Справа № 375/67/22
провадження № 1-кп/368/132/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кагарлик Київської області "28" березня 2022 р.

Кагарлицький районний суд Київської області в складі колегії:

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2

ОСОБА_3

При секретарі: ОСОБА_4

За участі учасників процесу:

Сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_5

Потерпіла сторона:

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_6

Сторона захисту:

Обвинувачений - ОСОБА_7

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8

- розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області клопотання прокурора начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про продовження терміну дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0002812 від 14.11.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Київської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- якому в рамках даного кримінального провадження 18.01.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачено:

- ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб;

- ч. 1 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, -

- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 15.11.2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та 11.02.2022 року на підставі ухвали слідчого судді продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.04.2022 року, -

- перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку:

- прокурора ОСОБА_5 , - який клопотання підтримав;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , - який заперечував проти клопотання прокурора, та просив обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання;

- захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , який заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання;

- представника потерпілих, - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав клопотання прокурора, суд,-

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні, яке відбулося 28.03.2022 року, прокурор, - Начальник Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , про що подав письмове клопотання наступного змісту:

- На розгляді Кагарлицького районного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002812 від 14.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 14 листопада 2021 року, близько 15 години він, перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час до вказаної квартири зайшла дружина останнього - ОСОБА_9 спільно зі своїм рідним братом ОСОБА_10 та товаришем брата - ОСОБА_11 , які прибули на прохання ОСОБА_9 з метою врегулювання конфлікту, який виник напередодні ввечері 13.11.2021, в ході якого ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 та у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не бажала спільно проживати з ОСОБА_7 .

Тому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зайшли до кімнати в якій перебував ОСОБА_7 , де останній вживав спиртні напої.

ОСОБА_7 , у свою чергу, побачивши у кімнаті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вирішив заподіяти смерть останнім, тобто у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті вказаних осіб, взяв у праву руку кухонний ніж та висловив намір про позбавлення життя вказаних осіб, після чого наніс один удар в живіт ОСОБА_11 внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника та серповидної зв`язки печінки.

З метою захисту та врятування свого життя ОСОБА_11 вибіг з приміщення вказаної квартири, а ОСОБА_10 залишився в квартирі.

В подальшому ОСОБА_11 була надана своєчасна кваліфікована медична допомога, внаслідок чого настання наслідків у вигляді смерті останньому були відвернені.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не закінчив з причин, які не залежали від його волі.

Окрім цього, 14 листопада 2021 року, близько 15 години ОСОБА_7 , перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час до вказаної квартири зайшла дружина останнього - ОСОБА_9 спільно зі своїм рідним братом ОСОБА_10 та товаришем брата ОСОБА_11 , які прибули на прохання ОСОБА_9 з метою врегулювання конфлікту, який виник напередодні ввечері 13.11.2021, в ході якого ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 та у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не бажала спільно проживати з ОСОБА_7 .

Тому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зайшли до кімнати в якій перебував ОСОБА_7 , де останній вживав спиртні напої.

ОСОБА_7 , у свою чергу, побачивши у кімнаті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вирішив заподіяти смерть останнім, тобто у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті вказаних осіб, взяв у праву руку кухонний ніж та висловив намір про позбавлення життя вказаних осіб, після чого наніс один удар в живіт ОСОБА_11 внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника та серповидної зв`язки печінки.

З метою захисту та врятування свого життя ОСОБА_11 вибіг з приміщення вказаної квартири, а ОСОБА_10 залишився в квартирі.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті вказаної особи, ОСОБА_7 тримаючи у правій руці кухонний ніж, наніс два удари в область грудної клітини ОСОБА_10 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, внаслідок чого ОСОБА_10 помер на місці події, до приїзду швидкої допомоги.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються як:

- вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

- закінчений замах на умисне вбивство двох і більше осіб, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

14.11.2021 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

15.11.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчинені ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

21.01.2022 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України направлено до суду.

У вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Рокитне, Київської області, громадянин України, не працюючий, не депутат, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 раніше не судимий.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- Протоколом огляду приміщення від 14.11.2021.

- Протоколом огляду місця події від 14.11.2021.

- Протоколом огляду приміщення від 14.11.2021.

- Протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 .

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_14

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_9

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_15

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_16

- Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_7 .

- Протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 від 08.12.2021.

- Висновком експерта № 164/д.

- Висновком експерта № 226-мк.

- Іншими матеріалами кримінального провадження.

11.01.2022 ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_7 , продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 15 лютого 2022 року.

Враховуючи наявність встановлених Білоцерківським міськрайонним судом ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на даний час не відпали та продовжують існувати в тому самому об`ємі, як і були при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі буде:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, заподіявши ОСОБА_10 тілесні ушкодження в наслідок яких останній помер на місці події та ножове поранення ОСОБА_11 , з метою спричинення смерті останнього, однак кримінальне правопорушення не закінчив з причин, які не залежали від його волі, тому, прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватись від правоохоронних органів та суду, як спосіб уникнення від відповідальності;

Крім цього ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

При оцінці ризику переховування від правосуддя також необхідно взяти до уваги, поряд з іншими обставинами, загрозу відносно суворого покарання. Так у рішенні ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_7 , до втечі.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, так як до вчинення ним вказаного правопорушення він вчиняв домашнє насилля відносно своєї дружини ОСОБА_9 , яка являється свідком у даному кримінальному провадженні, Окрім цього, ОСОБА_7 , перебуваючи після вчинення ним кримінального правопорушення на місці події особисто бачив інших свідків його дій, а саме сусідів, на яких може здійснювати тиск з метою зміни останніми показань. Також, ОСОБА_7 усвідомлює, що один із потерпілих, який є безпосереднім очевидцем його протиправних дій, залишився живий, внаслідок чого ОСОБА_7 , перебуваючи не в умовах ізоляції може чинити тиск на останнього. Все це свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення ОСОБА_7 протиправної поведінки відносно учасників кримінального провадження.

Обгрунтування неможливості застосувати більш м`які запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Вищезазначені ризики є реальними та триваючими, тому вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який, так як вони, на даний час, не забезпечать належний рівень процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання, не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_7 з огляду на наявність високої ступені ризику переховування від органів досудового розслідування та впливати на свідків вчинення ним кримінального правопорушення, а також може закінчити злочин, спрямований на спричинення смерті ще одному потерпілому, який залишився живий.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті КПК, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні; враховуючи його вік, стан здоров`я, суспільний резонанс викликаний вчиненим кримінальним правопорушенням, а також те що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може впливати на свідків, та їх відношення до скоєного.

Так, в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє останньому утримуватися в умовах слідчого ізолятору.

Відповідно до ч. З ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36, 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 314, 315 КПК України, - прокурор просив суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів з утриманням його у державній установі «Київський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні представник потерпілих, - адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_17 заперечувава проти задоволення клопотання прокурора, та просив обрати у відношенні його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Суд, вислухавши клопотання прокурора про продовження трміну дії запожіного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, вислухавши думку представника потерпілих, який клопотання прокурора підтримали, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, які стосуються продовження запобіжного заходу, приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, - шляхом винесеня судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

Що стосується задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_18 , то суд зазначає наступне:

Суд зазначає, що клопотання прокурора подане у повній відповідності до вимог ст. 331, та глави 18 КПК України, - так клопотання подане щодо обвинуваченого ОСОБА_7 окремим процесуальним документом у повній відповідності до ч. 4 ст. 184 КПК України, подане у строки, передбачені чинним КПК України.

Відповідно, процесуально прокурор подав таке клопотання у повній відповідності до вимог чинного КПК України.

По друге, прокурор в судовому засіданні здійснював посилання на докази, які дають суду змогу вважати, що є обгрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачені ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд зазначає, що такі докази на наявність обгрунтованої підозри вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України, - прокурором надано ще в судовому засіданні, яке відбувалося 11.02.2022 року, - під час обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках даного кримінального провадження, окрім того, такі докази досліджені в ході слухання даного кримінального провадження по суті, та, - при дослідженні таких доказів, - обгрунтованість обвинувачення підтверджується в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Отже, суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні докази, які вказують на ту обставину, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 міститься обгрунтована підозра у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачені ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд наголошує, що обгрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення є однією із необхідних підстав для застосування до обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження, які передбачені в ст. 131 КПК України, зокрема, - запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, не доведе, що:

1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдловують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Що стосується п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, то, як судом зазначено вище, - прокурором надано достатньо доказів щодо наявності обгрунтованої підозри на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачені ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, санкція кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження, а саме, - ч. 1 ст. 115 КК України, - передбачає позбавлення волі на строк до 15 років максимальні межу позбавлення волі, яка передбачена чинним КК України.

Згідно положень ч. 5 ст. 12 КК України злочин, який передбачено ч. 1 ст. 115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно, суд вважає, що в даному випадку наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кри мінального правопорушення (злочину), який згідно ст. 12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин, - є достатньою правовою підставою для застосування чи продовження застосування до обвинуваченого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, - запобіжного заходу у такому вигляді, як тримання під вартою, з урахуванням, звісно ж, положень ст. 177 та 178 КПК України.

Що стосується п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, то потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Так, зважаючи на особливу небезпечність кримінальних правопорушень (злочинів), у вчиненні якого є обгрунтована підозра про вчинення їх обвинуваченим, враховуючи особистністні характеристики обвинуваченого, та враховуючи суспільний інтерес до покарання за вчинення вищевказаного злочину, суд вважає, що в даному випадку суспільний інтерес до розкриття особливо тяжких кримінальних правопорушень, та, відповідно, покарання винного за вчинення особливо тяжких злочинів, - значно превалює над правами і свободами обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, - правами та свободами ОСОБА_7 .

Отже, за наявності фактичних та юридичних підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які, на думку суду, - в даному випадку мають місце, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 (тримання під вартою), судом враховуються положення ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, та норми Європейського права, які є джерелом права у вітчизняному кримінально процесуальному законодавстві.

Що стосується застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 177, 178 КПК України, то суд зазначає наступне.

Отже, що стосується фактичних обставини справи, які впливають на вирішення питання про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд зазначає наступне.

Враховуючи, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 11.04.2022, суд вважає, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою повинен бути продовжений ще на 2 місяці (шістдесят днів) з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Слід зазначити, що ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 (п`ятнадцяти) років.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 177 КПК України, а саме мету і підстави застосування запобіжного заходу, а також вимоги ст. 178 КПК України щодо обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, та ст. 183 КПК України щодо обрання запобіжного заходу, суд з урахуванням вимог, зазначених у вказаних статтях КПК України, вбачає наступні мету, підстави та обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_7 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, потрібно продовжити термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд зазначає, що на даному етапі судового слідства, ризики, які послугували обранню у відношенні обвинуваченого самого суворого виду запобіжного заходу, - тримання під вартою, - не зникли, не змінилися, - про що і було наголошено прокурором в судовому засіданні під час вирішення питання щодо продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, що стосується п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, то вважаю, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та вони не змінилися з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Так, що стосується ризиків, то суд зазначає наступне:

Так, що стосується ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового слідства та суду, на існуванні якого наполягає сторона обвинувачення, то вважаю, що такий ризик наявний в діях обвинуваченого, з огляду на наступне.

Дійсно, про намір переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, як свідчить практика застосування судами міри запобіжних заходів, - можуть свідчити такі дії підозрюваного (обвинуваченого), як, - придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи, розпродаж майна, тощо.

Причому, слід наголосити на тому, що одного лише зазначення в клопотанні про застосування запобіжних заходів обставин про те, що підозрюваний не виконає покладених на нього процесуальних обов`язків, а також намагається чи намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду чи вчиняти інші дії, спрямовані на протидію розслідування, - недостатньо.

Зазначене повинне підтверджуватися відповідними матеріалами, які має дослідити слідчий суддя, суд при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, з урахуванням характеру вчиненого злочину, особи підозрюваного (обвинуваченого) в кожному конкретному кримінальному провадженні, причому, таке врахування повинно здійснюватися з максимальною індивідуалізацією кожного кримінального провадження, з максимальним віддаленням від загальноприйнятих фраз юридичного характеру.

Проте, позиція сторони обвинувачення, яка полягає в тому, що в діях обвинуваченого ОСОБА_20 вбачається ризик, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - обгрунтовується, окрім іншого, тим, що санкція ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якої обвинувачується ОСОБА_7 , - передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, що, на думку сторони обвинувачення, - може спонукати обвинуваченого ОСОБА_7 до полишення місця свого постійного проживання та переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Суд, з огляду на обставини справи, встановлені в судовому засіданні з матеріалів справи, вважає, що така позиція сторони обвинувачення (прокурора) в даному випадку є слушною, та такою, яка заслуговує на увагу та повинна бути врахована при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, дійсно, санкція одного із злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а саме, - санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покрання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

В даному випадку при обранні запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, - при оцінці ризиків, які впливають на вирішенні даного процесуального рішення суду слід врахувати практику Європейського Суду.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Що ж стосується поняття відносно суворого покарання, то суд зазначає, що у разі гіпотетичного визнання винуватим обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні в обсязі, який підтримує станом на час обрання запобіжного заходу сторона обвинувачення (прокурор), - йому гіпотетично загрожує застосування (призначення) не відносно суворого покарання, а фактично найбільш суворого покарання, яке передбачено чинник КК України.

Так, згідно ієрархії покарань за їх тяжкістю, яка зазначена в положенні ст. 51 КК України найбільш суворим покаранням визначено довічне позбавлення волі.

ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК україни, санкція якого передбачає покрання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Проте, - з огляду на положення ч. 2 ст. 64 довічне позбавлення волі не застосовується у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 68 КК України.

Згідно ж ч. 4 ст. 68 КК України довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадку вчинення злочинів, які передбачені ст.ст. 109 114 1, 437 439, ч. 1 ст. 442, ст. 443 КК України.

Отже, в рамках даного кримінального провадження, з огляду на кваліфікацію його дій на даному етапі кримінального провадження, - до ОСОБА_7 таке покарання, як довічне позбавлення волі, - застосоване бути не може з огляду на положення ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 68 КК України, а тому залишається гіпотетична можливість призначення покарання у виді позбавлення волі.

Санкція ч. 2 ст. 115 КК України перебачає призначення покарання у виді позбавлення волі строком до 15 (п`ятнадцяти) років, що є максимальним терміном такого покарання, - що передбачено ч. 2 ст. 63 КК України.

Відповідно, - моживість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в максимально можливому його розмірі 15 років суд не розцінює як можливість призначення відносно суворого покарання, а розцінює, як моживість призначення максимально суворого покарання, при умові, звісно, - визнання обвинуваченого ОСОБА_21 винуватим в скоєнні злочинів у повному об`ємі звинувачення, яке йому пред`явлене стороною обвинувачення.

З огляду на вищевказані обставини та норми Національного та Європейського права, - суд вважає, що позиція сторони обвинувачення (прокурора) про наявність в даному випадку ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість переховуватися від суду.

Що стосується ризику, який передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то вважаю, що даний ризик в діях обвинуваченого ОСОБА_20 наявний, з огляду на наступне.

Так, основним свідком в даному кримінальному провадженні є дружина обвинуваченого.

Враховуючи близькість відносин між обвинуваченим та свідком, слід вважати, що обвинувачений може незаконно впливати (вмовляння з огляду на ступінь спорідненості, погрози фізичною розправою, моральний тиск, тощо) на вказаного свідка та схиляти її до зміни показань у ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться у показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

У зв`язку з цим, слід вважати, що свідок, яка є дружиною обвинуваченого, є пов`язана з ним сімейними узами, - може під впливом обвинуваченого надати у суді зовсім інші показання, ніж під час досудового розслідування і це може негативно вплинути на об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження, та взагалі може привести до уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

Далі, згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно, суд вважає, що в даному випадку прокурор довів в судовому засіданні обставини, що передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, - довела, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , - неможливе, сторона обвинувачення належним чином обгрунтувала дану обставину, надавши належні та допустимі докази на підтвердження такої обставини.

Суд вважає, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 на час судового розслідування, адже суд вважає, що існують ризики того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Відповідно, з огляду на обставини кримінального провадження, які встановлені в судовому засіданні, немає підстав для застосування положень ч.ч. 2 - 4 ст. 194 КПК України.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених під час судового засідання, та з огляду на вимоги ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, та, відповідно, необхідності продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідно, при продовженні запобіжного заходу у виді арешту суд керувався положенням ч. 4 ст. 176 КПК України, згідно з яким запобіжні заходи, які передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, розташовані у порядку від найбільш м`якого, - особистого зобов`язання, до найбільш суворого - тримання під вартою.

Крім того, законодавець імперативно покладає обов`язок на слідчого, прокурора під час звернення до слідчого судді, суду, обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу.

Отже, вищевказаний обов`язок є винятковим, який зобов`язує слідчого та прокурора надати слідчому судді, суду дані, з яких із певною вірогідністю (найбільш вірогідною) стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки затриманого, підозрюваного чи обвинуваченого, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства, яке входить в поняття кримінальної репресії.

Для обрання та застосування запобіжного заходу у кожному кримінальному провадженні, без вийнятку, потрібна система фактичних підстав:

- докази вчинення підозрюваним (обвинуваченим) злочину;

- докази наявності ризиків, які передбачені положенням ч. 1 ст. 177 КПК України, та які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вичинити нові злочини чи протидіяти розслідуванню шляхом зникнення з місця проживання, незаконного впливу на сторін кримінального провадження, тощо;

- доведеність під час обрання конкретного запобіжного заходу того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, причому, як вказувалося судом вище, обов`язок такого доведення імперативно лежить на стороні обвинувачення, - слідчому, прокурору.

Також при вирішенні питання щодо продовження застосування до обвинуваченого лимара ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано також положення ст. 178 КПК України.

Так, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Отже, що стосується обставин, які передбачені ст. 178 КПК України, та які встановлюються при застосуванні запобіжного заходу, то судом встановлено наступне:

1. Вагомість наявних доказів про вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення.

Прокурором надано в достатньому обсязі докази на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, які передбачено ч. 1 ст. 115, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

2. Тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим кримінальному правопорушенні.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строкдо 15 років максимальну межу позбавлення волі, яка передбачена чинним КК України.

3. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців.

Обвинувачений ОСОБА_7 внаслідок обвинувачення його у вчиненні особливо тяжкого злочину, та обставин його вчинення, - з рідними має напружені відносини.

4. Даних, щодо неможливості утримання обвинуваченого через вік чи стан зторов`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ІТТ):

Прокурором в судовому засіданні надану довідку, видану меджичною установою., з якохї вбачається, що протипоказань для утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах ІТТ немає.

5. Наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання.

Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проте, - постійного місця роботи, - не має.

6. Репутацію підозрюваного.

Відомості характеризуючого характеру за місцем проживання ОСОБА_7 - відсутні.

7. Наявність судимостей у підозрюваного.

ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Зглядаючись на вищевикладене, суд приходить до остаточного висновку, що:

- в діях обвинуваченого ОСОБА_7 міститься достаній об`єм ознак, який свідчить про наявність в його діях ризиків, які передбачено п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- прокурор в судовому засіданні довів, що зазначені у клопотанні про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказують на наявність підстав для продовження тримання під вартою обвинуваченого, так як обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, може незаконно впливати на свідків;

- відповідно, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні правомірно ініціював питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , так як в даному випадку є підстави, які передбачені КПК України, зокрема, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.. 177 КПК України, та які вказано вище, -

- що є вичерпною підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з точки зору ризиків, які передбачено п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що для обрання запобіжного заходу потрібна наявність хоча б одного ризику, який перелічений в ч. 1 ст. 177 КПК України, а не їх сукупність.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема, - на домашній арешт (в денний час доби чи в нічний час доби), чи тим паче, - на особисте зобов`язання (як на тому наполягає сторона захисту, - сам обвинувачений та його захисник), - для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні прокурора у відношенні обвинуваченогоОдрина ОСОБА_22 , та які встановлено судом в судовому засіданні, - не буде обґрунтованим з точки зору Закону, зокрема, КПК України.

Окрім того, при продовженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 було враховано також норми Основного Закону, - Конституції України, та норми Європейського права.

Так, згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з обставин, вищевказаних судом, суд визнає, що існують підстави для продовження дії такого найтяжчого, найсуворішого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 .

Проте, кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.

Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

Проте, в даному випадку, - при вирішенні питання про застосування чи незастосування застави суд вважає, що слід застосувати положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, - має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 є достатня підозра вважати, що він вчинив злочин, який спричинив загибель людини, - то суд приходить до висновку щодо невизначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України, ст..ст. 177, 178, 180, 183, 193, 194, 196, 197, ч. 2 ст. 369, 370 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про продовження терміну дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0002812 від 14.11.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Київської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- якому в рамках даного кримінального провадження 18.01.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальнихо правопорушень (злочинів), які передбачено:

- ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб;

- ч. 1 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, -

- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 15.11.2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та 11.01.2022 року на підставі ухвали слідчого судді продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.02.2022 року, - задовольнити.

В рамках кримінального провадження № 0002812 від 14.11.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжити дію термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Київської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- якому в рамках даного кримінального провадження 18.01.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальнихо правопорушень (злочинів), які передбачено:

- ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб;

- ч. 1 ст. 115 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, -

- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 15.11.2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та 11.01.2022 року на підставі ухвали слідчого судді продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.02.2022 року, -

- в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, а саме, - до 26.05.2022 року, включно.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 27.05.2022 року.

Заставу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 не обирати на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Ухвала підлягає до негайного виконання після проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського Апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення (ухвали).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3