Справа № 577/852/23
Провадження № 1-кп/577/213/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон Херсонської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 07.06.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області за ст.ст. 197 ч.1, 190 ч.1, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України,
ОСОБА_4 , будучи призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11,16, 49, 127, 128, 199, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, Військової присяги, затвердженої постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991 року, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, 19.06.2022 року не прибув до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , дислокованої у АДРЕСА_3 . В подальшому ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 19.12.2022 року близько 11:00 год. самостійно з`явився із зізнанням до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за адресою: вул. Г. Кондратьєва, 98 а, м. Суми. Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації водій-електрик відділення зв`язку 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , внаслідок нез`явлення на службу до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , дислокованої в АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби з 08:00 год. 19.06.2022 року по 11:00 год. 19.12.2022 року не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а перебував у м. Шостка Сумської області, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю і показав, що він був призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , 19.06.2022 року не прибув до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , дислокованої у АДРЕСА_3 . В подальшому він проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 19.12.2022 року самостійно з`явився із зізнанням до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві. Щиро розкаюється в скоєному.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 407 ч.5 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд вважає рецидив злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає з`явлення із зізнанням, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Злочин, скоєний ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Шосткинським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Хритов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Враховуючи всі ці обставини суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі.
Але, в той же час, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, висновок органу пробації, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, посередньо характеризується за місцем проходження служби, має молодий вік, позицію прокурора, суд вважає за можливе на підставі ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.
При цьому суд зазначає наступне.
27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі Закон № 2839-IX).
Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
У новій редакції статті 69 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Отже, суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані щодо судових витрат відсутні.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним за ст. 407 ч.5 КК України з застосуванням ст.69 КК України (у редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного його затримання після набрання вироком законної сили.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1