Провадження № 11-кп/824/732/2023 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого- ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 003070 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Остер, Козелецького району, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості, засуджено за:

ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, статочне покарання ОСОБА_10 призначено у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, з метою незаконного вживання наркотичних засобів та надання приміщення з цією метою, за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , добровільно та самостійно забезпечував можливість наркозалежним особам використовувати приміщення для вживання наркотичних засобів, тобто утримував та надавав житло для систематичного вживання наркотичних засобів наркозалежним особам.

Крім того, ОСОБА_10 у невстановлений час, місці та спосіб, придбав наркотичні засоби канабіс та метадон, які став незаконно зберігати з метою збуту за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_2 . В період часу з 11 години 35 хвилин до 14 години 12 хвилин, 03 травня 2019 року, під час проведення санкціонованого обшуку даної квартири слідчим було виявлено та вилучено розфасованими 22 паперові згортки білого кольору з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальна маса якого в речовинах складає 1,147 г. та розфасовану в 17 поліетиленових пакетів та один паперовий згорток речовини рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину, становить 60, 43 г.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопрушень та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Указав, що поза увагою місцевого суду залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння, а також та обставина, що предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України був особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений. Також апелянтом указано про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, що підтверджують наявність такої обставини, а визнання вини обвинуваченим, на переконання апелянта, свідчить лише про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинені кримінальні правопорушення. За наведених обставин, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції указаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 було дотримано у повному обсязі.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 307 КК України суд послався на: тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та визнання вини; відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він вважається таким, що не має судимості та позитивно характеризується за місцем проживання. Таким чином призначене ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 307 КК України відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, визначеній ч.2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_10 видом та розміром покарання за кожне з вчинених ним кримінальних правопорушень та остаточним покаранням, призначеним обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень колегія суддів погоджується.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він по місцю проживання характеризується позитивно, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що зважаючи на досить тривалий проміжок часу з дати постановлення судом першої інстанції оскаржуваного вироку, а саме, з червня 2019р., обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду про можливість виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне врахувати також те, що на даний час у обвинуваченого внаслідок отриманої в січні 2022р. травми значно погіршився стан здоров`я, він не може самостійно пересуватись та потребує постійного стороннього догляду. Зазначені обставини, на думку колегії суддів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого на час розгляду справи свідчать про те, що до обвинуваченого ОСОБА_10 можливо застосувати положення ст. 75 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильності застосування статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2019 щодо ОСОБА_10 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2019 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4