Справа № 344/8996/23
Провадження № 1-кп/344/930/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, ІПН НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, а також привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 24.02.2023, близько 18 год, ОСОБА_5 перебуваючи у комп`ютерному клубі «Геймер», що знаходиться по вул. Вічевий Майдан, 3, м. Івано-Франківськ, побачив на підлозі гаманець чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_5 , у період дії на території країни воєнного стану, який продовжено Указом президента України «Про затвердження Указу Президента України 8419/2023 від 19.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав гаманець марки «Visconti» моделі «HT13 BLK-Strand», вартість якого згідно висновку експерта становить 390 грн., в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 900 грн. та банківські платіжні картки. Після цього, ОСОБА_5 , із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на 1290 гривень. Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , а саме грошових коштів з його банківської платіжної картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , ОСОБА_5 передав її своїй знайомій ОСОБА_7 , якій не було відомо про вищевказаний факт крадіжки, з пропозицією розрахунку за придбаний товар в аптеці. На пропозицію ОСОБА_5 розрахуватися наданою ним банківською картою ОСОБА_7 погодилась і 24.02.2023 о 20 год. 08 хв., перебуваючи у приміщенні аптеки «ІваФарм» № 1299, що розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 183/1, за допомогою функції безконтактної технології «PayPass» банківської платіжної картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 здійснила оплату товару через платіжний термінал на суму 124, 99 гривень. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1414,99 гривень.

Окрім цього, 24.02.2023, близько 18 год ОСОБА_5 перебуваючи у комп`ютерному клубі «Геймер», що знаходиться по вул. Вічевий Майдан, 3, м.Івано-Франківськ, викравши гаманець, що належав потерпілому ОСОБА_6 , всередині гаманця виявив банківську картку АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_2 , держателем якої є потерпілий ОСОБА_6 . В цей час, у ОСОБА_5 виник протиправний умисел на незаконне заволодіння банківською карткою з метою подальшого викрадення грошових коштів, що знаходились на рахунку вказаної банківської карти. Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківською установою, є електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, привласнив банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-х11 від 02.10.1992, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» № 2346 III від 05.04.2001, ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-III від 07.12.2000, ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003, є електронним платіжним засобом - офіційним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. В подальшому, ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а банківською картою розпорядився на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що підняв гаманець із підлоги в комп`ютерному клубі, не знайшовши поблизу власника, привласнив його. В подальшому вирішив скористатися банківською картою, що була в гаманці, здійснивши покупку в аптеці. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

Потерпілий подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, просить суд суворо не карати обвинуваченого.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, за ч.1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа N 750/5031/18, провадження N 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо його не карати та застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із розстрочкою сплати такого.

Враховуючи наведене, тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зокрема, вік обвинуваченого, відсутність судимостей, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій у потерпілого, відсутність шкоди внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили немає.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370,373, 374,393, ч.15 ст. 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк п`ять років.

- за ч.1 ст. 361 КК України обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покаранняОСОБА_5 - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1414 гривень 99 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Речові докази:

-DVD-R диск (постанова від 07.03.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

-DVD-R диск (постанова від 07.03.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_8