Справа № 559/3362/23
Провадження № 1-кс/559/763/2023
УХВАЛА

"27" вересня 2023 р. м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі слідчої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження,-

ВСТАНОВИВ:

в інтересах скаржниці ОСОБА_4 її представник адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Дубенського міськрайонного суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_5 від 18.03.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001397. В обґрунтування посилається на те, що рішення слідчого невмотивоване і передчасне, бо не проведено усіх необхідних слідчих дій.

Начальником слідчого відділення Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надано суду матеріали кримінального провадження №0001397 від 05.12.2017 за ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 382 КК України, а слідча ОСОБА_5 клопотала про розгляд скарги без її участі і в задоволенні скарги просить відмовити.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу і просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 18.03.2019, звертаючи увагу, що попередня постанова про закриття кримінального провадження від 14.12.2017 була скасована прокурором 11.03.2019 з наданням вказівок, що не виконані слідчим. Копію постанови від 18.03.2019 отримав лише 19.09.2023 у відповідь на звернення від 23.08.2023. Раніше не звертались з приводу стану досудового розслідування провадження, бо розраховували, що слідчий орган належно виконує свою функцію.

В судовому засіданні оглянуто оригінали заяви ОСОБА_4 про надання копії постанови про закриття кримінального провадження, що направлена в поліцію 23.08.2023 згідно квитанції, оригінал супровідного листа від 06.09.2023, яким поліцією надано постанову від 18.03.2019, а також конверт, в якому ці документи надійшли і отримані адвокатом 19.09.2023. В матеріалах кримінального провадження №0001397 є супровідний лист №2678/208/10-2019 від 18.03.2019, згідно якого слідча направляє копію постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_4 , проте немає доказів його надсилання чи отримання. Таким чином, суд робить висновок, що постанова від 18.03.2019 дійсно отримана представником потерпілої 19.09.2023 і десятиденний строк на її оскарження з моменту отримання не минув. Тому скарга вирішується по суті.

Заслухавши представника скаржниці, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, зроблено висновок, що підстави для задоволення скарги відсутні, враховуючи нижчезазначене.

Згідно п.4 ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні скарги відповідною ухвалою.

Слідчий є процесуально незалежною особою, самостійною у своїй діяльності згідно норм п.17 ч.1 ст.3, ст. 40 КПК України, який забезпечує проведення слідчих дій в тому обсязі, в якому вважає необхідним для досягнення завдань кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України. Стаття ж 2 КПК України визначає завдання кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В цій справі є кілька ключових аспектів, що унеможливлюють навіть гіпотетичне подальше притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 164 КПК України в кримінальному провадженні №0001397, а тому завдання кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України не будуть досягнуті. Навіть більше, скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження від 18.03.2019 буде суперечити завданню ст. 2 КПК України в частині, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Тому, виконуючи судово-контрольну функцію, слідчий суддя зробив висновок про неможливість задоволення скарги.

1.Аспект щодо прийняття процесуальних рішень за ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 382 КПК України в кримінальному провадженні №0001397 від 05.12.2017 і їх наслідків.

У правовому висновку Верховного суду щодо застосування положень абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284, частини 6 статті 284, частини 6 статті 36, статті 219 КПК в постанові № 367/1335/21 від 03.04.2023 роз`яснено порядок обчислення строків досудового розслідування і при цьому вказано на дотримання процесуального порядку скасування прокурором постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що має значення і для розгляду цієї скарги (курсивом вказано відповідне обґрунтування):

Закон надає право слідчому, дізнавачу закрити кримінальне провадження у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини 1 статті 284 КПК, якщо жодній особі не повідомлялося про підозру. Право закрити кримінальне провадження надано слідчому, дізнавачу й у випадках, передбачених абзацом 2 частини 10 статті 284 КПК.

Відповідно до частини 6 статті 284 КПК копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю.

Згідно з частиною 6 статті 36 КПК Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 цього Кодексу. Про скасування таких постанов повідомляється прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення відповідного досудового розслідування.

Таким чином, прокурор, який здійснює процесуальне керівництво (а саме йому слідчий, дізнавач направляють копію постанови про закриття кримінального провадження) має право скасувати постанову слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови, а Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники, реалізуючи повноваження, передбачені частиною 6 статті 36 КПК, мають право скасувати постанову слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження, але в межах строків, передбачених статтею 219 КПК.

На відміну від встановлених КПК правил обчислення строків досудового розслідування, у разі винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження (абзац 1 частини 5 статті 284 КПК) та у разі скасування слідчим суддею постанови про зупинення кримінального провадження (абзац 2 частини 5 статті 284 КПК), чинний КПК не встановлює правил обчислення строку досудового розслідування у разі скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини 6 статті 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з необхідності висловити позицію щодо обчислення строків досудового розслідування у випадках, коли кримінальне провадження було закрито, а згодом постанова про закриття була скасована, оскільки це питання має вирішальне значення у даному провадженні, колегія суддів Верховного Суду вважає, що має бути застосований диференційований підхід.

Так, якщо у кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, Суд вважає, що, виходячи із завдань кримінального провадження, сформульованих у статті 2 КПК, а саме захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, що є позитивним обов`язком Держави у світлі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, а також обов`язку прокурора, слідчого вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила (стаття 25 КПК), у разі скасування прокурором відповідного рівня постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю час між винесенням постанови про закриття та її скасуванням не включається у строки досудового розслідування за умови, якщо постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження винесена уповноваженим прокурором та у строки, встановлені КПК.

Скасування прокурором, який здійснює процесуальне керівництво, постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не повідомлено про підозру, поза межами встановленого частиною 6 статті 284 КПК двадцятиденного строку з дня отримання копії постанови, а Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, керівником окружної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками - постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не повідомлено про підозру, поза межами строків, передбачених статтею 219 КПК, позбавляють слідчого за погодженням з прокурором або прокурора права повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким розпочато дане досудове розслідування.

Таким чином, законним необхідно вважати рішення прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження виключно, якщо воно було прийняте не пізніше двадцяти днів з моменту отримання її копії…

Недотримання прокурором, який здійснює процесуальне керівництво, вимог частини 6 статті 284 КПК, а прокурорами вищого рівня - вимог частини 6 статті 36 КПК у кримінальних провадження, у яких до скасування постанови про закриття кримінального провадження жодній особі не повідомлялося про підозру, тягне за собою визнання повідомлення про підозру незаконним, а кримінальне провадження у таких випадках підлягає закриттю на підставі абзацу 2 пункту 10 частини 1 статті 284 КПК як таке, у якому строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру… У разі скасування постанов дізнавача, слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження за скаргами учасників кримінального провадження, зазначених в пунктах 3, 4 частини 1 статті 303 КПК, за результатами судово-контрольної діяльності, час між винесенням таких постанов до їх скасування не включається у строки досудового розслідування як у кримінальних провадженнях, у яких жодній особі не повідомлено про підозру, так і провадженнях, у яких було повідомлено про підозру.

Отже, згідно вищезазначених норм КПК процесуальний прокурор, керівник прокуратури вправі скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, в якому нікому не було оголошено підозру, але з дотриманням процесуальних строків. В протилежному випадку постанова прокурора про скасування постанови слідчого по закриття кримінального провадження вважається незаконною і якщо в подальшому особі було пред`явлено підозру, то це тягне за собою наслідок в виді визнання повідомлення про підозру незаконним. При чому, якщо потерпілий вправі цікавитись своєю справою і дійсно може з якихось причин отримати копію постанови про закриття кримінального провадження пізніше та звернутись до слідчого судді за здійсненням судово-контрольної діяльності, то прокурор повинен отримувати постанови про закриття кримінальних проваджень вчасно і реагувати на них за потреби в межах процесуальних строків саме на виконання обов`язку здійснення процесуального керівництва.

Слідчим суддею встановлено, що в цій справі 05.12.2017 внесені відомості в ЄРДР за ч.1 ст. 164 №0001397 та ч.1 ст. 382 КК України №0001398 на виконання ухвали слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/2576/17 від 30.11.2017.

05.12.2017 було розпочато досудове розслідування, а 06.12.2017 постановою прокурора матеріали за ч.1 ст. 164 та ч.1 ст. 382 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження під загальним номером №0001397.

14.12.2017 постановою слідчого було закрито кримінальне провадження в частині ч.1 ст. 164 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, звернуто увагу, що державний виконавець не може бути суб`єктом цього кримінального правопорушення. І 14.12.2017 згідно супровідного листа повідомлено прокурора про прийняте рішення.

11.03.2019 прокурором місцевої прокуратури скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 14.12.2017. Рішення базувалося на недоліках: не допитано ОСОБА_7 та державного виконавця ОСОБА_8 , не долучено належно завіреної копії про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та призначення виплати аліментів, свідоцтв про народження дітей та не встановлено заборгованості по сплаті аліментів з метою з`ясування завданою шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. І 11.03.2019 надано відповідні вказівки слідчому процесуальним керівником.

Проте, 18.03.2019 слідча знову закрила кримінальне провадження №0001397 в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України без виконання вказівок прокурора. А процесуальне рішення за ч.1 ст. 382 КК України в цьому кримінальному провадженні так і не прийнято.

Після уважного вивчення матеріалів кримінального провадження, за результатами розгляду цієї скарги, слідча суддя погоджується з рішенням слідства в частині ч.1 ст. 164 КК України, яке є по суті правильним. При цьому виконання вказівок прокурора від 11.03.2019 жодним чином не допоможе досягти кінцевої мети кримінального провадження в аспекті ч.1 ст. 164 КК України.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. А за ч.5 ст. 3 цього Закону cудді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру.

Відповідно під час розгляду цієї справи перевірено, що в ЄДРСР публічно доступні десять рішень Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за позовами ОСОБА_4 до ОСОБА_7 (про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, про стягненні пені за несплату аліментів, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно неповнолітньої дитини, про усунення перешкод в користування майна і про поділ чисельного майна подружжя). І в матеріалах кримінального провадження копія рішення №559/2280/16-ц від 02.10.2017, що набрало законної сили 20.11.2017 і яким розірвано шлюб між подружжям ОСОБА_9 та вирішено стягувати аліменти з батька на користь матері для утримання двох неповнолітніх дітей, - відповідає електронному варіанту цього ж рішення в ЄДРСР. Хто саме є дітьми подружжя і їх дати народження визначено в рішенні суду. Це рішення долучила потерпіла до матеріалів справи. Витребування в суді належним чином завіреної копії судового рішення, що відображається в ЄДРСР, жодним чином не вплине на результати кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_4 , яка була допитана в присутності адвоката ОСОБА_3 14.12.2017 вказує, що її колишній чоловік з 21.10.2016 жодного разу не сплатив аліменти, а державний виконавець ОСОБА_10 за півроку не звернулась до правоохоронних органів з реєстрацією кримінального провадження за ст. 382 КК України за невиконання рішення суду, не вжила заходів для накладення арешту на майно боржника, а тому вважає її винною за ст. 382 КК України.

Отже, за версією потерпілою ймовірною підозрюваною за ст. 382 КК України є державний виконавець ОСОБА_8 , а її представник в судовому засіданні пояснив, що в цьому провадженні має відповідати за ст. 164 КК України ОСОБА_7 .

Одночасно за ч.2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1, п. 1 ч.3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Отже, докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, є недопустимими. Але прокурор, скасовуючи постанову слідчого, дав вказівку про допит як свідків саме двох гіпотетичних підозрюваних за версією потерпілої та її представника, які ініціювали кримінальне провадження, а потім впродовж мінімум 4,5 років ним не цікавились.

Щодо не встановлення розміру заборгованості в кримінальному провадженні, то це не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах наявна довідка державного виконавця про такий розмір включно з листопадом 2017 року, а також і у відомостях по виконавчому провадженню ВП №.11.2017 було арештовано майно боржника і є запис про борг за аліментами станом по 01.02.2018, що містяться в кримінальному провадженні №0001397.

Проте, для цілей цього кримінального провадження наявність чи відсутність розміру заборгованості з 30.11.2017 і надалі, тобто на період після прийняття рішення компетентним органом про реєстрацію кримінального правопорушення, - значення не має. Бо діють загальні темпоральні правила згідно норм Кримінального кодексу України і за ч.1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Тобто, на момент прийняття рішення про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України таке кримінальне правопорушення вже має бути вчиненим.

Кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України на момент реєстрації кримінального провадження згідно класифікації ст. 12 КК України є нетяжким злочином (а на даний час це кримінальний проступок).

Згідно п.1 ч.2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину становить 12 місяців.

Отже, 11.03.2019 керівник прокуратури скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 164 КК України від 14.12.2017, тобто в порушення строку, передбаченого ст. 219 КПК України, що має наслідком її незаконність та неможливість в подальшому пред`явлення особі підозри в цьому кримінальному провадженні.

В підсумку, процесуально неможливе притягнення до кримінальної відповідальності особи за ч.1 ст. 164 КПК України.

2.Аспект щодо відсутності складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України.

Згідно ч.1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України є злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

Згідно примітки до ст. 164 КК України (в редакції на момент виникнення правовідносин) у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Отже, склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України (на момент виникнення правовідносин) утворюється за умови наявності сукупності його елементів, а саме:

1.об`єкт: право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

2.об`єктивна сторона: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) - це тривале, систематичне і наполегливе ухилення боржника від виконання свого обов' язку, вчинення ним будь-яких діянь, спрямованих на невиконання рішення суду, як-от: приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо. Це злочин з матеріальним складом і є закінченим з моменту настання наслідків від вищезазначених дій: виникнення заборгованості із сплати коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за три місяці відповідних платежів. Предметом є кошти, що підлягають сплаті на утримання дітей;

3.суб`єктивна сторона: прямий умисел;

4.суб`єкт злочину - спеціальний, тобто особа, записана як матір або батько у свідоцтві про народження дитини, або особи, прирівняні до статусу батьків: усиновлю вачі, вітчим, мачуха, особа, що взяла дітей на постійне виховання, або на утримання за умови, що обов`язок платежу аліментів покладений на цих осіб рішенням суду.

Слідчий суддя звертає увагу, що хоч аліменти ухвалено стягувати з ОСОБА_7 з 21.10.2016, проте відповідне рішення суду №559/2280/16-ц від 02.10.2017 прийняте 02.10.2017 і набрало законної сили 20.11.2017.

Тобто, обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду виник у ОСОБА_7 з 20.11.2017.

А вже на 7 день 27.11.2017 ОСОБА_4 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення саме державним виконавцем ОСОБА_8 за ч.1 ст. 164 та ст. 382 КК України.

Очевидно, що заборгованість з 21.10.2016 станом на 29.11.2017 в розмірі 26709,72 грн., про яку йдеться в довідці-розрахунку державного виконавця, утворилась не з вини боржника, у якого обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду виник лише 20.11.2017. Згідно цивільних норм аліменти на утримання дітей присуджуються з дати звернення з позовною заявою до суду, а не з моменту набрання законної сили судовим рішенням і це жодним чином не залежить від волі боржника.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України за таких умов у платника аліментів станом і на 27.11.2017 (день звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення), і на 30.11.2017 (день ухвалення рішення слідчим суддею про внесення відомостей в ЄРДР), а на 05.12.2017 (день реєстрації кримінального правопорушення), - відсутня.

А державний виконавець ОСОБА_8 впринципі не може бути спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України, бо не є ні батьком, ні матір`ю, ні уповноваженою особою утримувати дітей, на яких стягуються аліменти за рішенням суду.

Тобто, в цьому кримінальному провадженні склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України - відсутній і будь-яке виконання вказівок прокурора цього факту не змінить. Крім того, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 164 КК України закінчились згідно ст. 49 КК України.

За таких обставин, постанова слідчої про закриття кримінального провадження від 18.03.2019 хоч і має певні недоліки, але не є передчасною, відповідно мотивованою відсутністю складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України і по суті правильною. Тому в підсумку всього вищезазначеного слідчою суддею зроблено висновок, що в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження №0001397 за ч.1 ст. 164 КК України необхідно відмовити внаслідок безпідставності.

Керуючись ст. 2, 219, 294, 303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 18.03.2019 про закриття кримінального провадження №0001397 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1