справа № 405/2258/23
провадження № 11-кп/4809/291/23
04 травня 2023 року м. Кропивницький
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 09.06.2023 включно, без визначення застави.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року, більшістю, було прийнято рішення про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нової, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 09.06.2023 із застосуванням засобу електронного контролю. Покладено на обвинуваченого ОСОБА_2 , такі обов`язки: заборонити цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати до суду за першою вимогою; надавати можливість з`являтися по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_2 працівникам поліції та вимагати від обвинуваченого усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України та (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному проваджені, за винятком участі в процесуальних діях і в суді.
Не погодившись із таким рішенням, вважаю за необхідне викласти свою думку, оскільки вважаю, що апеляційна скарга захисника не підлягала задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без зміни.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Місцевий суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_2 , виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, зробив правильний висновок відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 на більш м`який.
При цьому, з такими висновками не погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи доводи апеляційної скарги захисника в частині скасування ухвали суду через незаконність та необґрунтованість.
Однак, перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів вважаю, що розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_2 , для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції з`ясував всі обставини, які передбачали підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 на більш м`який.
Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
З матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, відтак порушує основоположні цінності суспільства. При цьому, інкримінування обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення проти громадської безпеки, а саме: встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу під час відбування покарання вказує на високий ступінь суспільної небезпечності.
Крім того, зі змісту клопотання прокурора вбачається, що судовий розгляд даного кримінального провадження, в якому обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого умисного та корисливого злочину, у зв`язку із чим ОСОБА_2 може спробувати незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.
Більш того, зазначаю, що 02.03.2023, колегією суддів Кропивницького апеляційного суду, головуючого судді ОСОБА_4 , суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було прийнято рішення про залишення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_2 без задоволення, а ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2023, якою щодо ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без зміни, в якій зазначена обґрунтована підозра та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України і окремої думки з цих підстав, жоден із цієї колегії суддів не виклав.
Також, як вказав прокурор під час апеляційного розгляду, в судах першої інстанції на розгляді перебувають декілька обвинувальних актів за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,4 ст.189 КК України, за ч.2 ст.345 КК України, за ч.1 ст.255 КК України, за ч.1 ст.309 КК України, за ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України, що підтвердив прокурор витягом з ІЦ, долученому в апеляційній інстанції з кримінального провадження, яке знаходиться на розгляді у суді першої інстанції.
При цьому, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_2 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.
Отже, у разі застосування ОСОБА_2 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання чи домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Також, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, беручи до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Тому, погоджуюся з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.
Більш того, по даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 тримається під вартою з лютого 2023 року, тобто в квітні 2023 року суд першої інстанції продовжив тільки перший раз строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 під час підготовчого судового засідання.
Також, зазначаю, що суд апеляційної інстанції немає повноважень досліджувати на цій стадії докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 за ч.2 ст.255-1 КК України та давати їм будь-яку оцінку, що було зроблено колегією суддів при оцінки таких доказів, як НСРД, яких взагалі не було надано під час розгляду апеляційної скарги захисника сторонами кримінального провадження.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Колегія суддів зобов`язана розглянути апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції тільки в межах даного кримінального провадження, що було порушено, оскільки колегією суддів дана оцінка по іншим п`яти кримінальним справам, які розглядаються в різних судах Кіровоградської області та які там застосовувались запобіжні заходи невідомо, що є неприпустимим.
Крім того, даних про особу ОСОБА_6 , як то про незадовільний стан здоров`я, сімейний стан, а саме наявність на утриманні малолітньої дитини та дружини, в матеріалах справи відсутні і захисником під час апеляційного розгляду не надавались, а взяті тільки зі слів, що є не обґрунтованим
Більш того, перебування ОСОБА_2 в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та порушення його утримання є не обґрунтованим, оскільки обвинувачений утримувався в іншій установі, а саме в ДУ «Виправна колонія №6», а будь-яких доказів саме з цієї установи про порушення утримання ОСОБА_2 , захисником ОСОБА_3 апеляційному суду не надано.
За таких обставин, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, зможуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.
Посилання захисника-адвоката ОСОБА_3 щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Твердження захисника щодо відсутності обґрунтування неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 , спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_3 про те, що суд не перевірив обґрунтованість підозри, чим порушив вимоги КПК України, не є слушними, оскільки на цей час здійснюється судове провадження та буде перевірятися обґрунтованість висунутого обвинувачення шляхом дослідження доказів, наданих сторонами.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом першої інстанції, та не вбачаю підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Також враховую і те, що відповідно до п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.255-1 КК України.
Не встановлено також й істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.
Таким чином, вважаю, що колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 мала залишити ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суддя: