Кримінальне провадження № 194/636/23
Номер провадження 1-кп/194/89/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео-конференції в залі суду міста Тернівка Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2022 року за №0000033 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Петрове Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2010, 2012, та 2017 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, навідника 7-ї бойової машини 2-го танкового взводу 3-ї танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 22.09.2021 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

14.01.2015 року Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, затверджений Законом №113-VIII від 15.01.2015, у зв?язку з чим почав діяти особливий період.

Відповідно до Закону України «Про військову службу і військовий обов?язок», солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду навідника 7-ї бойової машини 2-го танкового взводу 3-ї танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 01.12.2021 року №335.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, військовий обов?язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом 3бройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначать обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Згідно із витягом з наказу №17 від 17.01.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 вибув у щорічну основну відпустку за 2021 рік терміном на 7 (сім) діб з 18 січня 2022 року по 24 січня 2022 року, та зобов?язаний був з?явитися до місця служби у військову частину НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 .

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов?язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов?язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов?язок, 25.01.2022 року в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов?язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, доки добровільно не з?явився до Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: АДРЕСА_3 , та не заявив про себе як військовослужбовця, який не з?явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 .

Протягом всього часу незаконного перебування за межами підрозділу військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_7 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.

Під час судового розгляду між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_7 за участю захисника ОСОБА_5 16.05.2023 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою, ОСОБА_3 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Також сторонами угоди було узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_3 буде призначено покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з іспитовим строком 1 (один) рік.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 з одного боку, прокурор з іншого боку, просять суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесено до тяжких злочинів, тобто угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачений під час кримінального провадження зі скаргами на дії органів досудового розслідування не звертався.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст. 53, 65, 69 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд шляхом опитування обвинуваченого, захисника, прокурора у судовому засіданні переконався, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд вважає вірною юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , як нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батька-інваліда ІІ-групи.

В якості обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, батька-інваліда.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Після перевірки угоди на відповідність діючому законодавству та за відсутності зазначених у ст.474 КПК України підстав для відмови в її затвердженні не має.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_7 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись 369-371, 373, 374,475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду від 16.05.2023 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2022 року за №0000033 (провадження № 1-кп/194/89/23) про визнання винуватості, укладену між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 і підозрюваним ОСОБА_7 за участю захисника ОСОБА_5 - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, а саме обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1