Справа № 502/969/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія, кримінальне провадження, відомості про яке 18.12.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001215, за звинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого торгівельним представником, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

17.12.2022 року, приблизно о 23:30 годині, водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2,02% етилового спирту), достеменно знаючи, що керування транспортним засобом під впливом алкоголю заборонено, приступив до керування автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» червоного кольору, із державним номерним знаком « НОМЕР_1 », чим порушив вимоги п/п а) 2.9 «Правил дорожнього руху» України (введено в дію 01.01.2002 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року) (далі Правила), якими передбачено: п. 2.9 «Водієві забороняється» а) керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У подальшому, того ж дня, близько 23:43 годині, ОСОБА_6 грубо порушуючи п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» та п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вищевказаним автомобілем, у темний час доби, здійснював рух по вологим та брудним цементно-бетонним плитам по вул. Дунайська зі сторони вул. Тараса Шевченка, на якій організований двосторонній, однорядний у кожному напрямку рух, у напрямку вул. Мира, м. Кілія, Ізмаїльського району, Одеської області. Здійснюючи рух по проїзній частині вищезазначеної дороги, на перехресті вул. Дунайська Іванова, водій ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, обрав швидкісний режим 80 км/год. та прийняв керування без врахування дорожньої обстановки, постійно рух керованого ним автомобіля не контролював, в результаті чого, не надав відповідної уваги перехрестю та швидкісному режиму на даній ділянці, який необхідно було обрати для безпечного проїзду, не впорався із керуванням транспортного засобу та здійснив наїзд на паркан буд. АДРЕСА_2 , де відбувся удар та повна зупинка транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому внутрішньої щиколотки правої великогомілкової кістки та закритий подвійний осколковий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.2, 12.4 Правил знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у виникненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 .

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного с`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні було надано угоду від 02.08.2023 року, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про примирення між потерпілим та обвинуваченим, згідно вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, оскільки угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно наданої угоди потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КК України, та наслідки її невиконання, а також узгоджене покарання, яке повинно бути призначено обвинуваченому.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 проти затвердження укладеної угоди заперечувала, посилаючись на м`якість передбаченого угодою покарання та його не відповідність суспільним інтересам, просила суд відмовити у затвердженні угоди.

Потерпілий ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 просили суд затвердити угоду про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення від 02.08.2023 року, укладену між потерпілим та обвинуваченим суд виходить з наступного.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Слід зазначити те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким та неумисним злочином.

Свою винуватість у вчиненні злочину обвинувачений ОСОБА_6 , визнав беззастережно.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про примирення.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, передбачені ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом з`ясовано, що потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Також судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації, узгодженої міри покарання.

Суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що затвердження угоди суперечить вимогам п. 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального судочинства на підставі угод», оскільки він застосовується лише до кримінальних правопорушень, де безпосереднім об?єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові).

Підстав для відмови в затвердженні судом угоди не встановлено.

Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 року у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, дослідивши обставини справи, угоду про примирення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому, надав матеріальну допомогу на проведення лікування (ч. 2 ст. 66 КК України), позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, а взяті на себе обвинуваченим зобов`язання можуть бути реально виконані, встановивши, що угода про примирення відповідає вимогам КПК та КК України, а підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, заслухавши думку прокурора, потерпілого, адвоката та обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, суд із урахуванням вимог ст. 69 КК України визнає обставини, що пом`якшують покарання та дані про його особу такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому вважає за доцільне перейти до іншого більш м`якого виду основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, затвердити угоду про примирення та ухвалити обвинувальний вирок.

Запобіжний захід ОСОБА_6 на час постановлення вироку не обрано.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Судові витрати пов`язанні з залученням експерта та проведенням експертизи, у відповідності до положень ч. 2 ст. 122 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відомості щодо цивільних позовів суду не надані.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення від 02 серпня 2023 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі гривен) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 5133 гривні 36 копійок, за залучення експерта та проведення експертизи.

Речові докази автомобіль «ВАЗ 21099» червоного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Копію вироку негайно після проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1