Ухвала

Іменем України

28 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 478/2030/15-к

провадження № 51- 1 ск 17

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року,

установив:

Як убачається зі змісту касаційної скарги, вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342, ч. 4 ст. 187 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 3 місяці з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 ч.1 КК України шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 2 місяці з конфіскацією всього належного особисто йому майна;

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2014 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 3 місяці з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 2 місяці з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

ОСОБА_4 засуджено ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в строк відбування покарання період їх перебування в Державній установі «Миколаївській слідчий ізолятор» з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено цивільні позови, питання щодо судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 (із доповненнями), ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року в частині засудження ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України скасовано.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 342 КК України та в частині засудження ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України змінено.

Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на висновок судової трасологічної (дактилоскопічної) експертизи № 127 від 23.10.2015 року та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 891 від 16.11.2015 року як на докази винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, вчинених 29.06.2015 року.

Визначено вважати ОСОБА_5 засудженим: за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного за ч. 2 ст. 342 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2015 року визначено вважати ОСОБА_5 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Визначено вважати ОСОБА_6 засудженим: за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 2 місяці з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2014 року визначено вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 3 місяці з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Визначено вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань визначено вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 2 місяці з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Визначено вважати ОСОБА_4 засудженим: за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено вважати ОСОБА_4 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Зменшено розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 процесуальних витрат на залучення експертів.

Визначено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь держави витрати по залученню експертів по 4 692 грн. 28 коп. з кожного.

Витрати на проведення експертиз у сумі 23141, 28 грн. віднести за рахунок коштів державного бюджету.

Виключено з резолютивної частини вироку висновок про стягнення з ОСОБА_4 на користь СТОВ «Дружба» 71 945 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, солідарно.

Визначено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь СТОВ «Дружба» 71 945 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, солідарно.

В іншій частині вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перевірку зазначених судових рішень у касаційному порядку, при цьому, просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року та ухвали Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню з огляду на таке.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (вх № 21630/0/170-23 від 21.08.2023), в якій просить поновити пропущений строк на подання касаційної скарги у зв`язку з введенням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану. При цьому засуджений зазначає, що після проголошення ухвали апеляційного суду йому було потрібно зібрати певну суму коштів для залучення захисника на платній основі, оскільки захисник, визначений йому центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, повідомив, що не має сенсу оскаржувати вказані рішення. Засуджений вказує на те, що після 24 лютого 2022 року суди не працювали, а на території, де він проживав, почалися бойові дії та обстріли. Вказує на те, що в подальшому поїздка до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не була безпечною, так як він проживав більше ніж 250 км від даного суду.

Крім того, вказує на те, що 10 червня 2023 року він подав заяву про залучення захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Кіровоградській та Миколаївській області для подачі касаційної скарги, якого не призначили. Зазначені обставини унеможливили вчасне (в 3-х місячний термін) подання касаційної скарги на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року. Засуджений вважає, що даний факт є поважною причиною пропуску ним строку на касаційне оскарження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК України строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.

Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 датована 26 липня 2023 року (вх. № 21630/0/170-23 від 21.08.2023). За таких обставин засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою поза межами строку касаційного оскарження судових рішень. Висловлюючи в касаційній скарзі прохання про поновлення цього строку, він не зазначив достатніх обставин на підтвердження поважності причини, що перешкодила йому оскаржити судові рішення протягом передбаченого законом процесуального строку.

Сама по собі наявність воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку за відсутності підтвердження достатніми обставинами та належного обґрунтування причини пропуску даного строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Разом з тим, поважність причин визначається слідчим суддею, судом у разі неможливості своєчасного подання скарги або іншого документа через стихійне лихо, катастрофу, хворобу, відрядження, трагічні та інші непередбачувані події в житті людини, а також будь-які інші обставини, що не дозволили учаснику процесу завчасно подати відповідний документ.

Також суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження, а тому вимога касаційної скарги про поновлення строку не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

З урахуванням зазначеного касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Що стосується вимоги в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 до Верховного Суду про призначення йому захисника, то колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що питання про призначення захисника вирішується Судом лише після відкриття касаційного провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року та ухвали Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3