Процесуальне рішення судді про самовідвід у розгляді судової
справи № 465/1923/18, прийняте в порядку ч. 1 ст. 80 КПК України.
14.09.2023 року, в ході повторного вирішення питань, передбачених статтями 75, 80, 81, 371 КПК України, щодо наявності обставин, які виключають участь слідчого судді, судді або недопустимості повторної участі судді в кримінальному процесі, приходжу до висновку про наявність об`єктивних підстав, які, як і при попередніх вирішеннях вказаних питань, виключають мою участь, як судді, у розгляді судової справи № 465/2682/14-к (судове провадження 1- кп /465/801/23).
Судова справа розподілена судді ОСОБА_11 та прийнята нею до провадження згідно з ухвалою від 14.05.2015 року (судова справа № 465/247/15-к, судове провадження № 1-кп/465/268/15).
Згідно Протоколу та Звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2016 року, розподіл судової справи відбувся із втручанням в АСДС Франківського районного суду м. Львова, оскільки із розподілу виключені судді ОСОБА_14 та ОСОБА_15 із тією ж приміткою, - «відсутня спеціалізація». До розподілу включено чотири судді, решту виключені з інших підстав. Згідно Протоколу та Звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2016 року та ухвали судді ОСОБА_8 від 04.10.2016 року, судова справа передана судді ОСОБА_2 для вирішення питання про об`єднання із судовою справою № 465/2682/14-к.
Заслуговує уваги той факт, що ухвала судді від 04.10.2016, а передача судової справи відбулася 07.12.2016, тобто майже через два місяці.
Як вбачається із Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 21.10.2016 року, розподіл судової справи відбувся із несанкціонованим втручанням в АСДС Франківського районного суду м. Львова, оскільки із числа суддів, що мали прийняти участь в автоматизованому розподілі вказаної справи, виключені судді ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 . ОСОБА_15 з приміткою «відсутня спеціалізація».
Відтак, відповідно до Протоколу та Звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2016 року та ухвали судді ОСОБА_8 від 25.10.2016 року, знову ж таки майже через два місяці, судова справа передана судді ОСОБА_2 для вирішення питання про об`єднання із судовою справою № 465/2682/14-к. В чергове заслуговує уваги той факт, що інша згідно попереднього Протоколу розподілу даної справи суддя ОСОБА_2 був виключений із розподілу з приміткою - «відсутня спеціалізація» .
У подальшому вказані вище судові справи суддею ОСОБА_2 об`єднані в одне провадження з присвоєнням судовій справі єдиного унікального номеру - № 465/2682/14.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор - публічний обвинувач у кримінальному процесі, подав апеляційну скаргу, яка задоволена апеляційним судом.
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 09 червня 2022 року, ухвала суду першої інстанції скасована у судовій справі № 465/2682/14 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Підстави такого рішення викладені в ухвалі ( т. 3 ас. 50 -54).
Дана судова справа, а саме № 465/2682/14, також не могла і не може бути призначена мною, як суддею, до судового розгляду, ще й з тих підстав, що попереднім суддею не вирішені питання, передбачені ст.. 217 та 334 КПК України.
До складу судової справи № 465/2682/14 входять об`єднані чотири обвинувальні акти, а саме:
Є очевидним, що ні одне, ні друге не має жодного відношення до обвинуваченого ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що рішення у даному кримінальному провадженні не приймалося, то не було підстав подавати на нього апеляцію, оскільки відсутній предмет апеляційного оскарження та розгляду, хоч апеляційний суд і покликався на ч.1 ст. 203 -2 КК України.
З огляду на викладене, вважав та вважаю, що розподіл судової справи з унікальним номером № 465/2682/14, починаючи з 2014 року, а саме з виключення суддів від участі в розподілі вказаної справи з приміткою: «відсутня спеціалізація» відбувався із несанкціонованим втручанням, шляхом умисного внесення неправдивих відомостей до АСДС суду щодо спеціалізації суддів Франківського районного суду м. Львова та визначення конкретних суддів, а також її розподіл у не процесуальний спосіб 17.06.2022 року, який відбувся з порушенням вимог ст.. 35 КПК України, а відтак, відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
З огляду на викладене, мною як суддею в підготовчому судовому засіданні було заявлено самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто з підстав п.5.ч.1 ст. 75 КПК України порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи. Даний самовідвід розглянуто, мною як суддею, в підготовчому судовому засіданні із постановленням, у нарадчій кімнаті, ухвали від 04 липня 2022 року, а справу передано на новий розподіл. Підстави такого рішення викладені в ухвалі т. 3 ас. (ас. 68 71).
Відповідно до Протоколу та Звіту повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 , справу розподілено судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 , котра 22.07.2022 року, через канцелярію суду зареєструвала свою заяву про самовідвід т. 3 ас. (ас. 73-74).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22. 07.2022 року, розгляд заяви про самовідвід судді ОСОБА_11 , передано судді ОСОБА_15 з присвоєнням окремого судового провадження № 1-кп/ 465/1373/22.
Що стосується змісту самої заяви судді ОСОБА_11 про самовідвід та зазначених в ній підстав самовідводу, то дотримуючись суддівської етики, а також Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вважав би за доцільне утриматися від їх оцінки, аналізу та коментаря, зважаючи на те, що оцінку такій заяві має дати ВККС та ВРП (т. 3 ас.73 -74).
Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття та виконана шляхом повторного розподілу судової справи судді ОСОБА_11 у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України, прокурор ОСОБА_19 , покликаючись на п. 20. ч.2 ст. 36, який не мав жодного відношення, як прокурор, до вказаної норми Закону, оскільки в жодному із вказаних вище кримінальних проваджень не був прокурором який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівника досудовим розслідуванням, подав апеляційну скаргу від 04 серпня 2022 року, тобто через місяць після постановлення оскаржуваної ухвали. Також апеляційна скарга подана в не процесуальний спосіб та особою без процесуальних повноважень.
Не логічними були й покликання прокурора на інші окремі норми процесуального Закону, котрі, як на його думку, надали йому право дати оцінку ухвалі суду, що стосувалася виключно підстав самовідводу судді та не містила процесуальних рішень в розумінні статей 370, 392 КПК України, була прийнята з дотриманням вимог статей 75,80,81,369, 371 вказаного Закону, набрала законної сили та була виконана ( т.3 ас. 81 86).
Більш того, діючи саме так, прокурор ОСОБА_19 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що керується ч.1 ст. 9, п. 20 ч.2 ст. 36, п.3 ч.1ст.392, п.6 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.2 ч.2 ст.395, п.6 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 409, ч.1,п.2 ч.2 ст. 412 КПК України, однак, не знайшов за краще, як прохати перед апеляційним судом скасувати ухвалу суду про самовідвід судді ОСОБА_10 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Питання , - призначити новий розгляд чого?. Розгляд має відбутися ким?
Безпідставним було й покликання прокурора на ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 51-499 км17, оскільки в ній звертається увага на обов`язок апеляційного суду розглядати скарги на рішення слідчих суддів, а не суді в процесі, тобто у передбачених процесуальним законодавством конкретних випадках, а не коли заманеться. Зрештою, зміст ухвали на яку покликається прокурор стосується оскарження ухвали слідчого судді, якою надано повноваження слідчому, що не передбачені законом.
До речі, на час подачі апеляційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 року, справу передала на розгляд Великій палаті ВС, рішення якої прокурор не наводить.
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, без вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню та була подана поза межами процесуального строку.
У той же час, в ухвалі апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, хоч в мотивувальній частині відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, процесуальні повноваження якої відсутні, що очевидно вказує на безпрецедентну упередженість апеляційного суду в оцінці рішення суду першої інстанції ще до відкриття апеляційного провадження.
За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга, не зважаючи на її незаконність, та те, що була подана особою без процесуальних повноважень і по - за межами процесуального строку, задоволена апеляційним судом, а ухвала про самовідвід судді першої інстанції скасована. У справі призначено новий розгляд у суді першої інстанції у раніше визначеному складі суду ( т. 3 ас. 99 - 104).
Таке рішення породило ще один процесуальний прецедент, оскільки вказана справа згідно Протоколу та Звіту від 05 липня 2022 року уже була розподілена судді ОСОБА_11 ( судове провадження № 1-кп/465/1056/22), а крім того невирішеним залишилося ще одне судове провадження з розгляду самовідводу судді ОСОБА_11 (судове провадження № 1-кс/465/1373/22) яке вона заявила у вказаній судовій справі. Таким чином, хоч і формально, визначено двох суддів для розгляду судової справи № 465/2682/14 к.
Відтак, за результатами чергового вивчення питань, передбачених статтями 75 76 КПК України, щодо наявності чи відсутності у судді ОСОБА_10 обставин котрі виключають його участь, як судді, в кримінальному провадженні та недопустимості повторної участі в кримінальному провадженні, мною, як суддею, було постановлено ухвалу про задоволення заяви про самовідвід, а судову справу передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України, з урахуванням, що раніше уже визначено суддю ОСОБА_11 .
Згідно з Протоколом та Звітом про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 23.12.2022 року (судове провадження № 1-кс/465/2149/22) секретар суду ОСОБА_21 , не зважаючи на ухвалу якою заява судді ОСОБА_10 розглянута і ухвала набрала законної сили, зареєструвала ухвалу як заяву про самовідвід з присвоєнням ухвалі номеру судового провадження (№ 1-кс/465/2149/22) та передано на розгляд судді ОСОБА_11 , заява якої про самовідвід у даному кримінальному провадженні ще не була вирішена, що є дуже важливим для прийняття процесуальних рішень.
Отже, має місце черговий безпрецедентний випадок у Франківському районному суді м. Львова, - рішення суду у вигляді ухвали яка набрала законної сили реєструється канцелярією як заява, та стало предметом перегляду в іншому судовому засіданні.
Здійснюючи чергову ревізію правомірності прийнятого суддею ОСОБА_10 судового рішення про задоволення самовідводу згідно ухвали від 21.12.2022 року, яка набрала законної сили, колега - суддя ОСОБА_11 , розпочала розгляд уявної заяви судді ОСОБА_10 про самовідвід, а по суті перевірку прийнятого ним процесуального рішення, у той час, коли у вказаному кримінальному провадженні не було вирішено її, судді ОСОБА_11 , заяви про самовідвід.
Виявивши бажання бути вислуханим та дати пояснення в судовому засіданні з розгляду самовідводу, як це передбачено ч.3 ст.81 КПК України, мною було наголошено колезі - судді ОСОБА_11 , що вона не має процесуального права проводити вказане судове засідання, оскільки у вказаному кримінальному провадженні сама заявила самовідвід який ще не розглянутий, у зв`язку з чим, суддею було оголошено перерву.
Після судового засідання з розгляду уявної заяви про самовідвід судді ОСОБА_10 від 28.12. 2022 ( судове провадження № 1-кп/465/2149), суддя ОСОБА_11 , 03.01.2023 року, тобто через п`ять місяців з моменту заявленого нею самовідводу, подала заяву про залишення своєї ж, судді ОСОБА_11 , заяви про самовідвід, без розгляду. У даній заяві навела підстави, які, аж ніяк не пов`язані з тими, що були зазначені у заяві про самовідвід. Суддя також не вказала, що саме змінилося, і які виявлені нею раніше підстави для самовідводу, відпали.
Ухвалою судді ОСОБА_15 від 05.01.2023 року, заява про самовідвід судді ОСОБА_11 від 22 липня 2022 року, залишена без розгляду ( т. 3 ас. 73 79, 123 127).
В ході подальшого судового засідання від 16 січня 2023 року, суддя ОСОБА_11 , не зважаючи на мої, судді ОСОБА_10 , застереження, що нею розглядається самовідвід який вже вирішено ухвалою судді ОСОБА_10 ,і, з цього приводу уже є судове рішення - ухвала судді ОСОБА_10 від 21.12.2022 року, що ця ухвала набрала законної сили,і, що саме ця ухвала є предметом розгляду як заява, здійснила в судовому засіданні її дослідження та постановила свою ухвалу від 16 січня 2023 року, якою відмовила у самовідводі. При цьому суддя ОСОБА_11 не врахувала моїх, судді ОСОБА_10 , зауважень про відсутність предмету судового розгляду, оскільки жодних заяв про самовідвід я, як суддя, не реєстрував і в цьому судовому засіданні, відмовлявся від самовідводу оскільки такий уже вирішено (т. 3 ас. 129 133).
Відтак, станом на 16 січня 2023 року у судовій справі було судове рішення судді ОСОБА_10 яким задоволено самовідвід та судове рішення судді ОСОБА_11 про відмову судді ОСОБА_10 у самовідводі, який уже задоволено.
Не вдаючись до оцінки судового рішення у вигляді ухвали, що постановлена суддею ОСОБА_11 за результатами ревізії судового рішення свого колеги по роботі - судді ОСОБА_10 , оскільки це компетенція інших процесуальних органів, так чи інакше, у судовій справі «появилося» судове рішення судді ОСОБА_11 з яким я, як суддя не можу погодитися із наведених вище підстав.
Не зважаючи на те, що ухвали даної категорії відповідно до ст.. 392 КПК України не підлягають апеляційному оскарженню, ухвала від 21.12.2022 року набрала законної сили з часу її прийняття, прокурор ОСОБА_19 , у черговий раз покликаючись на п. 20. ч.2 ст. 36, який і надалі не мав жодного відношення, як прокурор, до вказаної норми Закону, оскільки в жодному із вказаних вище кримінальних проваджень не був прокурором який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівника досудовим розслідуванням і не був у групі прокурорів, у черговий раз подав апеляційну скаргу від 24 січня 2023 року, тобто поза межами процесуальних строків, через місяць, після постановлення оскаржуваної ухвали. Підстави апеляційної скарги є аналогічними, що й у попередній апеляційній скарзі прокурора, разом з тим, змінилася прохальна частина де прокурор просив уже тільки скасувати ухвалу. А що дальше?
Відповідно до ухвали судді апеляційного суду від 24 лютого 2023 року, без вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню і за апеляційною скаргою особи, що не мала процесуальних повноважень.
У той же час, апеляційний суд у своїй ухвалі, як і попередньо, зазначив, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, проте в мотивувальній частині ухвали й надалі не навів будь яких мотивів для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягало апеляційному оскарженню, оскаржене поза межами процесуального строку та особою без процесуальних повноважень.
За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора, не зважаючи на її незаконність, що подана особою без процесуальних повноважень та по - за межами процесуального строку, без визначення підстав скасування, та подальшого спрямування, задоволена апеляційним судом відповідно до ухвали від 01 березня 2023 року.
Відтак, ухвала судді ОСОБА_10 від 21.12. 2022 року про самовідвід, як судді першої інстанції, скасована.
Слід зауважити, що апеляційний суд скасував ухвалу судді, яка була зареєстрована як заява з присвоєнням їй окремого номеру судового провадження та була предметом розгляду в судовому засіданні. За наслідками такого розгляду, відмовлено судді у самовідводі.
Є логічним запитання, якщо апеляційний суд скасував ухвалу , яка була предметом розгляду суду першої інстанції як заява судді про самовідвід, то, що ж розглянув суд першої інстанції, і на підставі чого постановив ухвалу про відмову в задоволенні самовідводу???.
Крім того, на відміну від попередніх рішень, хоч фактичні обставини для самовідводу і процесуальний порядок прийняття скасованої ухвали не змінилися, як не змінилися і підстави зазначені у апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд , на цей раз скасувавши ухвалу судді, матеріали кримінального провадження повернув до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження у раніше визначеному складі суду відповідно до протоколу від 06 грудня 2022 року, тобто судді ОСОБА_10 .
Відтак, суд апеляційної інстанції позбавив суд першої інстанції прав та обов`язків, передбачених статтями 75, 80, 81 КПК України та не вказав, як бути з протоколом від 05.07.2022 року, відповідно до якого, визначено суддю ОСОБА_11 раніше ( судова справа № 465/2682/14 к, судове провадження № 1- кп/465/1056/22), а суддя ОСОБА_10 згідно даного протоколу вилучений з розподілу (т. 3 ас.72, 107, 139-157).
Відповідно до супровідного листа від 14 березня 2023 року, вх.. № 5929/23 справа була повернута та поступила до Франківського районного суду м. Львова і цього ж дня, передана судді ОСОБА_10 без Протоколу та Звіту.
В черговий раз вирішуючи питання, передбачені статями 75 76 КПК України у судовій справі 465/2682/14-к (судове провадження №1-кп/465/868/23), як суддя, прийшов до аналогічного і беззаперечного висновку про наявність процесуального обов`язку, передбаченого п.5 ч.1 ст. 75 КПК України, заявити самовідвід з підстав несанкціонованого втручанням шляхом умисного внесення неправдивих відомостей в АСДС щодо спеціалізації суддів у Франківському районному суді м. Львова, а також з підстав неправомірного, у не процесуальний спосіб, вилучення судової справи № 465/2682/14) від судді ОСОБА_2 та передачі справи іншому судді. Ще однією підставою для самовідводу було те, що за фактом втручання, мною скеровано матеріали прокурору за якими внесено відомості в ЄРДР у порядку, передбаченому ст.. 214 КПК України.
Таким чином, в черговий раз підтвердилися підстави для заяви про самовідвід, яка була задоволена ухвалою судді ОСОБА_10 від 17 березня 2023 року. В даній ухвалі були зазначені обставини, передбачені п. 4 та п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, у тому числі й ті, що зазначалися в ухвалах від 04 липня 2022 та 21 грудня 2022 року.
Вказана ухвала відповідно до ст.. 392 КПК України не підлягає апеляційному оскарженню та набрала законної сили з часу її прийняття. Не зважаючи на це, прокурор ОСОБА_19 , у черговий раз покликаючись на п. 20. ч.2 ст. 36, який і надалі не мав жодного відношення, як прокурор, до вказаної норми Закону, подав апеляційну скаргу від 01 травня 2023 року, тобто поза межами процесуальних строків, через півтора місяця, після постановлення оскаржуваної ухвали. Підстави апеляційної скарги є аналогічними, що й у попередніх апеляційних скаргах прокурора, разом з тим, змінилася прохальна частина де прокурор «удосконалив» прохальну частину та просив скасувати ухвалу, а матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 (Логуш) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 203 2 КК України повернути до Франківського районного суду м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого провадження ОСОБА_10 .
Не зважаючи на те, що вказана прохальна частина, як і сама апеляційна скарга, є вершиною правового та професійного нігілізму, така, крім того, вказує й на те, що апелянт так і не розібрався з колом обвинувачених та межами їх обвинувачення, а рівно й обвинувальними актами. Апелянт пропонує повернути провадження ОСОБА_10 , а не тому ж складу суду, або хоча б судді ОСОБА_10 .
Отже, оскаржуючи судове рішення у вигляді ухвали про задоволення самовідводу, за умови одних і тих же підстав ухвалення судового рішення, прокурор, кожен раз, а таких було три, просить суд апеляційної інстанції :
-« Ухвалу Франківського районного суду м. Львова Львівської області від 21.12.2022 якою заяву ОСОБА_10 від 21.12 2022 про самовідвід заявлений у судовій справі № 465/2682/14-к (судове провадження № 1 кп/465/1056/22) передано до канцелярії суду для її реєстрації, як процесуального документу про самовідвід судді скасувати» (т. 3 ас. 139 145);
-« Ухвалу Франківського районного суду м. Львова Львівської області від 17.03.2023 якою задоволено заявлений суддею ОСОБА_10 самовідвід у судовій справі № 465/2682/14-к (судове провадження № 1 кп/465/801/23) - скасувати. Матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 (Логуш) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 за ч.1 ст. 203-2 КК України повернути до Франківського районного суду м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого провадження ОСОБА_10 (т. 3 ас. 168 - 174).
Відповідно до ухвали судді апеляційного суду від 15 травня 2023 року, без вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню і за апеляційною скаргою особи, що не мала процесуальних повноважень.
У той же час, апеляційний суд у своїй ухвалі, як і попередньо, зазначив, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, проте в мотивувальній частині ухвали й надалі не навів будь яких мотивів для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягало апеляційному оскарженню, оскаржене поза межами процесуального строку та особою без процесуальних повноважень.
За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора, не зважаючи на її незаконність, що подана особою без процесуальних повноважень та по - за межами процесуального строку, задоволена апеляційним судом відповідно до ухвали від 23 травня 2023 року, а матеріали кримінального провадження відносно обвинувачених ОСОБА_1 , (лопуш) ОСОБА_4 , Демінської _ ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 (судова справа № 465/2682/14-к) повернути до Франківського районного суду м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого провадження у раніше визначеному складі суду, а саме судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_10 .
Феноменальне рішення. Тепер судді ОСОБА_10 « приказано довго жити». А, що робити з раніше визначеним складом суду в особі судді ОСОБА_11 , якій було розподілено судову справу, і з цих підстав не прийнято жодного процесуального рішення.
Слід зауважити, що тричі скасовуючи ухвалу судді першої інстанції з одних і тих же підстав, а саме з підстав розгляду самовідводу суддею, що заявив собі самовідвід, апеляційний суд кожен раз повертав судову справу на різну стадію кримінального судочинства, чим поставив суддю першої інстанції перед дилемою, яку ж ухвалу апеляційного суду слід виконувати, а кожна з них набрала законної сили.
Очевидно слід мати на увазі, що апеляційний суд скасовував ухвали із за того, що ними задоволено самовідвід суддею який заявив собі самовідвід.
Саме так сприймаю підстави скасування апеляційним судом вказаних вище ухвал.
Відтак, в черговий раз вирішуючи питання, передбачені статтями 75, 80, 81, 371 КПК України, щодо наявності обставин, які виключають участь слідчого судді, судді або недопустимості повторної участі судді в кримінальному процесі, приходжу до аналогічного, як і раніше висновку про наявність об`єктивних підстав, котрі, як і при попередніх вирішеннях вказаних питань, виключають мою участь, як судді, у розгляді судової справи № 465/2682/14-к (судове провадження 1- кп /465/801/23).
Дана обставина апелянтом не заперечувалася, не спростована, а отже є актуальною. Апеляційним судом теж не заперечено підстави для самовідводу, розглянуто тільки процесуальний порядок вирішення такого.
Відтак, розглянувши повернуті з апеляційного суду матеріали судової справи № 465/2682/14-к (судове провадження 1- кп /465/801/23) на предмет вирішення питань, передбачених 75, 80, 81 КПК України, й надалі приходжу до беззаперечного висновку про наявність підстав для самовідводу, у зв`язку з чим заявляю самовідвід від розгляду судової справи № 465/2682/14-к (судове провадження 1- кп /465/801/23) з підстав розподіл судової справи шляхом несанкціонованого втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова, оскільки із числа суддів, що мали прийняти участь в автоматизованому розподілі вказаної справи, виключені судді ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 . ОСОБА_15 з приміткою «відсутня спеціалізація» та з інших підстав, як вони зазначені у попередніх ухвалах.
Підстави для самовідводу мотивую процесуальними нормами, а саме на пунктами 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, котрі дають чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».
Так, відповідно до процесуального обов`язку судді, при встановленні, що розподіл судової справи, в даному випадку судової справи № 465/2682/14 -к (судове провадження 1- кп /465/801/23)відбувався шляхом втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова, тобто з порушенням встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку, то і визначення судді для розгляду судової справи на даний час відбувся незаконно.
Відтак, є очевидним, що судова справа № 465/2682/14 крозподілена судді ОСОБА_2 12.05.2014 року без Протоколу та Звіту про розподіл, у подальшому безпідставно вилучена в нього після апеляційного перегляду та передана судді ОСОБА_10 на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року
У свою чергу факт передачі судової справи від судді, що був визначений у незаконний спосіб, розширює обставини неправомірності розподілу цієї справи судді ОСОБА_10 , а саме, шляхом поширення неправомірності її розподілу.
Зазначене у повній мірі відповідає доктрині плодів отруйного дерева (Fruit of the Poisonous Tree) в частині хронології подій.
Отже, достеменно було встановлено факт порушення визначеного частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення судді для розгляду справи.
Дана обставина відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, є обставиною, що виключає участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, що у свою чергу, відповідно до ст. 80 КПК України зобов`язувало і золбовязує суддю заявити самовідвід.
Підстави для першого, самовідводу стали відомі мені, як судді, в ході підготовчого судового засідання, а вдруге, після отримання зх апеляційного суду, тобто 07 червня 2023 року, з урахуванням часу для прийняття до розгляду чергрвих судових проваджень, та проваджень, що передавалися від судді ОСОБА_8 , у тому числі й як слідчого судді.
Приймаючи рішення про повторний самовідвід у розгляді судової справи № 465/2682/14-4 (судове провадження 1- кп /465/801/23), крім зазначеного вище, зважаю на Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23, приходжу до висновку, що сам факт встановлення та сприйняття мною, як суддею, обставин розподілу справи шляхом втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова не потребує стороннього підтвердження, а тим більше аналізу чи оцінки, іншим суддею, оскільки воно, моє сприйняття та власне переконання, виражено суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю.
Зважаючи, що на законодавчому рівні вирішення питання про самовідвід саме судді чи слідчого судді, не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, та враховуючи практику і позицію Львівського апеляційного суду, який вважає, що самовідвід судді, слідчого судді, повинен розглядати інший суддя та розглядає апеляційні скарги не передбачені законом, скасовуючи при цьому судові рішення судді першої інстанції, які не підлягають апеляційному перегляду, як суддя, й надалі дотримуючись принципу, що маю забезпечену законом свободу думки і слова, що дають мені підставу здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого.
У той же час, зважаючи на вказані вище обставини, дотримуючись положень статей 55, 63 Конституції України ст.. 28 КПК України та ст.. 6 Європейської Конвенції «Про захист людини і основоположних свобод», з метою дотримання розумних строків розгляду судової справи та уникнення протистоянь у тлумаченні положень ст.. 7,9, 75,80, 81 КПК України, беручи до уваги що судове рішення у вигляді ухвали судді, якою вирішується питання самовідводу не сприймається Львівським апеляційним судом, вважаю за доцільне застосувати варіант запропонований Львівським апеляційним судом, а саме, заявлений самовідвід передати на розгляд іншого судді.
При цьому, прошу шановного колегу - суддю, який(яка) буде розглядати мій, судді ОСОБА_10 , самовідвід, врахувати, що при цьому мій статус, як судді, не змінюється, на мене й надалі поширюються права, обов`язки та гарантії судді, передбачені ст. 126 Конституції України, статтями 48, 49,50,52,56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Переконливо прошу зважити той факт, що я не є заявником в розумінні відводу. Дана заява є моїм, судді, процесуальним рішенням передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України.
Розгляд даної заяви прошу проводити виключно за моєю участю, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 81 КПК України, відповідно до якої, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід. Бажаю бути вислуханим.
Що стосується можливого розгляду вказаного процесуального рішення суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 то заявляю такій категоричну недовіру виходячи з наступного.
Суддею ОСОБА_11 не спростовано і не надано оцінки самій підставі самовідводу, а саме щодо наявності чи відсутності втручання, як це зазначалося в ухвалах та у процесуальному рішенні судді, що заявив самовідвід.
Суддя ОСОБА_11 , як і суддя ОСОБА_10 , теж була виключена з автоматизованого розподілу даної справи між суддями і саме з підстав, - «відсутня спеціалізація». Разом з тим, суддя уникає вказаного факту, а отже погоджується з даною недостовірною інформацією, що за своєю суттю, є приховуванням ознак кримінального правопорушення.
Розглядаючи попередній самовідвід у формі судового рішення яке набрало законної сили, суддя ОСОБА_11 цинічно проігнорувала моє, судді ОСОБА_10 , клопотання зважити на те, що відсутнцій предмет судового розгляду, оскільки я вілдмовився від розглядуваного нею самовідводу, тобто клопотання свого коллеги.
Таким чином, суддя ОСОБА_11 , формально здійснила перегляд (скасування) судового рішення іншого судді, та постановла протилежне рішення.
Зважаючи, що розгляд заявленого самовідводу відбувся у незаконний спосіб, вважаю за доцільне повторно заявити самовідвід.
Суддя Франківського районного
суду м. Львова ОСОБА_10 .