Справа №212/2983/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000817 від 15.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , уродженця с. Червоне Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні доньку, 2006 року народження, працює в ПАТ «Суха Балка» на посаді прохідника, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представників потерпілої - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2023 року в світлий час доби приблизно об 13 годин 56 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вулиці Едуарда Фукса з боку вулиці Миколи Світальського в напрямку вулиці Січеславська в Покровському районі міста Кривого Рогу. По напрямку руху вказаного автомобіля був розташований не регульований пішохідний перехід, який був позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України.

У цей же час попереду автомобіля «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 на проїзну частину дороги вулиці Едуарда Фукса поблизу буд. 55 по вулиці Едуарда Фукса на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожнім знаком 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, вийшла пішохід ОСОБА_6 , 1996 року народження, діючи відповідно до вимог пп. 4.16 «А» Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «Пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора», та почала перетинати проїзну частину вказаної дороги, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В ході подальшого руху водій ОСОБА_4 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, побачивши, що транспортний засіб, який рухається у смузі його руху попереду, зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом для надання переваги у русі пішоходу ОСОБА_6 , яка рухалась по пішохідному переходу, - змінив напрямок свого руху для об`їзду транспортного засобу вліво, не впевнившись в безпечності маневру, та в подальшому здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., згідно з якими: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 «Б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка отримала тілесні ушкодження, у вигляді: забійна рана голови, закритий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта № 596 від 26.04.2023 року за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Між порушенням ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, а саме: вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_6 , наявний прямий причинний зв`язок.

Таким чином ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 1 КК України, оскільки порушив правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 286 ч. 1 КК, визнав повністю та покаявся у скоєному, пояснивши при цьому, що він дійсно рухався 15 квітня 2023 року біля 14-00 год. по вул. Едуарда Фукса в м. Кривий Ріг на автомобілі «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому перед пішохідним переходом він на своєму автомобілі перестроївся на іншу смугу руху ліворуч, коли перед ним став знижувати швидкість автомобіль, що рухався попереду нього. В цей момент він побачив на пішохідному переході жінку, яка по ньому переходила проїзну частину дороги. Однак враховуючи, що він її виявив пізно, то в нього не було часу завчасно загальмувати перед пішоходом, внаслідок чого він наїхав на потерпілу, після чого намагався надати їй допомогу. Оскільки він працює, то просив визначити йому покарання у виді штрафу. Також просив суд не позбавляти його водійських прав. Визнавав заявлений до нього цивільний позов частково, оскільки вважав, що розмір цивільного позову потерпілою завищений, який він визнає у розмірі 40000 грн. та кошти на операцію. Він натомість двічі по 5000 грн. намагався відшкодувати шляхом поштового переказу потерпілій, яку вона не отримала від нього.

Потерпіла у судовому засіданні вказувала, що 15.04.2023 року вона у денний час переходила пішохідний перехід по вул. Едуарда Фукса в м. Кривий Ріг. Коли вона переходила по переходу, то дві машини її пропустили, а автомобіль обвинуваченого на неї наїхав, від чого вона впала на асфальт, у неї пішла кров, вона на змогла встати самостійно, відчуваючи біль в ногах. Люди викликали їй швидку, поліцію, бачила, як якась жінка їй допомагала, після їй наклали лангет на ногу, потім її повезли до лікарні, де вона пройшла обстеження, після чого розпочалось довготривале лікування, яке досі триває, бо її очікує операція. Вказувала, що вона не була обізнана із тим, що ОСОБА_4 їй надсилав поштою грошові перекази, які вона все одно не могла забрати, бо перебувала на стаціонарі. Покарання винному залишила на розсуд суду. Додавала, що не спілкується із обвинуваченим, який не цікавився станом її здоров`я, коли вона була у лікарні. Зазначала, що вона та її родина несли витрати на лікування, зазначені у позовній заяві. Крім того були порушені її плани піти на роботу за трудовим договором, оскільки вона не працювала на момент ДТП. Через спричинення їй фізичного болю внаслідок отримання нею травми від ДТП, вона та її родина перенесли суттєві моральні страждання, оскільки через її травмування донька потерпілої дуже злякалась, а чоловік потерпілої змушений був тривалий час їздити до ОСОБА_6 у лікарню. Також вона сама перенесла через отриману травму від ДТП сильний стрес, душевний біль, зумовлені необхідністю подальшого лікування, відновлення, що змінило її звичайний ритм життя назавжди. Внаслідок перелічено вона була змушена звертались до допомогу до психолога та адвоката.

Провина ОСОБА_4 також підтверджується дослідженими судом доказами на підтвердження обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які учасниками процесу не оспорювались:

- протоколом місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 квітня 2023 року по вул. Едуарда Фукса в м. Кривий Ріг зі схемою ДТП та фото таблицею;

- висновком експерта № 596 від 26.04.2023 року, яким визначено, що ОСОБА_6 отримала 25.04.2023 р. тілесні ушкодження, у вигляді: забійна рана голови, закритий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так обвинувачений раніше не судимий, доказів його притягнення до адміністративної відповідальності немає, під час наїзду на потерпілу він був тверезий, є працевлаштованим, одруженим, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір, а також позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК, в суду наявні підстави для застосування до ОСОБА_4 найменш суворого покарання саме у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, враховуючи визнання ОСОБА_4 своєї провини у скоєному ним нетяжкому злочині повністю, його щире каяття у вчиненні необережного кримінального правопорушення, те, що він має на утримані неповнолітню дитину та матір, працює та має тривалий водійський стаж, а також думку потерпілої особи, яка не наполягала на суворій мірі покарання винному, зважаючи на відсутність відомостей про притягнення його раніше до відповідальності за порушення ПДР, то суд вважає за можливе не призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.

Під час проведення підготовчого судового засідання представник ОСОБА_6 заявив цивільний позов лише до ОСОБА_4 , не бажаючи залучати до участі у справі страховика, про стягнення з винного на користь потерпілої особи майнової та немайнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталась 15 квітня 2023 року. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказувала, що внаслідок скоєння обвинуваченим злочину внаслідок ДТП за висновком експерта потерпіла отримала ушкодження в виді забійної рани голови, закритий перелом зовнішнього виразку лівої великогомілкової кістки, внаслідок чого вона потрапила до стаціонару КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, після виписки з якого проходить амбулаторне лікування у травматолога, внаслідок отриманих травм у неї наявне болісне та витратне лікування, підтверджене чеками та квитанціями. Вказувала, що вона пройшла співбесіду у ФОП ОСОБА_10 з метою працевлаштування на посаду продавця, уклавши трудовий договір від 10.04.2023 року, за яким повинна була вийти на роботу 24.04.2023 року, однак через ДТП не змогла цього зробити, тому такий договір вважається неукладеним. Отже, потерпіла має право на відшкодування доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відповідно до медичної документації строк ходи на милицях складає мінімум 6 місяців, тому сума збитку у вигляді упущеної вигоди (неотриманої зарплатні), виходячи із мінімальної суми визначеної трудовим договором, становить 40200 грн. (6 х 6700). Крім того ОСОБА_6 була спричинена моральна шкода у вигляді психологічних страждань, які призвели до негативних змін у її особистому житті та житті її родини через перенесений фізичний біль, негативні спогади дорожньо-транспортної пригоди, переживання за майбутнє, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, необхідність подальшого лікування, що в цілому суттєво змінило звичайний спосіб життя ОСОБА_6 . Відсутність добровільного відшкодування з боку ОСОБА_4 на користь потерпілої поглиблює страждання останньої. Свої моральні страждання позивачка оцінює в 100000 грн., які покладає саме на обвинуваченого. Також ОСОБА_6 понесла витрати на оплату адвоката. Враховуючи викладене, просила суд на підставі уточнених позовних вимог стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 50746,19 грн., з яких 10546,19 грн. витрати на лікування та упущена вигода в сумі 40200 грн.; а також моральну шкоду в сумі 100000 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн.

Суд зауважує, що за ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом вказаних норм, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаного правила є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Так за ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом вироку - Спеціальний Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

На підставі ст. 5 Спеціального Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України Спеціального Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 6 Спеціального Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За п. 1.3 ст. 1 Спеціального Закону потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Спеціального Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно із п. 1.4 ст. 1 Спеціального Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах.

За п. 9.1 ст. 9 Спеціального Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 2 Спеціального Закону зазначено, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Спеціального Закону.

На підставі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак суд наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Таким чином відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Спеціальним Законом в страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 3 жовтня 2018 року по справі № 760/15471/15-ц, від 9 листопада 2021 року по справі № 147/66/17.

На підставі переліченого суд зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Отже, в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 та Верховним Судом в постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 184/1461/20.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК.

Таким чином суд вважає, що положення ч. 1 ст. 62, ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), тому в цьому контексті юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути страховик, який безпосередньо виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 465/4621/16-к.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_11 .

За посвідченням водія вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має право керувати транспортними засобами категорії «В», починаючи з 17 липня 2007 року.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР / 3758255 від 15 квітня 2023 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність володільця, ОСОБА_11 , автомобіля «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», яким було визначено 320 000 грн. ліміту страхової суми на одного потерпілого внаслідок заподіяння шкоди життю чи здоров`ю, а також на суму 160 000 грн. в разі заподіяння майнової шкоди.

Таким чином відповідати за завдану потерпілій шкоду внаслідок ДТП в межах ліміту страхованого відшкодування по даній справі повинен саме страховик, ТДВ «СК «Гардіан», а за його межами відповідно обвинувачений, ОСОБА_4 .

Натомість, незважаючи на роз`яснення судом процесуальних положень закону представник потерпілої особи, адвокат ОСОБА_7 , не забажав залучати до участі у справі страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого.

Відповідно до ст. 12 Спеціального Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Однак франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

На підставі ст. 23 Спеціального Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: 1) шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; 2) шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; 3) шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; 4) моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 24 Спеціального Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Лікування ОСОБА_6 на стаціонарі з 15 квітня 2023 року по 20 квітня 2023 року внаслідок ЗЧМТ: струс головного мозку, забійної рани голови, забою грудної клітини, закритого переламу зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, гемартроз лівого колінного суглобу з необхідністю подальшого амбулаторного лікування у травматолога, необхідністю ходити на милицях до 3-х місяців підтверджується випискою з медичної карти потерпілої № 23П09079.

Подальше лікування ОСОБА_6 від отриманих 15 квітня 2023 року ушкоджень через ДТП у травматолога підтверджується записами у медичній карті потерпілої від 4 травня 2023 року, 25 травня 2023 року, який визначив необхідні медикаменти та процедури потерпілій для продовження її лікування.

Витрати ОСОБА_6 на лікування та придбання медикаментів, спеціального приладдя внаслідок отриманої нею травми внаслідок ДТП 15 квітня 2023 року підтверджується долученими її представником до справи копіями чеків № 30482 на суму 618,30 грн., № 93308 на суму 399,62 грн., № 146946 на суму 57 грн., від 17.04.2023 року на суму 338 грн., від 18.04.2023 року на суму 140 грн., від 18.04.2023 року на суму 1288 грн., від 17.04.2023 року на суму 114 грн., від 04.05.2023 року на суму 353 грн., від 18.04.2023 року на суму 2762 грн., від 18.04.2023 року на суму 511 грн., від 27.06.2023 року на суму 57 грн., від 27.06.2023 року на суму 299 грн., від 29.06.2023 року на суму 110 грн., на оплату послуг психолога в сумі 2000 грн. від 05.06.2023 року, а також на лікувальний сеанс в сумі 1500 грн., що становить загалом - 10546,92 грн.

Враховуючи перелічене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 на законних підставах керував у момент наїзду на потерпілу 15 квітня 2023 року транспортним засобом «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ТДВ «СК «Гардіан», тому в даному випадку було місце події, внаслідок якої була заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у обвинуваченого настала цивільно-правова відповідальність, застрахована ТДВ «СК «Гардіан», до якого перейшов обов`язок проведення відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодування шкоди, заподіяної у результаті такої події здоров`ю ОСОБА_6 , в тому числі на лікування.

Однак суд зазначає, що потерпілою не було заявлено позовних вимог до ТДВ «СК «Гардіан», внаслідок чого не пред`явлення ОСОБА_6 вимог до страховика обвинуваченого за наявності підстав для стягнення завданої шкоди з нього є підставою для відмови в заявленому потерпілою позові до ОСОБА_4 щодо стягнення витрат на лікування в сумі 10546,92 грн., бо відшкодувати таку шкоду повинен страховик у межах лімітів страхового відшкодування, що також підтверджується п. 16 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Також суд не приймає посилання представника потерпілої особи на обґрунтованість заявлених ОСОБА_6 вимог про стягнення на її користь з обвинуваченого упущеної вигоди в сумі 40200 грн. через неотримання нею зарплати, виходячи наступного вмотивування.

Відповідно до ст. п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Натомість, суд зазначає, що за ст. 25 Спеціального Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Наявність трудового договору від 10 квітня 2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , за яким сторони домовились про працевлаштування ОСОБА_6 продавцем в магазин іграшок 40 годин на тиждень із виходом працівника на роботу з 24.04.2023 року з оплатою в сумі 6700 грн. на місяць, підтверджується копією вказаного трудового договору.

При цьому суд вказує, що даний трудовий договір не набрав чинність з 24.04.2023 року, оскільки через ДТП потерпіла не вийшла на роботу, як це визначено умовами трудового договору від 10 квітня 2023 року.

Таким чином суд зазначає, що вимоги ОСОБА_6 в цій частині фактично стосуються відшкодування їй не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілою внаслідок наїзду на неї автомобіля обвинуваченого, що також за змістом Спеціального Закону відноситься до меж відповідальності страховика ОСОБА_4 , внаслідок чого непред`явлення у даному випадку позову в цій частині до ТДВ «Гардіан» є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення 40200 грн.

На підставі ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 26-1 Спеціального Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст. 23 Спеціального Закону).

За ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій особі суд враховує, що за ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Отримання ОСОБА_6 психологічної допомоги 05.06.2023 року від психолога через її травмування внаслідок ДТП підтверджується довідкою психолога ОСОБА_12 та дипломом від 30.06.2013 року про отримання освіти за відповідною спеціальністю.

Витрати на оплату палива підтверджуються чеками від 15.04.2023 року на суму 799,80 грн. та від 20.04.2023 року на суму 499,90 грн.

У свою чергу факт надсилання поштового переказу потерпілій з боку ОСОБА_4 було підтверджено фіскальним чеком від 22.06.2023 року.

Також за довідкою про дохід ОСОБА_4 вбачається, що останній протягом січня-червня 2023 року за місцем роботи на ПАТ «Суха Балка» отримав дохід в сумі 110516,19 грн.

Отже, оскільки в судовому засіданні потерпілою було належним чином доведено завдання їй моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких ОСОБА_6 зазнала внаслідок ушкодження свого здоров`я через ДТП від 15 квітня 2023 року, спричиненого через протиправні дії ОСОБА_4 , то обґрунтованість вимог ОСОБА_6 про відшкодування їй моральної шкоди була доведена.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій суд враховує відсутність наразі фактичного відшкодування завданої злочином ОСОБА_4 шкоди, тривалість її лікування та позбавлення можливості потерпілої цей час працювати, порушення нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_6 та її родини, больові відчуття якої від отриманих нею тілесних ушкоджень досі тривають, а також психологічну травму після перенесеного нею кримінального правопорушення.

На підставі наведених доводів, зважаючи на принцип розумності й справедливості, суд вважає, що відшкодування таких морлаьних страждань потерпілій особі в розмірі саме 75000 грн. буде відповідати обсягу того фізичному болю та душевних страждань, які були перенесені ОСОБА_6 внаслідок спричинення їй діями ОСОБА_4 моральної шкоди.

Таким чином оскільки страховик, ТДВ «Гардіан», повинен відповідати перед ОСОБА_6 за завдані їй моральні страждання обвинуваченим в розмірі 5% страхової виплати за таку шкоду, заподіяну моральному стану здоров`я останньої, тобто не більше ніж 3750 грн. (75000 х 0,05 = 3750), то оскільки вимоги потерпілою були заявлені лише до ОСОБА_4 , тому в цій частині поданий нею позов підлягає задоволенню саме в розмірі 71250 грн. (75000 - 3750 = 71250).

На підставі переліченого заявлені позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на її користь з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 71250 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Натомість, у судовому засіданні стороною цивільного позивача не було доведено заявлені витрати потерпілої особи на суму 20000 грн., внаслідок чого у їх стягненні з цивільного відповідача законних підстав суд не вбачає.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Речові докази: автомобіль «Geely МК» реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий ОСОБА_4 , як чоловіку ОСОБА_11 , - залишити ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , яка зареєстрована в по АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 71250 (сімдесят одна тисяча двісті п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1