Справа № 755/7355/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001859 від 19.02.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Республіка Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 10 квітня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень (штраф сплачено),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

потерпілого: ОСОБА_25 ,

захисників: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ,

перекладачів: ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ,

обвинуваченого: ОСОБА_17

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, 19 лютого 2018 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, перебували за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 36, біля торгівельного центру «Квадрат», де побачили ОСОБА_25 , який повертався додому. В цей момент, ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, вступили в злочинну змову з метою вчинення розбійного нападу та заволодіння майном ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, підійшли до ОСОБА_25 та розпочали з останнім розмову з приводу пограбування їхньої подруги.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, запропонували ОСОБА_25 пройти з ними за адресою: АДРЕСА_3 , а саме у двір зазначеного будинку, щоб розібратися в ситуації щодо пограбування подруги ОСОБА_17 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, на що ОСОБА_25 , не підозрюючи про злочинний намір останніх, погодився.

У подальшому, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , з метою продовження свого спільного злочинного умислу спрямованого на відкрите заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, по черзі, у хаотичному порядку нанесли декілька ударів руками потерпілому ОСОБА_25 в область грудної клітини останнього, у ході чого, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, витягнула із кишені куртки потерпілого та заволоділа гаманцем марки «Нобел» коричневого кольору, вартістю 100 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 16 гривень, банківська картка банку «Альфа Банк» на ім`я ОСОБА_25 , банківська картка универсальна «Приват банк», сім-карта «Київстар», грошей на рахунку якої не було, стартова картка «Лайфселл», дві особисті фотографії ОСОБА_25 3х4, карточки магазинів та візитка, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, що належать ОСОБА_25 . Після чого, потерпілий ОСОБА_25 , який мав при собі пляшку пива, спробував відмахнутися нею від ОСОБА_17 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, внаслідок чого, останні, з метою уникнення отримання можливих тілесних ушкоджень, відійшли від потерпілого ОСОБА_25 .

В цей момент, потерпілий ОСОБА_25 маючи реальну можливість втікти від нападників, почав бігти до проїжджої частини АДРЕСА_4 , де викликав поліцію.

В подальшому ОСОБА_17 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з місця вчинення злочину зникли, однак, невдовзі були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (відповідно до постанови ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Під час судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_25 відмовився від підтримання приватного обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із чим судом було закрито провадження в цій частині (судове рішення від 01.06.2020 року), після чого прокурором в порядку ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення, та згідно якого органом досудового розслідування ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України. Так, обвинувачений ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 19.02.2018 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, він разом зі своїм знайомим перебували біля торгівельного центру «Квадрат», що знаходиться по бульвару Перова, 36 в м. Києві, де побачили ОСОБА_25 , після чого підійшли до нього, та розпочали розмову з приводу пограбування їхньої подруги. В подальшому вони запропонували ОСОБА_25 пройти з ними у двір будинку АДРЕСА_3 з метою розібратися у ситуації, яка склалася, на що останній погодився, перебуваючи у дворі зазначеного будинку, між ними почалася штовханина, після чого він разом зі своїм знайомим, по черзі, нанесли кожний по декілька ударів руками потерпілому в область грудної клітини, після чого його знайомий витягнув із кишені куртки потерпілого гаманець, в цей час, потерпілий, який тримав у руці пляшку пива, спробував відмахнутися нею від них, після чого вони відійшли від потерпілого, щоб уникнути отримання можливих тілесних ушкоджень, в цей час неподалік проїжджали працівники поліції, які їх затримали.

Будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_25 зазначив, що всі обставини, які викладені в обвинувальному акті за встановленими судом обставинами відповідають дійсності.

Допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України свідок ОСОБА_33 , який є працівником поліції, показав, що у лютому 2018 року, точної дати не пам`ятає, перебував на службі разом з напарниками ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . В цей час, йому зателефонував ОСОБА_36 та повідомив, що в той бік, де вони знаходились з напарником ОСОБА_34 , направляється двоє невідомих чоловіків, які можливо причетні до скоєння злочину, він дістав табельну зброю, та попередив про те, що може застосувати її, після чого вони затримали ОСОБА_17 , та чоловіка, який був з ним, біля них на землі побачили гаманець та ніж, в цей час до них підійшов потерпілий, який повідомив, що дані особи викрали у нього гаманець, та нанесли тілесні ушкодження.

Крім того, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України свідок ОСОБА_37 пояснив суду, що він працює поліцейським і взимку 2018 року, коли саме не пам`ятає, вони з напарником отримали виклик, що двоє чоловіків здійснили напад, та направляються в сторону вулиці Микитенка, після чого, побачивши підозрілих осіб, побігли в слід за ними, попереджаючи, щоб вони зупинились, в протилежному випадку, він застосує зброю, після чого вони зупинилися, та останніх було затримано. Зокрема, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу, згодом, до них підійшов потерпілий, який повідомив, що ці чоловіки викрали у нього гаманець, та нанесли тілесні ушкодження.

Щодо показань свідка ОСОБА_38 , який пояснив суду, що 19.02.2018 року, близько 18.00 годин, перебуваючи на службі, по бульвару Перова, 40 в м. Києві, помітив, як невідомі громадяни між собою гучно сперечаються, між ними почалася штовханина, в цей час потерпілий почав тікати, незнайомі чоловіки побігли в слід за ним, він в свою чергу побіг за ними, та одночасно почав набирати номер колег, з якими в той день перебував на чергуванні, в цей час ОСОБА_33 вибіг на переріз тікаючим чоловікам, при цьому попередив, що буде застосована зброя, після чого їх було затримано.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Крім того, вина ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом, у порядку ст. ст. 358, 359 КПК України матеріалами кримінального провадження, наданими прокурором для приєднання до матеріалів справи, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.02.2018 року від потерпілого ОСОБА_25 , щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення ( а. п. 43, том 3);

- рапортом від 19.02.2018 року, з якого вбачається, що 19.02.2018 року під час комплексного відпрацювання території АДРЕСА_5 , близько 19.00 години звернувся громадянин ОСОБА_25 , який повідомив про відкрите заволодіння його майном із застосуванням ножа, в подальшому було викликано слідчо-оперативну групу, та затримано причетних (а.п. 48, том 3);

- протоколом огляду місця події від 19.02.2018 року за участю понятих, а саме земельної ділянки розмірами приблизно 1х1 м., яка розташована в торці будинку АДРЕСА_6 та ілюстративної таблиці до нього (а. п. 45-48, том 3);

- протоколом огляду речей від 20.02.2018 року (а.п. 49, том 3);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів (а.п. 53-54, том 3);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.04.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_25 (а.п. 57-60, том 3);

- висновком експерта № 626/е від 28.03.2018 року, з якого вбачається, що дані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 19.02.2018 року, о 19 годині 00 хвилин у гр. ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце: колото-різана рана в нижнє-зовішньому квадратні правої сідниці. Локалізація,морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно травмуючою дією гострого предмету, що мє колюче-ріжучі властивості (до якого відноситься клинок ножа), за давністю утворення може відповідати терміну, вказаному в постанові, тобто 19.02.2018 року. Вказане ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.3.3., 4.6. «Правил» (а.п. 62-65, том 3);

- висновком експерта № 165 ц від 06.04.2018 року, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні клинка (об. 1), пазу (об. 2) та рукоятки (об. 3) складного ножа кров та клітини з ядрами не знайдені (а.п. 67-69 том 3);

- висновком експерта № 163 від 05.04.2018 року, відповідно до якого на даному на дослідження змиві з асфальту (об. № 1), вилученому при огляді місця події, виявлена кров. Видова належність крові не встановлена в зв`язку з отриманням негативних результатів зі всіма преципітуючими сироватками, що є у відділенні (а.п.70-72, том 3);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (а.п.76-78, том 3);

Крім того, судом досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_17 (а.п. 89-92, том 3) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України в судовому засіданні відеозаписи.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України сторони кримінального провадження на повторному дослідженні доказів чи допиті учасників не наполягали, нових доказів до суду не подавали та погодились з обмеженням судового розгляду дослідженими доказами.

Порушень вимог ст. ст. 104-106, 223, 228, 231 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто даними письмовими доказами підтверджуються обставини вчинення злочину.

Таким чином надані докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Як наслідок, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в цій справі, у порядку ст. 94 КПК України, суд вважає, що наявні у провадженні докази та вище відображені в цьому судовому рішенні, які передбачені параграфами 3-5 Глави 4 указаного Кодексу, які суд сприймав, як такі, що містять у собі дані регламентовані ст. 91 КПК України, та визнав належними й допустимими, свідчать про те, що у ході судового розгляду встановлено фактичні дані, які у своїй сукупності вказують на те, що дійсно обвинуваченим було вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України. З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб.

У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 ст. 445КПК України, Верховний Суд України зазначив, що згідно з пунктом 5 частиною 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це, обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Що стосується обвинувачення щодо ОСОБА_17 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_17 не викликає сумнівів.

Крім того, під час судового розгляду, після відмови потерпілого ОСОБА_25 від підтримання приватного обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України та прийняття судом рішення про закриття провадження в цій частині, прокурором було уточнено обвинувачення ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України шляхом його зміни. Після оголошення в судовому засіданні прокурором нового обвинувального акта щодо ОСОБА_17 та його роз`яснення судом, останній підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення.

Зважаючи на наведене, відсутні підстави стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_17 є неконкретним та формально не відповідає диспозиції статті, оскільки прокурором виконано вимоги щодо викладу обвинувачення, враховуючи першочергову кваліфікацію злочинів.

Суд також вважає необхідним зазначити, що під час прийняття судом рішення, яке має бути не лише законним та обґрунтованим, а й справедливим, суд повинен враховувати інтереси суспільства, забезпечити захист прав громадян, що потерпіли від кримінального правопорушення.

При цьому суд кваліфікуючи дії ОСОБА_39 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, не виходить за межі пред`явленого обвинувачення органом досудового розслідування та ґрунтується на доказах досліджених в сукупності.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Враховуючи викладене, суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність дій вчинених ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 відповідно до ст. ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_17 виду та міри покарання, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, його відношення до вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, положення ст. 61 КК України, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_17 у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Саме таке покарання буде доцільне для профілактики вчинення обвинуваченим нових злочинів, буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, зазначене випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Також такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винних. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_17 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_17 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК Українита та призначити йому покарання у виді 5 (п`ти) років 2 (двох) місяців 22 (днів) позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_17 рахувати з моменту фактичного затримання з 20.02.2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільнити ОСОБА_17 від відбування призначеного вироком суду покарання у зв`язку із його повним відбуттям, звільнивши останнього негайно з-під варти в залі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_17 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь держави витрати за проведення судово-медичної експертизи № 165ц від 06.04.18 - 2963 грн.40 коп., за проведення судово-медичної експертизи № 626/е від 28.03.18 - 1619 грн.10 коп., за проведення судово-медичної експертизи № 163 від 05.04.18 - 570 грн. 00 коп., за проведення експертизи холодної зброї № 17-144 від 05.04.18 - 715 грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: гаманець марки «Нобел», грошові кошти в сумі 16 гривень, банківська картка банку «Альфа Банк» на ім`я ОСОБА_25 , банківська картка универсальна «Приват банк», сім-карта «Київстар» НОМЕР_1 , стартова картка «Лайфселл», дві особисті фотографії ОСОБА_25 3х4, дисконтні каритки магазинів, які передані під зберігальну розписку терпілому ОСОБА_25 - залишити у його власності; складний ніж та змив плями бурого кольору, які передані на зберігання в камеру схову Дніпровського УП ГУ національної поліції у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя