Справа № 462/7495/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/342/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2023 року за ч.2 ст. 286 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2022, на автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 .

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стянуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стянуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 4000 гривень витрат на правову допомогу.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 приблизно о 17 годині 25 хвилин 11 листопада 2022 року, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Повітряній в напрямку до вул. Левандівська у м. Львові, поблизу перехрестя вул.Повітряна - вул.Сяйво, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушила вимоги Р.1 пп. 1.3, 1.5; Р.2 п. 2.3 б), д); Р.12 п. 12.3, Р.18 п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що водій під час керування технічно-справним транспортним засобом була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходу, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху України, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді епідурального крововиливу, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, із геморагічно-контузійними вогнищами в лівій скроневій частці середнього ступеня важкості, травматичного САК, епідуральної гематоми, зламів лівих відділів склепіння черепа, зламів передньої та задньої стінки лобної пазухи, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить змінити вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2023 в сторону пом`якшення і призначити ОСОБА_6 додаткове покарання за ч.2 ст. 286 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування вказує, що ОСОБА_6 , позитивно характеризується за місцем проживання, вперше судиться за злочин вчинений з необережності, являється фізичною особою підприємцем та сплачує податки до державного бюджету, являється активною патріотичною особою, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину, частково відшкодувала моральну шкоду потерпілій.

Крім цього, апелянт звертає увагу навідсутність обтяжуючих обставин, наголошує, що на час подання цієї скарги додатково обвинувачена відшкодувала спричинені нею збитки та уклала з потерпілою договір про відшкодування шкоди в якому погодили строки та умови погашення заборгованості в повному обсязі.

Підкреслює, що ОСОБА_6 є активною учасницею волонтерського руху в Україні, вона з початку війни з РФ залучена волонтером у та працює з громадською організацією «Ми з Левандівки» та на власному автотранспорті здійснює транспортні перевезення товарів призначених для використання на фронті.

На апеляційний розгляд обвинувачена ОСОБА_6 не з`явилась та про причини неявки не повідомила, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, виступ захисника ОСОБА_8 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенні вироку суду першої інстанції без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, ніким не оскаржується.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченої, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченої від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_6 ряду обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано конкретні обставини справи, викладені дані про особу винної, наявність обставини, що пом`якшують покарання, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Водночас, при призначенні покарання суд має враховувати тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки та усі обставини даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення відповідного покарання.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченою порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, є фізичною особою підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме її щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені нею порушення «Правил дорожнього руху», що призвело до травмування потерпілої.

На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності місцевий суд дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому слід звернути увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У зв`язку із зазначеним вище, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченій ОСОБА_6 основне та додаткове покарання з позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його зміни в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченої, а відтак підстав для зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4