УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

22 червня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України.

Вказану скаргу слідчому судді було передано з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду м. Києва 17 липня 2023 року.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для повернення скарги, виходячи з наступного.

Так, згідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами (ст. 26 КПК України).

Так, слідчий суддя звертає увагу на те, що адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у свої скарзі зазначають, що вони діють в якості захисників підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;

2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів, одержаних слідчим суддею з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду м. Києва ні адвокат ОСОБА_2 , ні адвокат ОСОБА_3 , до своєї скарги не долучили жодних додатків, зокрема адвокатами не долучено ні свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ні ордеру, ні договору із захисником, ні доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Більше того, у скарзі також не зазначено про наявність додатків до такої скарги, що могло би вказувати на надання адвокатами таких документів.

За таких обставин слідчий суддя позбавлений будь-яких підстав вважати, що адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно є захисниками підозрюваного ОСОБА_4 , а отже - відсутні підстави вважати, що дана скарга подана уповноваженими особами.

Крім того, передана слідчому судді скарга не містить підпису ні адвоката ОСОБА_2 , ні адвоката ОСОБА_3 , що в даному випадку позбавляє можливості слідчого суддю перевірити чи належна особа звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Так, вказана скарга містить надруковані на ній графічні зображення підписів адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з тим, чинним законодавством не передбачено можливості прирівнювати копію графічного зображення підпису особи до власноручного підпису такої особи чи її цифрового або кваліфікованого електронного підпису. За таких обставин слід констатувати, що чинними законодавством не передбачено можливості ідентифікування автора документа за допомогою копії графічного зображення його власноручного підпису.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Разом з тим, чинне законодавство не передбачає визначеного порядку розгляду скарг захисників на незаконне утримання їх підзахисних під вартою, в порядку ст.206 КПК України.

У своїй постанові 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Так, відповідно до п.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як зазначено у пункті 1 частини 1 статті 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

При цьому Верховний Суд у своїй постанові №686/23167/19 від 10 червня 2020 року зазначив, що забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах.

Оскільки питання щодо можливості повернення скарги, поданої до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України, неуповноваженою особою, як і можливості повернення скарги у разі, якщо така скарга не містить підпису заявника - положеннями ст. 206 КПК України не вирішено, слідчий суддя вважає можливим застосувати схожі за своєю суттю положення ч.2 ст.304 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що скаргу подано особами, які не мають права подавати скаргу, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу повернути заявникам.

Одночасно з цим слідчий суддя роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 206, 304, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А :

Скаргу адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, - повернути особам, які її подали.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчисляється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1