Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/387/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16.05.2023 року до 14.07.2023 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000818 від 27.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою. Обгрунтував клопотання тим, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зникли не зменшилися та не перестали існувати.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року, ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16.05.2023 року до 14.07.2023 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення якого, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Обвинувачений раніше не судимий, одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, яке знаходиться за межами Кіровоградської області.

Крім того, усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що він може ухилятись від суду, тобто без перешкод залишити своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

З часу закінчення досудового розслідування і направлення обвинувального акту до суду, обвинувачений постійно змінює свою позицію і ставлення до інкримінованого йому злочину, від часткового визнання своєї провину до її заперечення в повному обсязі.

Окрім того, існування ризику, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду додатково підвищується військовою агресією російської федерації проти України, та дією на всій території України воєнного стану. І у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого, який фактично зареєстрований і проживає на території іншої області.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою вже 11 місяців. Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Вказує, що суд фактично змушує обвинуваченого визнати вину в інкримінованому йому злочині, як одну з можливих умов перебування поза межами слідчого ізолятора. Окрім того, в своєму рішенні суд посилається на військову агресією російської федерації проти України, як один з чинників, що не надає можливість здійснювати належний контроль правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого. В ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» напроти йдеться про неможливість застосування обмежувальних процедур тощо на період воєнного стану. Також є незаконним посилання суду на той факт, що загиблим є працівник поліції, що є реальною ознакою справжнього суспільного інтересу, а отже, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку. Частиною 2 ст. 268 КК України не передбачено кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення вчиненого по відношенню до працівника правоохоронного органу. Кримінальне правопорушення відноситься до неумисних злочинів, не пов`язаних із застосуванням насильства.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та самого ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за який визначено як позбавлення волі від до восьми років. Обвинувачений раніше не судимий, одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, яке знаходиться за межами Кіровоградської області.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що він може ухилятись від суду, тобто без перешкод залишити своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. З часу закінчення досудового розслідування і направлення обвинувального акту до суду, обвинувачений постійно змінює свою позицію і ставлення до інкримінованого йому злочину, від часткового визнання своєї провину до її заперечення в повному обсязі. Окрім того, існування ризику, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду додатково підвищується військовою агресією російської федерації проти України, та дією на всій території України воєнного стану. І у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого, який фактично зареєстрований і проживає на території іншої області.

Також те, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, та не зменшилися, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також, відсутність у матеріалах справи даних про появу нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які знайшли своє об`єктивне підтвердження, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, та відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що не доведено наявність ризиків та не надано жодних доказів на підтвердження їх існування, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали правильно встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час та не зменшились, що також підтверджується матеріалами справи.

Крім того жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Більше того, на переконання колегії суддів інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведено.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції. Крім того, враховуючи вище викладене, колегія суддів, із урахуванням вищевказаних ризиків, які встановлені, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16.05.2023 року до 14.07.2023 року, включно - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)