Справа № 201/4081/23
Провадження № 1-кс/201/605/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002624 від 16.08.2022 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя, не одруженого, маючого середньо-технічну освіту, працюючого на посаді поліцейського-водія Іллічівського відділу поліції Маріупольського міського управління МВС ДНР, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

- прокурор ОСОБА_4

- обвинувачений ОСОБА_3

- захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

13.06.2023 року у судовому засіданні прокурор подав клопотання про застосування до ОСОБА_3 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, проти якого обвинувачений і захисник не заперечили.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання, додані до нього документи, обвинувальний акт з додатками і матеріали, зібрані в ході підготовчого засідання, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 24.01.2023 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України обрала ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось у спеціальному провадженні згідно ухвали колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2023 року.

06.04.2023 року на адресу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002624 від 16.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

У зв`язку із наявністю підстав, передбачених ч. 3 ст. 323 КПК України, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2023 року, за результатами підготовчого судового розгляду, призначено відкрите спеціальне судове провадження у вказаному кримінальному провадженні.

12.06.2023 в ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області було встановлено та доставлено до м. Дніпра обвинуваченого ОСОБА_3 , якого фактично затримано 12.06.2023 о 20:30 годині.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч. 4 ст. 323 КПК України, якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачений з`явився або був доставлений до суду, судовий розгляд продовжується з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто проти основ національної безпеки України, а, відтак, одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Дане кримінальне правопорушення, у відповідності до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, і за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від дванадцяти до п`ятнадцяти років.

Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Отже суд визнає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від суду.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення свідчить спосіб вчинення злочину (вчинив умисний злочин, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, співпрацюючи з окупаційною адміністрацією), що, з великою часткою ймовірності, у разі не застосування обраного запобіжного заходу до обвинуваченого, спонукатиме його до продовження співпрацювати, з державою-агресором на її користь, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені, та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для застосування до нього раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке входить до вищевказаного переліку, та доведеності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинуваченим і його захисником будь-яких об`єктивних даних, які безумовно вказують на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне застосувати на строк 60 днів обраний обвинуваченому 24.01.2023 колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Також підтверджень наявності у ОСОБА_3 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою, суду не надано.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке входить до переліку, розмір застави слідчий суддя не визначає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, ч. 6 ст. 193, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20:30 години 10 серпня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1