Справа № 466/949/19
Провадження № 1-кп/466/70/23
В И Р О К

іменем України

25 серпня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

склад учасників справи

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001583 від 10.04.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, громадянина України, українця, непрацюючого, розлученого, раніше неодноразово судимого, востаннє 02.07.2010 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ознаками кримінальних правопорушень передбачених .4 ст.187, ст.69, ч.4 ст.189, ст.69, ч.3 ст.289, ст.69, ст.70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , приблизно о 13:30 год. 06.04.2017, перебуваючи на ринку «Балатон» на вул. Мазепи,12а у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Айфон 6» імеі: НОМЕР_1 , вартістю 11 000 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_6 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 19:00 год. 28.12.2017, перебуваючи у салоні маршрутного таксі АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei G730 - U10» імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 вартістю

4 019 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_7 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 21:00 год. 08.01.2018, перебуваючи у салоні тролейбуса

АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі G3» імеі: НОМЕР_4 , вартістю 4977 грн. 60 коп., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_8 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 20:30 год. 26.01.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №1001 на вул. Шевченка у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав планшет марки «Lenovo PHAB PB1-7» імеі 1: НОМЕР_5 , імеі 2: НОМЕР_6 , вартістю 5989 грн.

90 коп., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_9 на вище вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 17:00 год. 11.02.2018, перебуваючи на зупинці громадського транспорту на

вул. Миколайчука, 9 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав грошові кошти з кишені потерпілої у сумі 11 000 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_10 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 11:20 год. 13.02.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №9 на вул. Липинського у

м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «iPhone 6» імеі: НОМЕР_7 , вартістю 8100 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_11 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 18:20 год. 16.02.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі АДРЕСА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Хуавей Р9 лайт» імеі1: НОМЕР_8 , імеі2: НОМЕР_9 , вартістю 8000 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_12 на вище вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 19 годин 40 хвилин, 21.02.2018, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення та повторно, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон торгової марки «HOMTOM», модель НТ7, імеі1: НОМЕР_10 , імеі2: НОМЕР_11 , чорного кольору вартістю 2 600 грн., після чого покинув місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 матеріальні збитки на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 21:00 год. 10.03.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №217а на вул. Шевченка у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі core prime» імеі1: НОМЕР_12 , імеі2: НОМЕР_13 , вартістю 5 000 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_14 на вище вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 08:30 год. 12.03.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №41 на перехресті вулиць Хімічна - В.Чорновола у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки « iPhone 6S» імеі: НОМЕР_14 , вартістю 10 400 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_15 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 14:20 год. 15.03.2018, перебуваючи поблизу торгового центру «ВАМ» на вул. Шевченка, 358а у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «iPhone 6S» імеі: НОМЕР_15 , вартістю 10 400 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_16 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 17:30 год. 16.03.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі

АДРЕСА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі J7» імеі1: НОМЕР_16 , імеі2: НОМЕР_17 , вартістю 4 977 грн. 60 коп., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_17 на вище вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_5 , в період часу з 13:00 год. по 14:00 год. 11.04.2018, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №41 на перехресті вулиць Хімічна - Чорновола у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Note 4X» імеі1: НОМЕР_18 , імеі2: НОМЕР_19 вартістю 4 300 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_18 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 10:00 год. 24.04.2018, перебуваючи у салоні тролейбуса АДРЕСА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Mi4c» імеі: НОМЕР_20 , вартістю 4 199 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_19 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 12:00 год. 17.05.2018, перебуваючи у салоні трамваю АДРЕСА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі

530 грн, чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_20 на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , в період часу з 00:30 год. по 01:30 год. 21.05.2018, перебуваючи біля нічного магазину на вул. Масарика у

м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Меізу М5С» імеі1: НОМЕР_21 , імеі2: НОМЕР_22 , вартістю 3 556 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_21 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 17:50 год. 04.06.2018, перебуваючи на вул. Гайдамацька, 6 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав із автомобіля марки «Пежо Партнер» д.н.з. НОМЕР_23 ноутбук марки «Леново Т420S» серійний номер: НОМЕР_24 , вартістю 6 500 грн., чим спричинив збитків потерпілому ОСОБА_22 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 16:45 год. 21.06.2018, перебуваючи на проспекті В.Чорновола у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав із автомобіля марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_25 барсетку в котрій знаходились наступні речі, а саме: мобільний телефон марки «Редмі 5» імеі1: НОМЕР_26 , імеі2: НОМЕР_27 , вартістю 6 400 грн. та грошові кошти в сумі 600 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_23 матеріальних збитків на загальну суму 7 000 грн.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , приблизно о 14:45 год. 29.06.2018, перебуваючи на ринку Краківський на вул. Базарна,1 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Леново» імеі1: НОМЕР_28 , імеі2: НОМЕР_29 , вартістю 3 500 грн., чим спричинив збитків потерпілій ОСОБА_24 на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст.349 Кримінально процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України доведена повністю.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав в повному обсязі.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст.66 КК України пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання - відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 КК України, вірно кваліфіковано.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, згідно довідки на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст. 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Враховуючи викладене, обставини вчиненого кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 11000 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_25 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 500 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_7 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 019 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_8 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 977 грн. 60 коп., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_9 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 5 989 грн. 90 коп., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_10 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 11 000 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_11 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 8 100 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_12 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 8 000 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_13 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 2 600 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_14 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 5 000 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_15 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 10 400 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_16 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 10 400 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_17 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 977 грн. 60 коп., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_18 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 300 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_19 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 4 199 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_20 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 530 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_21 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 3 556 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_26 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 6 500 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_23 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 7 000 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_24 , заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 3 500 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані.

Таким чином суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно обрати в межах санкції статтей за якими він обвинувачується.

Витрати на залучення експерта - відсутні.

Цивільний позов під час досудового розслідування - не заявлено.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому уданому кримінальному провадженні - не обирався.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 349, 366-368, 374, 376, 395 КПК України, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України - у виді арешту строком на 6 /шість/ місяців.

Речові докази по справі за постановою від 20.07.2018 року - повернути за належністю при наявності заяви.

Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному провадженні - не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України

- http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Суддя ОСОБА_1