ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1415/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/588/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06.03.2023 року:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, раніше судимого:

- 03.06.2008 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.263 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 08.12.2009 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 14.04.2016 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 22.12.2017 року вироком Нововодолазького районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

- 08.07.2019 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

- 14.03.2019 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання по вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 22.12.2017 року, до позбавлення волі строком на 5 років,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 27.07.2022 року.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою залишено без змін та продовжено дію цього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Низин Ломоносівського району Ленінградської області Російської Федерації, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, не працюючого, одруженого, освіта вища, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, окрім іншого, оскаржуваним вироком:

- цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково;

- стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 923 грн. 20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 6 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

- скасовано заходи забезпечення у кримінальному провадженні № 0000121 у вигляді арешту майна, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2021 року;

- речові докази по справі визначено вважати повернутими потерпілим.

Вказаним вироком встановлено, що в період з середини лютого по 01.03.2021 року, близько 20:00 години, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи біля дачної ділянки АДРЕСА_4 , домовилися про спільне таємне викрадення чужого майна з вказаного дачного домоволодіння, що належить ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, в той же день та час, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли через паркан на територію вище зазначеного дачного домоволодіння, після чого ОСОБА_8 правою рукою розбив віконне скло будинку, та разом з ОСОБА_9 через вікно проникли до приміщення, звідки таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, за попередньою змовою групою осіб викрали:

- сокиру, радянського виробництва, бувшу у вжитку, вартістю 150,00 грн.;

- алюмінієву каністру об`ємом 20 літрів, бувшу у вжитку, вартістю 250,00 грн.,

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підійшли до гаражного приміщення на території цього ж дачного домоволодіння, де ОСОБА_8 за допомогою плоскогубців зламав навісний замок вхідних воріт та разом з ОСОБА_9 проник до приміщення гаражу, звідки таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, за попередньою змовою групою осіб викрали колеса у кількості 5 шт. в зборі, бувші у вжитку, з шиною БЦ-20 розмірами 175/70 R -13, вартістю 2716 грн., та металевими дисками R -13, вартістю 1150 грн., що належали потерпілому ОСОБА_12 .

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду, яка, згідно висновку товарознавчої експертизи №930/21 від 17.03.2021 року, становить в загальній сумі 4266,00 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 , маючи незняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічні кримінальні правопорушення за наступних обставин:

Так, в період часу з середини лютого 2021 року по 03.04.2021 року, близько 22:00 години, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не видалося за можливе, ОСОБА_8 , перебуваючи біля дачної ділянки АДРЕСА_4 , вирішив вчинити таємне викрадення чужого майна з зазначеного дачного домоволодіння, що належить ОСОБА_13 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, в цей же день та час, ОСОБА_8 проник на неогороджену територію вказаного дачного домоволодіння ділянки АДРЕСА_5 , де шляхом пошкодження навісного замку проник до приміщення будинку, звідки таємно, протиправно, з корисливих мотивів, повторно, з метою наживи, викрав: алюмінієвий рукомийник ємкістю 2 літри, бувший у вжитку, вартістю 250,00 грн.; тачку металеву «Кравчучку», розмірами 90x20 см, бувшу у вжитку, вартістю 160,00 грн; тачку металеву «Кравчучку», розміром 40x20 см, бувшу у вжитку, вартістю 160,00 грн.; тачку металеву садову, бувшу у вжитку, вартістю 240,00 грн.; мідний дріт, одножильний, довжиною 20 м, бувший у вжитку, вартістю 160,00 грн., що належить ОСОБА_13 .

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи №1235/21 від 14.04.2021, на загальну суму 970,00 гривень.

Крім того, 26.07.2021 року, близько 08 год. 30 хв., ОСОБА_8 перебував поблизу Панютінського виробничого підрозділу «Харківської дистанції лісонасаджень», розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с.Безпалівка, вул.Привокзальна, буд.22, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, наявного на території даного підрозділу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, в той же день і час, ОСОБА_8 , через незачинену хвіртку проник на територію Панютінського виробничого підрозділу «Харківської дистанції захисних лісонасаджень», що розташоване за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Безпалівка, вул.Привокзальна, буд. 22, де шляхом пошкодження віконного скла, проник через вікно до господарського приміщення, де здійснивши демонтаж дров`яної печі, скориставшись тим, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, з корисливих мотивів, таємно, протиправно, повторно, з метою наживи, здійснив крадіжку чавунних дверей від дров`яної печі, шириною 35 см., висотою 35 см., радянського виробництва, вартістю 150,00 гривень, та чавунної плити від дров`яної печі, радянського виробництва, вартістю 430,00 гривень. Продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направлений на таємне викрадення майна, ОСОБА_8 , у той же день та час, знаходячись на вищевказаній території Панютінського виробничого підрозділу «Харківської дистанції лісонасаджень», зайшов до господарського приміщення «БОКС 1 В-П-1», звідки з корисливих мотивів, таємно, протиправно, повторно, з метою наживи, здійснив крадіжку бочки з чорного металу об`ємом 200 л., вагою 15 кг 150 гр., радянського виробництва, вартістю 120,90 гривень; металевий корпус зі зварювального апарату, з чорного металу, вагою 20 кг 750 гр., вартістю 161,85 гривень, чим спричинив Панютінському виробничому підрозділу «Харківська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи №33 від 29.07.2021, на загальну суму 862,75 гривень.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 17.10.2021 року, близько 09:00 години, ОСОБА_8 , перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в той же день, близько 14:00 години, ОСОБА_8 прийшов до будинку АДРЕСА_6 , де через незачинену хвіртку протиправно проник на територію вказаного домоволодіння, та переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, із території двору, яке використовується власниками для зберігання особистого майна, діючи повторно, таємно, протиправно, з метою наживи, з корисливих мотивів, викрав: кабель коаксіальний телевізійний, мідний, 0,1 мм січення, довжиною 10 м., вартістю 500,00 грн, алюмінієвий лист, вагою 3,9 кг, вартістю 144 грн 30 коп., сковорідку дюралеву, вартістю 50 грн, чайник алюмінієвий, об`ємом 5 літрів, вартістю 100 грн., казанок алюмінієвий, об`ємом 5 літрів, вартістю 220 грн, трубку латунну, діаметром 2 см., вагою 0,746 кг, вартістю 100 грн 71 коп., які належали потерпілій ОСОБА_14 . Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №65 від 24.10.2021, -1115,01 гривень.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції змінити:

- в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , призначивши останньому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнити від його відбування з іспитовим строком 3 роки;

- в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , зменшивши стягнення на його користь матеріальної шкоди до 150 грн., а також залишення без розгляду його позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_8 визнав свою вину у повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому злочині, у зв`язку з чим суд мав призначити обвинуваченому мінімальне покарання за ч.3 ст.185 КК України, із звільненням від його відбування з випробуванням. Також апелянт зазначає, що потерпілим повернуто викрадене майно та судом першої інстанції не враховано можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Крім того, захисник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що потерпілому ОСОБА_12 повернуті викрадені речі, окрім сокири, вартістю 150 грн., у зв`язку з чим вважає, що оскаржуваний вирок в цій частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 підлягає зміні.

Апелянт також зазначає, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено, що потерпілий звільняється від судового збору, у разі подання відповідного позову у кримінальній справі, що не було зроблено ОСОБА_12 у цій справі та на цей факт не звернув уваги суд першої інстанції, у зв`язку з чим вважає, що в цій частині цивільний позов належить залишити без розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, також задовольнити апеляційну скаргу в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 , думку прокурора, який просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в апеляційній скарзі захисника не оспорюється, а тому колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, вже через 4 місяці після відбуття покарання за останнім вирок знову 4 епізоди умисного тяжкого злочину, а також судом враховано процесуального поведінку обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст.ст. 66 КК України, судом не встановлено, з чим погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 .

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався за попередніми вироками до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі за скоєння тяжких злочинів проти власності, у зв`язку з чим така поведінка обвинуваченого не свідчити про його виправлення і те, що обвинувачений зробив належні висновки для себе, з метою стати на шлях виправлення.

Крім того, до обвинуваченого раніше вже тричі застосовувалися положення статті 75 КК України, але ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши 4 епізоди злочину проти власності, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, через 4 місяці після його звільнення за відбуттям покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , характеризують його як особу схильну до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого, а тому колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта про те, що ОСОБА_8 має намір стати на шлях виправлення.

Доводи захисника про необхідність визнання обставин, що пом`якшує покарання, у виді визнання вини та щирого каяття, повністю спростовані під час апеляційного розгляду, з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , що надана ним безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, матеріали справи також не містять відповідних відомостей, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність таких обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення та вірно не враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Стороною захисту не наведено в своїх апеляційних скаргах нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто майже в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи захисника про необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, враховуючи відомості про особу винного, який неодноразово судимий, фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням та відбував покарання у виді позбавлення волі, але за цим кримінальним провадженням вчинив чотири епізоди тяжкого злочину проти власності.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, наданих пояснень обвинуваченого під час апеляційного розгляду, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст.ст.69, 75 КК України.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, що передбачено санкцією ч.3 ст. 185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових злочинів.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів захисника що неправильності вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_7 та ставиться до них критично, виходячи з наступного.

Колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, зазначити якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову взято до уваги, що з матеріалів кримінального провадження та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у потерпілого ОСОБА_12 було викрадено: сокиру, радянського виробництва, бувшу у вжитку, вартістю 150,00 грн.; алюмінієву каністру об`ємом 20 літрів, бувшу у вжитку, вартістю 250,00 грн., колеса у кількості 5 шт. в зборі, бувші у вжитку, з шиною БЦ-20 розмірами 175/70 R -13, вартістю 2716 грн., та металевими дисками R-13, вартістю 1150 грн., чим було спричинено матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи №930/21 від 17.03.2021 року (арк.39-42 т.1), становить в загальній сумі 4266,00 гривень.

Згідно розписки про прийняття майна на зберігання (т.1 а.с.45), потерпілому ОСОБА_12 була передана алюмінієва каністра об`ємом 20 літрів, вартістю 250,00 грн.

Крім того, з розписки від 09.06.2021 року (т.1 а.с.69) вбачається, що потерпілому ОСОБА_12 повернуті обвинуваченим ОСОБА_9 колеса лише у кількості 4 шт. в зборі, з шиною БЦ-20 розмірами 175/70 R -13, вартістю 2172,80 грн., та металевими дисками R -13, вартістю 920,00 грн.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що потерпілому ОСОБА_12 лише частково відшкодована завдана шкоди, а розмір невідшкодованої матеріальної шкоди потерпілому складає: 4266,0 (250+2172,80+920) = 923,20 гривень.

Крім того, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_12 зазначив в своїй заяві від 09.06.2021 року, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вище вимоги КПК України, при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані в повному обсязі, та вірно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 923 грн. 20 коп., у зв`язку з чим належить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника в цій частині.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо незаконності оскаржуваного судового рішення в частині вирішення питання стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_12 , оскільки чинним кримінальним процесуальним законом передбачені виключні підстави залишення цивільного позову без розгляду (ст.ст.129, 326 КПК України), серед яких немає таких підстав, як несплата потерпілим судового збору, при поданні відповідної позовної заяви в порядку КПК України до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді