Номер провадження: 11-сс/813/1305/23
Справа № 501/2821/23 1-кс/501/633/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000468 від 18.07.2023 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Балта Балтського району Одеської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.03.2022 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком, з випробуванням на 2 (два) роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

В провадженні ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000468 від 18.07.2023 року за підозрою ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затверджений Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затверджений Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затверджений Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затверджений Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), та Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затверджений Законом України 19 лютого 2023 року № 8419) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Законом України 20 травня 2023 року, продовжено на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

18 липня 2023 року, приблизно о 15.45 год, ОСОБА_7 прибув до ювелірного магазину «Укрзолото», який належить ТОВ «УКРЗОЛОТО» та розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, просп. Миру, 18-П.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 умисно, керуючись корисливим мотивом та раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, відкрито викрав майно ТОВ «УКРЗОЛОТО», а саме у присутності представника потерпілого ОСОБА_8 , з обладнання магазину викрав ювелірні прикраси у вигляді золотих сережок 585 проби, вагою 2, 17 г, вартістю 7026 грн, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши ТОВ «УКРЗОЛОТО» матеріальний збиток на суму 7026 грн.

18.07.2023 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Наступного дня, 19.07.2023 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

19.07.2023 слідчий ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_10 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та іншу невстановлену слідством особу; а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та підозрюваному ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком до 15.09.2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107360 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Захисник вказує, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на думку сторони захисту, зможе ефективно запобігти ризикам, на які посилається прокурор у кримінальному провадженні. Крім того, захисник просить врахувати особу підозрюваного, його стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, наявність родини та трьох неповнолітніх дітей.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Крім того, прокурор ОСОБА_10 , будучи повідомленою про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про здійснення апеляційного розгляду без участі прокурора та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також вказала, що 31.07.2023 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 вже направлено до суду.

За таких обставин, виконуючи вимоги ст.ст. 28, 405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю підозрюваного та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; вчинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини, відсутність постійного місця роботи, наявність судимості, а також повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_13 від 18.07.2023 року; протоколу допиту представника потерпілого від 18.07.2023 року; постанови про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 19.07.2023 року; протоколу огляду місця події від 18.07.2023 року; протоколів допитів свідків; протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2023 року та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_7 можливо вчинив інкримінований йому злочин: відкрите викрадення чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 25.03.2022 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком, з випробуванням на 2 (два) роки, станом на даний час підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення в період іспитового строку за цим кримінальним правопорушенням, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Окрім цього, згідно оскарженої ухвали вбачається, що в провадженні Балтського районного суду Одеської області відносно ОСОБА_7 знаходиться інше кримінальне провадження за ч.1 ст.246 КК України. Хоча рішення у вказаному кримінальному провадженні ще не прийнято, вину особи не доведено, однак ця обставина підтверджує наявність існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину, дані про особу підозрюваного, який є раніше судимим та станом на даний час відносно нього розглядається інше кримінальне провадження іншим судом, не працює, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора, що також існує ризик того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на представника потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на представника потерпілого, свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід вочевидь може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів визнає недоведеними, оскільки належної медичної документації щодо стану здоров`я підозрюваного, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Долучені захисником копії довідок та висновків датовані 2006 та 2014 роками, не завірені належним чином, та не підтверджують актуального стану здоров`я підозрюваного.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги підозрюваному, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_7 одружений та має трьох малолітніх дітей, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно наданої заяви прокурора станом на даний час обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 вже направлений до суду для розгляду по суті.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000468 від 18.07.2023 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4