справа № 703/4862/19
провадження № 1-кп/691/163/23
УХВАЛА

26 травня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

В судовому засіданні, 26.05.2023 року, прокурор підтримав подане раніше клопотання (ЕП-894/23-Вх від 03.04.2023 року) про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , в обґрунтування клопотання, прокурор зазначив, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , зазначені в обвинувальному акті. Враховуючи наявність достатніх доказів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виготовленні, зберіганні з метою збуту та збуті психотропної речовини, вчинених особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, повторно, організованою групою, у великих розмірах, а також ч. З ст. 311 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні прекурсору з метою його використання для виготовлення психотропної речовини, вчинених організованою групою, в особливо великих розмірах.

15.12.2022 року відносно ОСОБА_5 ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, строк дії якого було продовжено до 01.06.2023 року включно.

Так, метою застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується крім іншого у вчиненні злочинів, передбачених 3 ст. 307 КК України, тобто особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, тому існує обґрунтований ризик, що він з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування, що вказує на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В даному кримінальному провадженні суворість покарання, що може бути призначене обвинуваченому, має значення для оцінки ризику його переховування.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , мають високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки вчинені з посяганням на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України та проти громадської безпеки.

Перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити вчиняти злочини, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів, так як він, маючи на зняту і не погашену судимість за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2012 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та не відбувши покарання за цим вироком, оскільки у грудні 2014 року був звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став і в період часу з літа 2016 по 11.07.2017 знову вчинив злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, а також вогнепальної зброї, кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, за які був засуджений вироком Кропивницького апеляційного суду від 27.11.2019 у виді 3 років позбавлення волі.

До затримання та взяття під варту ОСОБА_5 не був працевлаштований, не навчався, не мав законного стабільного джерела доходів, що також свідчить про можливість вчинення обвинуваченим під час перебування волі нових корисливих злочинів, у тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів.

Одночасно, необхідно врахувати, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, систематично вчиняв кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин та прекурсорів, що вказує на те, що така його діяльність носила тривалий та цілеспрямований характер та обвинувачений може продовжити свою незаконну діяльність, що вказує на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з усього вище перерахованого, жоден із м`якших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та запобігти наведеним вище ризикам, тому тримання під вартою ОСОБА_5 повністю виправдовується інтересами суспільства, які в даному випадку переважають інтереси обвинуваченого щодо забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилаючись на вищенаведене, просив розглянути вказане клопотання та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб та не визначити розмір застави.

Обвинувачений щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що він має сім`ю від якої тікати не збирається. Прокурор не надав жодного доказу, що він може переховуватись чи чинити тиск на свідків, які на даний час є засудженими та відбувають покарання. Переховуватись від суду не вбачає сенсу, оскільки пред`явлене обвинувачення визнає та й ситуація в Україні з великою кількістю блокпостів та патрулів не сприяє цьому.

Захисник заперечувала щодо заявленого клопотання прокурором, просила відмовити в його задоволенні та застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, при цьому врахувавши наявність родини та неповнолітньої дитини на утриманні, незадовільний стан здоров`я, який потребує лікування, що в умовах слідчого ізолятора неможливо. Зазначила, що на стадії досудового розслідування прокурор звертався з клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, яке слідчим суддею було задоволено. На даний час нічого не змінилось, ризики нові не з`явились, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, умов тримання не порушував та стягнень немає. Прокурор не довів що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи переховуватись від суду або чинити тиск на свідків. Посилаючись на практику Європейського суду, на відповідні статті КПК України, просила відхилити клопотання прокурора та обрати щодо обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши заявлене клопотання прокурора, суд дійшов до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_5 утримується в Державній Установі «Черкаський слідчий ізолятор» у зв`язку з тим, що з 27.12.2019 року відбуває покарання, визначене йому вироком Кропивницького апеляційного суду від 27.11.2019 року у виді 3 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч 2 ст. 309 КК України.

15.12.2022 року відносно ОСОБА_5 ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, строк дії якого було продовжено до 01.06.2023 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій, у відповідності до закону про кримінальну відповідальність, підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, в тому числі і особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавленні волі на строк від 9 до 12 років з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду; а також те, що він маючи не зняту і не погашену судимість за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та не відбувши покарання за цим вироком, оскільки у грудні 2014 року був звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став і в період часу з літа 2016 року по 11.07.2017 року знову вчинив злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, а також вогнепальної зброї, кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, за які був засуджений вироком Кропивницького апеляційного суду від 27.11.2019 року у виді 3 років позбавлення волі, до взяття під варту працевлаштований не був, не мав законного стабільного джерела доходів, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим під час перебування на волі нових корисливих кримінальних правопорушень, тому доцільно вирішити питання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо інших ризиків наведених прокурором, то суд за відсутності доказів їх існування, вважає їх недоведеними прокурором.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, та те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 314-316, 369-372, 394,395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - по 24.07.2023 року включно.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис з ухвалою суду.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для ОСОБА_5 з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1