КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.02.2023 задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 1 відділу слідчого Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.04.2023.

Ухвалено строк тримання під вартою ОСОБА_6 обчислювати з 12 год. 00 хв. 17.02.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, підозрюваний зазначав, що викладені слідчим обставини підозри не підтверджуються жодним долученим до клопотання доказом. Підозра у державній зраді є наклепом з боку окремих односельчан, з метою помсти.

В основу повідомленої підозри покладено лише недостовірну

_____________________________________________________________________________

Справа № 760/3815/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1746/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

інформацію окремих осіб, без перевірки таких фактів та з`ясування дійсних обставин, та без врахування при цьому показань інших односельчан.

Слідчим суддею не досліджено жодного доказу на підтвердження існування вказаних у клопотанні ризиків.

Апелянт зазначав, що він не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, запроваджений на території України воєнний стан істотно обмежує можливість виїзду за межі держави чоловіків призовного віку.

Твердження органу досудового розслідування про можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків, інших осіб, знищення доказів, мають характер припущень та не підтверджені жодними доказами.

Крім того, стороною обвинувачення не наведено доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, та не враховано, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має дітей та утримує непрацездатну матір із низкою хронічних захворювань, яка потребує постійного медичного лікування.

Також від захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просила скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Апелянт зазначала, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину у вчиненні злочину не визнає та жодного злочину не вчиняв.

Підозрюваний навпаки надавав допомогу та підтримку місцевим мешканцям с. Озера, що підтверджується колективною заявою громади із підписами місцевих мешканців понад 180 осіб станом на 22.01.2023, поясненнями військовослужбовців Національної гвардії від 21.02.2023, які на даний час проходять військову службу у військовій частині в АДРЕСА_1 , актом обстеження пошкодженого майна № 2439 від 12.01.2022, складеного заступником начальника Гостомельської селищної військової адміністрації.

На підтвердження причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування долучено лише протоколи допитів свідків, які не містять жодного свідчення про те, що ОСОБА_6 закликав мешканців села до співпраці з військовими російської федерації, надавав мешканцям вказівки щодо підкорення військовим російської федерації, закликав до переходу на сторону ворога, тощо.

Будь які інші докази у органів досудового слідства відсутні.

Органом досудового розслідування не встановлено мотив дій підозрюваного ОСОБА_6 , та не доведено умисел в його діях, спрямований на державну зраду.

Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 є старостою с. Озерна, Гостомельської селищної ради територіальної громади, отримує заробітну плату, має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утримані доньку інваліда 3 групи, також матір похилого віку, яка потребує постійного догляду та лікування.

Свої процесуальні обов`язки ОСОБА_6 виконує належним чином: від слідства не переховувався, покази надавав добровільно в повному обсязі, за межі області не виїжджав, постійно мешкає за однієї адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкується, впливу на будь кого не має.

Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції не врахував покази свідків, які надавалися під час розгляду та під присягою суду, не враховувалися інші доводи сторони захисту щодо обрання запобіжного заходу не пов`язаного з обмеженням волі.

На переконання захисника, у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від органів правопорядку, слідства, суду, оскільки йогопопередня поведінка свідчить про протилежне. Підозрюваний не зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази стороною обвинувачення досліджуються з 12.03.2022, зокрема, в вході проведення обшуку 17.02.2023 були вилучені мобільні телефони всієї родини.

Ризик щодо незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 12.03.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 08.03.2022 по 30.03.2022 ОСОБА_6 , переслідуючи злочинну мету, діючи в інтересах представників збройних сил російської федерації та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України в умовах воєнного стану, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, а саме продовжив здійснювати при окупаційному режимі організаційно-розпорядчі та консультаційно-дорадчі функції як староста АДРЕСА_2 .

Так, діючи на виконання вказівок представників збройних сил російської федерації, ОСОБА_6 особисто здійснював поіменну фіксацію мешканців с. Озера, які перебували в окупації, з метою подальшої організації розподілення та видачі продуктів харчування та медикаментів, наданих представниками окупаційних військ (окупаційної влади), разом з представниками збройних сил російської федерації приймав участь у патрулюванні (охоронних заходах) території населеного пункту, за погодженням з окупаційною владою представників армії російської федерації організовував проведення поховань загиблих, внаслідок збройної агресії російської федерації мешканців с. Озера вказував представникам військового командування підрозділів армії російської федерації шляхи пересування до прилеглих населених пунктів, відкрито закликав місцевих мешканців до співпраці з окупаційними військами.

Крім цього, ОСОБА_6 використовував розпізнавальний знак, ідентичний зі знаками розрізнення військовослужбовців російської федерації у вигляді сірої пов`язки на рукаві та маючи при собі предмет, візуально схожий на автоматичну вогнепальну зброю, систематично вільно переміщувався по території с. Озера, в тому числі разом з військовослужбовцями збройних сил російської федерації.

08.03.2022, під час окупації території с. Озера збройними силами російської федерації, не зважаючи на встановлену окупаційною владою російської федерації заборону цивільному населенню с. Озера пресуватися населеним пунктом, ОСОБА_6 , діючи в інтересах представників збройних сил російської федерації та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, знаходячись на перехресті вул.Партизанська та Першотравнева в с. Озера, відкрито та демонстративно вів бесіду з місцевими мешканцями, тримаючи при собі предмет, візуально схожий на автоматичну вогнепальну зброю «автомат Калашникова» та відкрито закликав місцевих мешканців до співпраці з окупаційними військами.

Згідно даних протоколу затримання від 17.02.2023, цього ж дня затримано ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України.

17.02.2023 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, яке виразилось у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 111 КК України.

18.02.2023 слідчий в особливо важливих справах 1 відділу слідчого Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.02.2023 задоволено клопотання слідчого, та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.04.2023.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того, слідчим доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, їх наслідки, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Таким чином, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вказаних положень не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності доказів причетності підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення, неналежність та недопустимість протоколів допиту свідків, відсутність у діях підозрюваного мотиву та умислу, та посилання на те, що підозрюваний навпаки надавав допомогу та підтримку місцевим жителям с. Озера, колегія суддів вважає передчасними.

Посилання апелянтів на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи апелянтів про те, щоОСОБА_6 не має наміру переховуватись, добровільно надавав показання у справі та не виїжджав за межі області, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Дія на території України воєнного стану не спростовує можливість ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду на підконтрольній Україні території.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків та потерпілих у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків і потерпілих безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки як слідчим у клопотанні, так і слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі вказаний ризик не було покладено в обгрунтування рішення про застосування запобіжного заходу.

Посилання апелянтів на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, місце роботи, одружений, має на утриманні дитину та утримує непрацездатну матір, яка потребує постійного медичного лікування, не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу містить відомості, передбачені ч. 1 ст. 196 КПК України, та відповідає вимогам ст. 372 КПК України, а тому доводи апеляції у цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3