ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1886/23 Справа № 192/1824/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року, якою було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі того, що суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних обставин, які б підтверджували досягнення засудженим мети покарання та доведення сумлінною поведінкою свого виправлення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 20 червня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований до слюсарно-збирального цеху № 3 та потребує контролю на робочому місці.

Згідно характеристик засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання характеризується посередньо, порушення режиму утримання не допускає, стягнень не має. Має одне заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. В той же час не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконання дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи намагається ставитися не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_7 не має стягнень, а 23 січня 2023 року до нього було застосовано захід заохочення у вигляді подяки.

Суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній жодного разу не заохочувався в тому числі і за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, проте працює весь строк відбування покарання, навіть з урахуванням тимчасової непрацездатності.

В той же час, судом було встановлено, що комісією Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» 03 грудня 2021 року було відмовлено засудженому у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

Крім того, суд вважав, що на підтвердження того, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення свідчить його позиція щодо часткового визнання своє вини у вчиненому злочині, за який він на даний час відбуває покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року, якою було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати положення ст. 81 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що за час відбування покарання він працював, але непостійно, оскільки знаходився в медичній частині у зв`язку із хворобою, що на його думку не дай підстав відмовляти в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання. Також, засуджений не погоджується із висновками суду про те, що він недбайливо ставиться до побутових речей виправної установи, оскільки суд не навів в своїй ухвалі, до яких саме речей засуджений погано ставиться, враховуючи, що жодних правопорушень на нього за це складено не було.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Щодо захисника, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, однак до суду апеляційної інстанції не з`явився, засуджений зазначив, що вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності його захисника.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залиши ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_7 засуджений 17 грудня 2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. У відповідності до ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Початок строку відбування покарання - 08 листопада 2017 року, кінець строку відбування покарання - 08 листопада 2023 року.

В ДУ «Солонянська ВК №21» засуджений знаходиться з 20 червня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований до слюсарно-збирального цеху № 3 та потребує контролю на робочому місці.

Згідно характеристик засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання характеризується посередньо, порушення режиму утримання не допускає, стягнень не має. Має одне заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. В той же час не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконання дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи намагається ставитися не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_7 не має стягнень, а 23 січня 2023 року до нього було застосовано захід заохочення у вигляді подяки.

В той же час, комісією ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» 03 грудня 2021 року було відмовлено засудженому у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

Ознайомившись із вище встановленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що засуджений не довів досягнення ним мети покарання, усвідомлення протиправності своїх дій, і як наслідок сумлінною поведінкою не довів свого виправлення, а тому підстав для застосування ст. 81 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає. Також, судом приймається до уваги, що засуджений до виконання передбачених законом вимог персоналу установи намагається ставитися не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, що свідчить про пасивну поведінку засудженого під час відбування покарання та його небажання і неготовність до соціальної адаптації після звільнення з місць позбавлення волі. При цьому, колегія суддів вважає, що наявність в засудженого 1 заохочення у виді подяки та його працевлаштування до слюсарно-збирального цеху № 3 в розумінні положень ст. 6 КВК України не є достатнім доказом його виправлення та усвідомлення протиправності своїх дій, оскільки заохочень за старанне виконання своїх трудових обов`язків засуджений не має, натомість як вбачається із матеріалів особової справи, потребує контролю на робочому місці.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року, якою було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4