Справа № 740/2375/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/473/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, не працюючому, не одруженому, раніше судимому, продовжений строк тримання під вартою до 30 червня 2023 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 53 680 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який не встановлено, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, як необґрунтовану, змінити йому раніше обраний запобіжний захід на більш м`який, який не буде пов`язаний із позбавленням волі.

Вказує на те, що під час розгляду клопотання прокурора суд прийняв до уваги лише доводи сторони обвинувачення та жодним чином не прийняв до уваги, що відсутні будь-які ризики його неналежної процесуальної поведінки. Він має постійне проживання, міцні соціальні зв`язки, оскілки мешкає разом з матір`ю, являється громадянином України, визнає свою провину та не має наміру переховуватись від суду, всі речові докази видав добровільно, на суді визнав свою провину, тому не має наміру впивати на потерпілу та свідків.

Запевняє, що у разі перебування на волі, він мав би можливість відшкодувати потерпілій завдані збитки.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строків тримання під вартою відмовити, з підстав незаконності та необґрунтованості, адже суд належним чином не оцінив усіх обставин, визначених ст. 178 КПК України.

Вказує на те, що ч. 2 ст. 183 КПК України визначений чіткий перелік випадків, за яких до підозрюваного може бути застосовано винятковий запобіжний захід тримання під вартою. Тримання під вартою може бути застосовано до підозрюваного виключно в передбачених кримінальним процесуальним законодавством випадках, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У клопотанні прокурор вказав про можливість застосування щодо ОСОБА_5 тримання під вартою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України,з чим погодився і суд, але не погоджується сторона захисту.

Кримінальний процесуальний закон ставить умовою для можливості застосування тримання під вартою до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, у залежності від наявності двох обов`язкових умов, які мають існувати одночасно. Проте, до клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурором не було додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності обґрунтування підстав для обрання або продовження запобіжного заходу, повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.

У даному випадку клопотання містить лише формальне посилання на п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України, без будь-якої спроби прокурора продемонструвати, яким же чином вказаний пункт стосується ОСОБА_5 .

Зважаючи на те, що відсутня сукупність обставин, з якими кримінально процесуальний закон пов`язує можливість застосування тримання під вартою до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, застосування до підозрюваного даного запобіжного заходу є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , в апеляційних скаргах не ставили питання про особисту участь у судовому засіданні та не просили доставити обвинуваченого до Чернігівського апеляційного суду для участі в апеляційному розгляду апеляційних скарг, а тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають у суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 09 березня 2023 року, близько 14 години, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, яка здійснила дзвінок на стаціонарний телефон ОСОБА_7 та, представившись лікарем, повідомив про перебування її дочки ОСОБА_8 у лікарні після автомобільної аварії та необхідність передачі для її негайного лікування наявних у неї грошових коштів довіреній особі, яка прийде до будинку. У подальшому, в цей же день, близько 14.20 год., ОСОБА_5 , реалізовуючи спільний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, прибув до будинку АДРЕСА_2 , і представившись потерпілій ОСОБА_7 , довіреною особою лікаря, заволодів належними їй грошовими коштами у сумі 17 000 грн.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження захисника про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що ОСОБА_5 не працює, офіційного джерела прибутку не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, перебуває під адміністративним наглядом в м. Конотоп Сумської області.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 було вчинене в період дії воєнного стану в країні, коли всі зусилля направлені на оборону суверенної території України, окремі особи, такі як обвинувачений, намагаються скористатись тим станом в якому перебувають мешканці територій, де проводились бойові дії та заволодіти їх грошовими коштами, замість того, щоб працювати та забезпечувати не тільки свої потреби, але і потреби армії.

Всі ризики можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого були встановлені та доведені під час обрання запобіжного заходу в ході досудового розслідування та повторному доведенню не підлягають, як помилково вважає захисник. Під час продовження строку запобіжного заходу має бути встановлено лише той факт, що раніше встановлені ризики не зменшились, не зникли та продовжують існувати

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, потерпіла та свідки у провадженні не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням віддаленості місця проживання обвинуваченого від Чернігівської області та встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_5 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та матері, з якою він спільно проживає, не можуть бути визнані обставинами, які гарантуватимуть його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду, адже навіть перебування під адміністративним наглядом за місцем реєстрації не стало на заваді ОСОБА_5 покинути м. Конотоп.

Факт визнання вини та щире каяття не є тими обставинами, які враховуються під час продовження терміну дії запобіжного заходу, це відомості, які приймаються судом до уваги під час ухвалення вироку та визначення міри покарання винному.

Отже, стороною захисту не наведено жодної обставини, з підтвердженням її відповідними доказами, яка б свідчила, що раніше встановлені ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого зменшились за час перебування ОСОБА_5 під вартою, або зникли. Не наведено нових обставин, які б вказували на те, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити прибуття обвинуваченого з іншою області в м. Чернігів для того, щоб приймати участь в судових засіданнях, при тому, що останній не працює, а шкода потерпілій в розмірі 17 000 гривень не відшкодована.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами та даними про особу підозрюваного/обвинуваченого збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням характеру обвинувачення, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних про особу обвинуваченого, продовження строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11