Справа № 740/1639/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/317/23
Категорія - ст. 124 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 09 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Радгоспне, Ніжинського району, громадянки України, з базовою вищою освітою, одруженої, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2023 року ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України і їй призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 год.

Стягнуто із ОСОБА_9 8085 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 , які ухвалено зарахувати до місцевого бюджету м. Ніжина Чернігівської області.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 8057 грн. 53 коп. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди. У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Скасовано арешт на кухонний ніж, шматок паперу із нашаруванням плям бурого кольору, сіру майку, трикотажний реглан, в`язаний светр накладений згідно ухвали слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року.

Долю речових доказів вирішено наступним чином і ухвалено: кухонний ніж - повернути обвинуваченій ОСОБА_9 , як законному володільцю; шматок паперу із нашаруваннями плям бурого кольору - знищити; сіру майку, трикотажний реглан, в`язаний светр - повернути потерпілому ОСОБА_10 , як законному володільцю.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілим ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченої зазначає, що показання самої ОСОБА_9 , яка взяла ножа, стала ініціатором зустрічі з потерпілим, сама запросила його підійти, відсутність у неї ушкоджень, свідчать про умисність її дій, спрямованих на завдання потерпілому ушкоджень та бажання їх настання. Крім того, апелянт вважає необґрунтованим визначений судом розмір морального відшкодування, оскільки, у зв`язку зі злочином, вчиненим ОСОБА_9 , йому була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі, душевних стражданнях та моральних переживаннях.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого прокурор просить відмовити у її задоволенні.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 09 лютого 2020 року близько 16 год. 30 хв., перебуваючи на земельній ділянці поблизу домоволодінь АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , з мотиву самозбереження, з метою захисту себе від нападу сусіда ОСОБА_10 , який агресивно наближався до неї та погрожував фізичною розправою, при наявності реальних підстав побоюватись здійснення ОСОБА_10 своїх погроз, і який намагався завдати їй удар в обличчя, діючи з перевищенням меж необхідної оборони, умисно нанесла один удар кухонним ножем у передню поверхню грудної клітки на 2 см вправо від мечевидного відростка, що не є проникаючим пораненням і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та умисно нанесла потерпілому ОСОБА_10 ще один удар кухонним ножем у передню поверхню живота, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні живота, розташованої в проекції еспігастральної ділянки живота по середній лінії на 5 см нижче від мечеподібного відростка, розміром 1,7х5 см, що проникає в черевну порожнину і за ознакою небезпеки для життя, в тому числі і на час спричинення, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, чим заподіяла ОСОБА_10 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація її дій за ст. 124 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні нею кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченої ОСОБА_9 , яка пояснила, що з сусідом ОСОБА_10 наявні тривалі неприязні стосунки, останній за 4 місяці до події 9 лютого 2020 року напав на неї та розбив їй носа, погрожував її сім`ї, про що наявне кримінальне провадження в суді, де вона є потерпілою. 9 лютого 2020 року ОСОБА_10 , який був п`яним, напав на її дочку ОСОБА_12 , 2001 року народження, вона бачила дану подію із вікна свого будинку і з метою захисту дитини взяла кухонний ніж. На місці події ОСОБА_10 став кричати, біг на неї і намагався її вдарити кулаком, вона увернулась, тримаючи в руці ніж, ОСОБА_10 продовжував їй погрожувати і знову замахнувся, після чого вона 2 рази вдарила ножем з метою самозахисту себе та дитини спонтанно в область грудей ОСОБА_10 , від чого ніж зігнувся;

- свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_9 , яка змінила своє прізвище та ім`я і згідно показань якої їх сусідом є ОСОБА_10 , з яким тривалі неприязні стосунки. 9 лютого 2020 року, коли вона йшла по стежці, ОСОБА_10 став їй погрожувати, нецензурно висловлювався, від нього був запах перегару, після чого появилась її мати ОСОБА_9 і вона пішла;

- свідка ОСОБА_14 , чоловіка ОСОБА_9 , який пояснив, що між його родиною та ОСОБА_10 тривалий конфлікт. ОСОБА_10 вдарив його дружину і їй неодноразово погрожував, також погрожує йому фізичною розправою, вчиняє сварки;

- свідка ОСОБА_15 , лікаря-психіатра Ніжинської ЦМЛ, згідно показань якого, він підписував довідку про психічний розлад ОСОБА_10 із даних його медичної картки, дії останнього, із врахуванням діагнозу, можуть бути небезпечними для оточуючих.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченої, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколах слідчих експериментів від 18 лютого 2020 року та 13 березня 2020 року за участі ОСОБА_9 , відповідно до яких обвинувачена зазначає та відтворює на місцевості обставини щодо конфлікту між її дочкою та ОСОБА_10 на доріжці між городами, останній погрожував дочці, після чого вона взяла кухонний ніж і на велосипеді поїхала до місця конфлікту, де ОСОБА_10 до неї і замахнувся, вона ухилилась і після цього вдарила його ножем два рази, ніж зігнувся;

- протоколі слідчого експерименту від 18 лютого 2020 року за участі ОСОБА_12 , відповідно до якого остання зазначила та відтворила на місцевості обставини щодо її прямування з дому в денний час по земляній доріжці, під час чого до неї під`хав сусід ОСОБА_10 на велосипеді, перестрів, кричав і перекрив дорогу велосипедом, перешкоджав далі рухатись, погрожував, що переламає ноги, якщо будете ходити, махав перед лицем руками, появилась її мати, яка кричала щоб він її залишив, після чого вона пішла від даного місця;

- протоколі слідчого експерименту від 20 лютого 2020 року за участі потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого останній показує та відтворює на місцевості обставини щодо проходу дочки сусідки по дорожці між земельними ділянками, на його питання-що ти робиш, вона показала йому палець, він її догнав і здвинув з дороги-це його дорога, нецензурно не висловлювався, казав голосно і емоційно, до нього підійшла ОСОБА_9 , він нагнувся до скриньки біля стовпа і ОСОБА_9 вдарила його ножем, він почув удар збоку, 4 удари, він випрямився;

- протоколі огляду місця події від 09 лютого 2020 року, місця конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідного до якого на місці наявний стовп лінії електромережі, на якому відсутні будь-які предмети, зокрема, скриньки біля стовпа;

- протоколі огляду місця події від 09 лютого 2020 року за місцем проживання обвинуваченої у буд. АДРЕСА_1 ;

- довідці КЛПЗ Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького від 09 лютого 2020 року відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено ножове проникаюче поранення черевної порожнини, травма побутова, алкогольне сп`яніння;

- висновку експерта КЗ Чернігівське бюро судово-медичної експертизи №05 від 13 лютого 2020 року згідно якого у ОСОБА_10 мались 2 колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки та передньої поверхні живота, які могли утворитись від 2 ударів предметом, що може відповідати розмірам 1,7х0,5 см, має колюче-ріжучі властивості та які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, зокрема і в момент спричинення і до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та не була небезпечною для життя, зокрема і в момент спричинення;

- висновку експерта КЗ Чернігівське бюро судово-медичної експертизи №19 від 06 березня 2020 року згідно якого у наданій медичній документації вклеєний результат токсилогічного дослідження №129 на ім`я ОСОБА_10 , кров від 09 лютого 2020 року, виявлено етанол у концентрації 4,77 г/л, що відповідає ступеню тяжкого отруєння алкоголем;

- висновку КЛПЗ Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького від 09 лютого 2020 року (час огляду 09 лютого 2020 року в 23-20 год.) згідно якого у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено;

- висновку експерта КЗ Чернігівське бюро судово-медичної експертизи №24 від 17 березня 2020 року відповідно до якого свідчення ОСОБА_10 співпадають з наявними на його тілі тілесними ушкодженнями лише частково, оскільки при огляді експертом та при обробці ран хірургом виявлені лише два ушкодження, а не чотири, як вказує останній; свідчення ОСОБА_9 можуть співпадати з тілесними ушкодженнями, які наявні на тілі ОСОБА_10 у повній мірі, що підтверджується записами у наданій медичній документації;

- повідомленні КНП Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня від 11 лютого 2020 року згідно якого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку лікаря-нарколога в Ніжинському диспансерному наркологічному відділені з 01 жовтня 2010 року з приводу захворювання на алкоголізм;

- повідомленні КЛПЗ Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького від 11 лютого 2020 року відповідно до якого ОСОБА_10 , 1959 року народження, перебуває на обліку лікаря-психіатра з 2014 року;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи сторін кримінального провадження отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_9 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченою.

Доводи апеляційної скарги відносно необхідності кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України колегія не може визнати обґрунтованими.

Слід зазначити, що згідно ст.. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. В даному випадку дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.. 124 КК України і дане обвинувачення було предметом судового розгляду в суді та знайшло своє підтвердження.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Верховний Суд України та Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово висловлював правову позицію про те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищені її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. (Постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі №265/4474/17 провадження №51-2826км19).

При оцінці дій ОСОБА_9 9 лютого 2020 року колегія суддів враховує дані про особу потерпілого, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 перебуває на обліку лікаря нарколога з приводу захворювання на алкоголізм та на обліку в лікаря-психіатра. Крім того, свідок ОСОБА_15 , лікар-психіатр, допитаний в судовому засіданні місцевого суду повідомив, що дії ОСОБА_10 , із врахуванням діагнозу, можуть бути небезпечними для оточуючих. В матеріалах справи містяться докази, які вказують, що в момент досліджуваних подій ОСОБА_10 перебував в стані тяжкого алкогольного отруєння алкоголем. При цьому слід взяти до уваги, що станом на 9 лютого 2020 року потерпілий був значно вищим і міцнішим в порівнянні з обвинуваченою.

Про наявність конфліктних ситуацій між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчить витяг з ЄРДР від 20 листопада 2019 року за №0001451 за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_9 щодо спричинення їй 20 листопада 2019 року сусідом ОСОБА_10 тілесних ушкоджень

Також, в матеріалах кримінального провадження міститься відеозапис на якому зафіксовано епізод погроз ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_9 та членів її сім`ї.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, обвинувачена ОСОБА_9 , побачивши, як ОСОБА_16 , перестрівши її доньку, агресивно розмахував руками та викрикував погрози, сприйняла їх, як напад і з метою захисту вхопила кухонний ніж, який перебував поруч, прибувши на місце події після намагання потерпілим нанести їй удар, завдала удару ножем, однак останній продовжив напад і лише після другого удару ножем ОСОБА_10 припинив напад.

Здобуті в межах даного кримінального провадження докази прямо підтверджують показання обвинуваченої, на відміну від тверджень потерпілого щодо кількості завданих тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів, наведені обставини в сукупності свідчать про доведеність того, що ОСОБА_9 , з мотиву самозбереження, з метою захисту від нападу ОСОБА_10 , який агресивно наближався та погрожував фізичною розправою, при наявності реальних підстав побоюватися здійснення останнім своїх погроз, діяла з перевищенням меж необхідної оборони і умисно нанесла тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а її дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ст. 124 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченій, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є працездатною особою, не працює, одружена, має на утриманні неповнолітнього сина, не перебуває на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, згідно досудової доповіді щодо неї встановлені середні ступені ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства із зазначенням можливості виправлення без позбавлення чи обмеження волі. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо незгоди з розміром стягнутої на його користь моральної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував глибину та характер пережитих потерпілим ОСОБА_10 душевних страждань, пов`язаних із спричиненням йому обвинуваченою тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони від його суспільно-небезпечних дій по відношенню до обвинуваченої, істотністю вимушених змін у його житті, психічного потрясіння внаслідок кримінального правопорушення та подальшого лікування, докладання додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя, необхідність витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обставин нанесення тілесних ушкоджень, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 5000 гривень.

На думку колегії суддів, враховуючи характер та обсяг страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, висновок суду першої інстанції щодо визначеного грошового відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованим.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4