 раптово погіршиться, необхідна медична допомога буде надана йому в порядку швидкої медичної допомоги в лікарняному закладі МОЗ України.

При цьому, уповноваженою особою завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області зазначено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 консервативне лікування останній може отримувати в умовах Київської міської медичної частини. В той же час щодо необхідності обвинуваченим отримувати необхідні йому медичні препарати - ОСОБА_7 були надані роз`яснення щодо передачі призначених лікарських засобів його родичами.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше в судових засіданнях повідомляв, що він відмовлявся виконувати рекомендації лікаря щодо приймання призначених йому лікарських препаратів, оскільки вважає це недоцільним з огляду на відсутність умов для виконання рекомендацій лікаря в іншій частині, зокрема про дотримання режиму дня та харчування. Зазначав, що розуміє, що така його позиція може призвести до погіршення стану його здоров`я.

За таких обставин, колегія суддів визнає непереконливими доводи захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не може перебувати в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з нинішнім станом здоров`я через ненадання належної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника ОСОБА_6 на те, що долучені до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою документи підтверджують факт непричетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, якою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 травня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3