Справа № 504/1532/18
Провадження № 1-кп/504/146/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2023смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 23.03.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропівницький, українця, громадянина України, освіта професійна технічна, одружений, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця кухаря роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдата, раніше не судимого, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на час розгляду справи звільнений з військової служби за мобілізацією,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника- адвоката - ОСОБА_14 , -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014 року громадянин ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 від 15.08.2014 року № 173 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення зазначеної військової частини.

Відповідно до наказу командира частини польова пошта НОМЕР_1 від 07.11.2014 року № 238 солдат ОСОБА_6 призначений на посаду кухаря роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення зазначеної військової частини.

Згідно з наказом керівника сектору «Б» від 29.09.2014 року солдат ОСОБА_6 з 29.09.2014 року виконував завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції поблизу міста Донецьк Донецької області, де брав участь у бойових діях та у листопаді 2014 року під час одного з боїв отримав контузію.

У зв`язку із отриманою контузією, був направлений на лікування до військового шпиталю міста Дніпро Дніпропетровської області, де перебував на стаціонарному лікуванні до 26.11.2014 року.

В подальшому, у зв`язку з погіршенням здоров`я в період з 04.12.2014 року по 05.01.2015 року ОСОБА_6 був госпіталізований та перебував на стаціонарному лікуванні у психоневрологічному відділенні для хворих з граничними психіатричними розладами № 16 «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», після чого переведений для подальшого лікування та обстеження до неврологічного відділення «Військово медичного клінічного центру Південного регіону», де перебував у період з 13.01.2015 року по 06.02.2015 року.

Згідно з наказом командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 від 12.01.2015 року № 6, солдат ОСОБА_6 вибув на лікування з зони проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Надалі, відповідно до клопотання начальника «Військово медичного клінічного центру Південного регіону» від 03.02.2015 рок № 690 солдат ОСОБА_6 був направлений на лікування у Центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Хмельник» м. Хмельник, де знаходився на лікуванні у період з 08 по 28.02.2015 року.

Після завершення лікування солдат ОСОБА_6 прибув до подальшого проходження військової служби до військової частини- польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та приступив до виконання своїх обов`язків військової служби.

Таким чином, з 14.08.2014 року, тобто з моменту призову за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 набув статус військовослужбовця- особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_6 достеменно було відомо, і до самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Проте, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_6 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді кухаря роти роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення зазначеної військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат», діючи умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 годині 00 хвилин 27.03.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 години 00 хвилин 15.02.2017 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті (зміненому обвинувачені), при цьому пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді кухаря роти роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення зазначеної військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат», діючи умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 годині 00 хвилин 27.03.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 години 00 хвилин 15.02.2017 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У скоєному ОСОБА_6 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Окрім визнання ОСОБА_6 своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його винуватість повністю доведена зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

Наказом командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 від 15.08.2014 року № 173 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення зазначеної військової частини.

Наказом командира частини польова пошта НОМЕР_1 від 07.11.2014 року № 238 солдат ОСОБА_6 призначений на посаду кухаря роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення зазначеної військової частини.

Наказом керівника сектору «Б» від 29.09.2014 року солдат ОСОБА_6 з 29.09.2014 року виконував завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції поблизу міста Донецьк Донецької області, де брав участь у бойових діях та у листопаді 2014 року під час одного з боїв отримав контузію.

Наказом командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 від 12.01.2015 року № 6, солдат ОСОБА_6 вибув на лікування з зони проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Клопотанням начальника «Військово медичного клінічного центру Південного регіону» від 03.02.2015 рок № 690 солдат ОСОБА_6 був направлений на лікування у Центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Хмельник» м. Хмельник, де знаходився на лікуванні у період з 08 по 28.02.2015 року.

Довідкою від 04.03.2015 року № 41 про безпосередню участь ОСОБА_6 в антитерористичній операції з 29.09.2014 року.

Наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_1 від 28.03.2015 року про те, що 19.03.2015 року солдат ОСОБА_6 прибув у частину з лікування.

Актом проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_6 , згідно за змістом якого, солдат ОСОБА_6 в період з 27.03.2015 року по 01.02.2018 року самовільно залишив частину та 02.02.2018 року повернувся до військової частини.

Наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_1 від 09.04.2015 року про звільнення солдата ОСОБА_6 з займаної посади з 27.03.2015 року.

Сторони вважали не доцільним допитувати свідків кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді кухаря роти роти матеріального забезпечення взводу матеріального забезпечення зазначеної військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат», діючи умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 годині 00 хвилин 27.03.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 години 00 хвилин 15.02.2017 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має задовільний стан здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО, є учасником бойових дій.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та те, що останній брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, пом`якшуючу покарання обставину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд вважає, що при обранні ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Окрім того, у раніше проведеному судовому засіданні захисник- адвокат ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Прокурор ОСОБА_13 у раніше проведеному судовому засіданні підтримала клопотання захисника в повному обсязі, не заперечувала проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12 2016 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. 2, 3, 4 ст. 408, ст. 410, ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, є учасником бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що підтверджується копією довідки від 04.03.2015 року № 41 командира ВЧ польова пошта НОМЕР_1 . Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 акта амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року іспитового терміну ОСОБА_6 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосувати до ОСОБА_6 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного судом покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1