ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/970/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/616/23 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.307, ч.1 ст.311 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харків, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючу, маючу на утриманні малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , розлучену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму, -

засуджено:

-за ч.1 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-за ч.1 ст.311 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70. ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладенням на неї ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як установив суд, ОСОБА_7 , всупереч вимогам статей 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», у невстановлені як досудовим розслідуванням, так і під час судового розгляду, час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбала наркотичний засіб - метадон, який відповідно до Списку № 1 Таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 є наркотичним засобам, обіг якого обмежено, з метою його подальшого збуту іншим особам. 29 жовтня 2022 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою збуту наркотичного засобу - метадону, надала ОСОБА_8 , яка здійснювала оперативну закупку наркотичного засобу, номер банківської карти № НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_8 перерахувала грошові кошти в сумі 205 гривень за наркотичний засіб - метадон.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 30 жовтня 2022 року, ОСОБА_7 , в період часу з 15:15 до 15:17, знаходилась біля Комунального закладу «Ліцей № 7», розташованого на м-ні 3 в місті Лозова Харківської області, де незаконно зберігала при собі вказаний наркотичний засіб, маючи прямий умисел на його незаконний збут. Далі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву та з метою наживи, перебуваючи у вищевказаному місці, передала ОСОБА_8 дві таблетками наркотичного засобу - метадон.

Таким чином, ОСОБА_7 за 205 гривень продала ОСОБА_8 , тобто незаконно збула, наркотичний засіб - метадон, маса якого у складі таблеток, складає 0,0461 грам.

Крім того, у невстановлений як досудовим розслідуванням, так і під час судового розгляду, час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у ОСОБА_7 , виник умисел на незаконне придбання та зберігання прекурсору - псевдоєфедрину з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_7 , всупереч вимогам статей 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбала 6 (шість) таблеток, які містять у своєму складі псевдоефедрин, з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, який відповідно до Списку № 1 Таблиці 4 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 є прекурсором, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, які перенесла за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де зберігала до 27.12.2022.

27 грудня 2022 року за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , проведено обшук, в ході якого виявлено і вилучено полімерний флакон з 6 (шістьма) таблетками білого кольору, з зображенням кола по центру, які згідно висновку експерта № СЕ-19/121-23/127 НЗПРАП від 11.01.2023 містять у своєму складі прекурсор - псевдоефедрин, масою в перерахунку на масу таблеток 0,6504 грам.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування Закону, який підлягає застосуванню - ч.3 ст.61 КК України, що потягло безпідставне призначення обвинуваченій покарання за ч.1 ст.311 КК України у виді 1 року обмеження волі та необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Зазначив, що суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 , встановивши що остання має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , 2010 року народження, у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій за ч.1 ст.311 КК України покарання у виді обмеження волі, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню. Крім того зазначив, що суд при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не врахував, що остання не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу вживання опіоїдів, психостимуляторів з шкідливими наслідками, вчинені нею кримінальні правопорушення мають підвищену суспільну небезпечність, оскільки направлені на розповсюдження в суспільстві заборонених речовин та відносяться до актуальних злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, оскільки їх збут набув широкого розповсюдження в реаліях сьогодення, як на території всієї держави та і на території м.Лозова Харківської області. Вважає, що звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням за наведених обставин, не сприятиме, як її виправленню, так і запобіганню іншими способами вчиненню аналогічних злочинів. Просить ухвалити вирок апеляційним судом, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.307 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.311 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 680 грн. та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Згідно положень ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Як слідує із матеріалів провадження ОСОБА_7 на час ухвалення вироку судом першої інстанції мала на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд ці обставини залишив поза увагою і у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування або зміни вироку суду.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 передбачене у санкції ч.1 ст.311 КК України покарання у виді штрафу, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора і яке буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням останньої на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими.

Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченій покарання, прийняв до уваги тяжкість вчинених нею злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення відповідного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного за ч.1 ст.311 КК України покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.311 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 680 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю 3 роки.

Покласти на ОСОБА_7 , передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: