Провадження № 11-кп/4808/160/23
Категорія ст. 125 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0002051 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 28.12.2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Кримінальне правопорушення скоєно за таких обставин.

10.09.2020 року в період часу з 07 год. 25 хв. по 15 год. на у кримінальному провадженні №0000005 за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Д. Дудаєва, 35А, проведено обшук сідлового тячагача марки «DAF» НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 з напівпричепом марки «GEUSENS»AT 7583 ХР, який належить ПП «Карпатнафтопродукт». В ході проведення обшуку вилучено вказаний тячагач з напівпричепом, який для подальшого зберігання транспортовано на територію AT «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», що по вул. Залізнична, 22 в м. Івано-Франківську.

Цього ж дня, близько 15 год. 45 хв., потерпілий ОСОБА_9 керуючи вказаним тячагачем з напівпричепом, здійснюючи транспортування вище вказаного транспортного засобу та рухаючись по вул. Микитинецька в напрямку вул. Залізнична в м. Івано-Франківську побачив, що в попутному напрямку рухається автомобіль марки «LAND ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який під час руху створив аварійну ситуацію, шляхом різкої зміни напрямку руху. Реагуючи на зміну дорожньої обстановки та з метою уникнення зіткнення між транспортними засобами, водій ОСОБА_9 зменшив швидкість транспортного засобу і зупинився. В цей час обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до сідлового тягача марки «DAF», який знаходився в межах проїзної частини вул. Микитинецька в м. Івано-Франківську, де самостійно відчинив двері вище вказаного транспортного засобу. В подальшому, обвинувачений він наніс ОСОБА_9 один удар рукою в ділянку обличчя зліва. Вказані неправомірні дії ОСОБА_7 були припиненні ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а потерпілий ОСОБА_9 самостійно звернувся за медичною допомогою. В результаті умисних неправомірних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 заподіяно легкі тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

-прокурор вважає вирок суду незаконним через м`якість призначеного покарання. При призначенні покарання, суд послався на врахування ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено. Суд не врахував, що обвинувачений не визнав вину у вчиненому, не розкаявся, завдану шкоду здоров`ю потерпілого не відшкодував, неодноразово зловживав своїми процесуальними правами, не з`являючись у судовому засіданні без належних на те підстав. Також, не повною мірою судом враховано суспільну небезпеку вчиненого. Просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 125 ч. 2 КК України у виді арешту на строк 3 місяці;

-обвинувачений вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, він ґрунтується на недопустимих доказах, які не підтверджуть його вину. Він не визнає вини. Того дня він змушений був реагувати, так як бензовоз перевозить небезпечні вантажі, а тому ним повинен керувати водій, який пройшов спеціальну підготовку. Тому він своїм автомобілем перекрив рух тягачу, відчинив двері кабіни і забрав ключі від тягача. Удару потерпілому ОСОБА_11 він не наносив. Наявними є суперечності у висновку судово-медично експерта, немає чіткої відповіді щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, зокрема кількості можливих ударів та чи одномоментно (одним ударом) були спричинені ушкодження. Зазначений висновок №84 від 30.10.2020 р. не є належним доказом його вини, а навпаки ставить під сумнів отримання потерпілим тілесних ушкоджень при обставинах, викладених у вироку. В обвинувальному акті йому інкримінувалося те, що умисно наніс один удар рукою потерпілому в ділянку обличчя зліва, внаслідок чого ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді травматичних переломів 7, 8 зубів на верхній щелепі зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також садна в ділянці голови, садна i крововиливу в ділянці слизової оболонки лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а у висновку експерта зазначаються тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупих твердих предметів (тобто не одного удару, а кількох). Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вказали, що не бачили, щоб я наносив удар потерпілому. Після конфлікту і в подальшому потерпілий не висловлював скарг щодо перелому зубів. ОСОБА_11 лише тримався за вyxo. Також такі скарги потерпілого на травму зубів були відсутні і при зверненні у медичний заклад 10-11.09.2020 р. Він надав докази, які отримані ним від свідка ОСОБА_14 . На цих фотознімках по вул. Микитинецькій біля автомобіля «DAF» зафіксовані працівники податкової поліції та потерпілий ОСОБА_11 . Це свідчить, що останній за медичною допомогою на протязі більше 3х годин не звертався. Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що дані фотознімки виготовлені ним 10.09.2020 р. в період після 19 години, тобто через значний проміжок часу після конфлікту (15.45 год.), що ставить під сумнів отримання потерпілим тілесних ушкоджень під час зупинки автомобіля. Факт знахоження потерпілого на протязі тривалого часу на місці події свідчить про відсутність у нього на той час перелому зубів. Звернувся він у медичний заклад лише о 22.10 год. При цьому заявлені ним на той момент тілесні ушкодження в подальшому не підтверджені. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2020 р. є недопустимим доказом, так як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки слідчий не опитав потерпілого ОСОБА_9 про зовнішній вигляд і прикмети особи, яку він може впізнати. Впізнання проводилося за фотознімками, що у відповідності до ч.6 ст. 228 КПК проводиться лише при необхідності; в довідці до протоколу впізнання не зазначено анкетні дані осіб, сканокопії фотознімків яких надавалися для впізнання. Аналогічні порушення норм КПК допущені при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками з участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , а тому відповідні протоколи з участю зазначених свідків теж є недопустимими доказами. Не спростовані його пояснення про те, що єдиним мотивом блокування ним руху було те, що автомобіль був завантажений небезпечним вантажем (паливом), а водій ОСОБА_11 не мав спеціальної підготовки. Умислу на заподіяння йому тілесних ушкоджень в нього не було. У заяві від 10.09.2020 р. ОСОБА_11 констатує факт нанесення йому удару ОСОБА_7 , і відсутнє його прохання про притягнення його до кримінальної відповідальності, що було обов`язковою умовою для приватного обвинувачення. Така обставина є підставою для закриття справи на підставі ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України. У самій заяві ОСОБА_9 від 10.09.2020 р. не міститься вимога про притягнення винної особи до відповідальності за вказані у заяві дії, а тому її не можна розцінювати як заяву про обвинувачення в розумінні ст. 477 КПК України. На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_9 та наданих медичних довідок 11.09.2020 р. до ЄРДР було внесено відомості з кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України, як злочин, та в подальшому розслідування проводилось слідчим відділом. Однак відповідний первинний витяг з ЄРДР та процесуальні документи щодо повноважень слідчих до матеріалів кримінального провадження не долучено. Згідно реестру матеріалів досудового розслідування, 04.11.2020 р. прокурором ОСОБА_16 винесено постанову про зміну правової кваліфікації кримінального провадження, зі злочину (ст. 122 ККУ) на кримінальний проступок (ст.125 ч. 2 ККУ), проте відповідні процесуальні документи суду не надано, також не надано витяг з ЄРДР від 04.11.2020 р. про внесення відомостей за ст. 125 ч. 2 КК, з зазначенням відповідної фабули кримінального проступку, який йому інкримінується. В матеріалах провадження відсутня заява потерпілого ОСОБА_9 про те, що саме я наніс його тілесні ушкодження у вигляді травматичних переломів коронкової частини 7,8 зубів, і він, після перекваліфікації кримінального правопорушення, вимагає притягнути мене до відповідальності за вказані дії. Окремою підставою для закриття провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч. 2 КК України, яке відноситься до проваджень у формі приватного обвинувачення, є факт смерті потерпілого ОСОБА_9 . Так як потерпілий ОСОБА_9 помер, і відповідно відсутні обставини, які свідчать про підтримання обвинувачення потерпілим у суді, у відповідності до вимог ст. ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 471, 474, 475, 477 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю. Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній інстанції:

-обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляцію, просять задовольнити її, заперечили всі доводи апеляції прокурора;

- прокурор вважає подану апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а доводи своєї апеляції підтримав, просить постановити новий вирок.

З`ясувавши обставини даного провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статей 50, 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, покарання - законним й справедливим. Оскаржений вирок суду цим вимогам закону частково не відповідає, тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Згідно ст.ст. 409, 412, 415 КПКУ апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду через істотні процесуальні порушення.

Як встановлено апеляційним судом, у цьому провадженні мала місце перекваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ст. 125 ч. 2 ККУ, яка згідно положень ст. 477 КПКУ належить до справ приватного обвинувачення. При цьому суд першої інстанції не дослідив і не дав правової оцінки тому, чи давав згоду на вказану перекваліфікацію дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 , який, як потерпілий, мав статус приватного обвинувача і чи підтримував він таке обвинувачення у суді першої інстанції до моменту смерті.

Судом не дано оцінки обставинам неявки потерпілого в судові засідання до моменту його смерті, які в окремих випадках могли бути розцінені судом як форма його відмови від обвинувачення, що було підставою для закриття справи приватного обвинувачення на підставі ст. 340 ч.6 КПКУ.

Невмотивованою є позиція суду першої інстанції про те, що це провадження не підлягало закриттю через смерть потерпілого у зв`язку з відсутністю для цього такої підстави в ст. 284 КПКУ. При цьому судом не наведено мотивів про те, чи його смерть не можна прирівняти до форми його відмови від приватного обвинувачення, що згідно ст. 284 КПКУ є підставою для закриття кримінального провадження.

Немає у вироку суду належного аналізу в частині правомочності прокурора підтримувати приватне обвинувачення без участі потерпілого за вищенаведених обставин і чи така практика не порушує принцип змагальності сторін.

Сумнівною є виправлення судом описки у вироку, якою фактично уточнено місце вчинення кримінального правопорушення, що слід вважати помилкою, яка не виправляється в порядку ст. 379 КПКУ.

Вищенаведені порушення слід вважати істотними процесуальними порушеннями, які перешкодили суду постановити законне й обгрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора і скасування вироку через м`якість покарання ОСОБА_7 , яке слід вважати законним й справедливим.

Таким чином апеляції обвинуваченого та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 415, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора задовольнити частково, вирок Івано-Франківського міського суду від 28.12.2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4