ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №553/3306/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/685/23 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою кримінальне провадження, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-13.10.2021 Чугуївським міським судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.407 КК України на 4 роки позбавлення волі зі застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

за ч.1 ст.309 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку з тим, що він добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування ухвали у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, що виразилося у порушенні ст.372 КПК України та безпідставному застосуванні ч.4 ст.309 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Зазначив, що суд вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не з`ясував, чи дійсно він страждав на наркоманію та потребував лікування від неї, чи дійсно він звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування добровільно, а не вимушено, у зв`язку з тим, що вчинив новий злочин у період іспитового строку і чи дійсно ставив за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Вважає, що вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину у період іспитового строку вказує на те, що останній не зробив для себе висновків і продовжив злочинну діяльність. Також зазначив, що в оскаржуваному рішенні судом не визнано обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкримінується. Просить призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції повною мірою дотримані.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, за обставин згідно пред`явленого обвинувачення, що безпосередньо зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України обвинувачений ОСОБА_7 також визнав, у зв`язку з чим заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, оскільки він добровільно пройшов курс лікування від наркоманії.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 також не заперечував своєї вини та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.

За таких обставин доводи прокурора про те, що в оскаржуваному рішенні судом не визнано обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, є безпідставними. Окрім того висновок суду щодо винності особи у скоєнні злочину, відповідно до вимог ст.372-374 КПК України може міститись лише у вироку суду.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони також є безпідставними.

Так, ч.4 ст.309 КК України, передбачає спеціальні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у випадку, якщо особа, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Тобто, дана норма передбачає два обов`язкові елементи, за яких особу можливо звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України: добровільність звернення до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що дане рішення суду першої інстанції постановлено відповідно до вимог ст.370 КПК України та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності " №12 від 23.12.2005, в якій зазначено, що ухвала судді (суду) про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" №4 від 26.04.2002 року передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як слідує із матеріалів провадження, зокрема епікризу КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 13.04.2023, ОСОБА_7 звернувся до медичної установи за направленням лікаря-нарколога, де перебував на стаціонарному лікуванні з 04.04.2023 по 13.04.2023 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання канабіноїдів та опіоїдів (метадон), синдром залежності, F 19.2. Виписаний по закінченню курсу лікування. Рекомендований «Д» облік у лікаря-нарколога (а.с.100).

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».

Зазначені вище дані свідчать про те, що ОСОБА_7 дійсно страждав на наркоманію, у зв`язку з чим проходив лікування.

У відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз наркоманія не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10). При цьому згідно шифру МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (F10-F19) передбачено «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин», що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання стосовно добровільності проходження обвинуваченим саме лікування від наркотичної залежності.

Такий висновок узгоджується з позицією колегії суддів Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеній в ухвалі від 20 жовтня 2022 року по справі №461/1009/22.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 проходив лікування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стороною обвинувачення таких даних суду не надано, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині позбавлені підстав.

Таким чином, установивши наявність у ОСОБА_7 захворювання, пов`язаного з наркоманією, а також факт добровільного його звернення з цього приводу до лікувального закладу та проходження курсу лікування, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК.

За таких обставин, підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги прокурора - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: