Дата документу 20.06.2023 Справа № 335/485/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/485/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/271/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_8 звернулася з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року, яким виправдано ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 під час досудового розслідування і в суді не обирався.

Арешт на автомобіль «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 року, - скасовано.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження у зв`язку з тим, що на його думку вони досліджені судом першої інстанції з порушеннями, а саме:

- дослідити показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та експерта ОСОБА_12 ;

- повторно дослідити протоколи слідчих експериментів із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та додатковий огляд місця події за участю водія ОСОБА_6 ;

- повторно дослідити висновок інженерно - транспортної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП № 9-874 від 24 грудня 2019 року.

Оскаржуваний вирок прокурор просить скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керування транспортири засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання строком на 1 рік, покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно виклав у вироку фактичні обставини справи та безпосередні показання свідків та виніс незаконне, невмотивоване та необґрунтоване рішення.

Крім того, на думку прокурора, оцінюючи показання свідків, суд дійшов до висновку тільки про зазначення свідками даних, які вказують на вчинення ОСОБА_13 самогубства, без взяття до уваги відомостей щодо обставин, які передували цьому, а саме безпосередній проміжок часу перебування потерпілого ОСОБА_6 поряд із автомобілем обвинуваченого та період його перебування під задніми колесами автомобіля ще до того, як змінився сигнал світлофору з червоного до зеленого.

Мотивувальна частина вироку не містить жодного обґрунтування щодо не взяття до уваги вказаних показань свідків в цій частині.

Оцінюючи висновок експерта, на думку прокурора, суд дійшов помилкового переконання, що підставою визнання висновку експерта недопустимим доказом є зазначення слідчим вихідних даних, які не відповідають дійсності, а саме здійснення висновку на підставі даних про статичне положення потерпілого.

Тобто, суд на порушення положень ст.94 КПК України, не оцінив показання свідків, експерта та висновок інженерно - транспортної експертизи у їх сукупності, щодо підтвердження чи спростування обставин події кримінального правопорушення, а саме не взяв до уваги при оцінці висновку експерта показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині перебування потерпілого, який стояв з лівої бічної частини кузова автомобіля, що відповідно і при проведенні експертизи слугувало вихідними даними та мало місце, що знайшло своє підтвердження при безпосередньому дослідженні показань свідків та експерта у судовому засіданні.

З наведеного убачається невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне надання оцінки доказам.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 12 грудня 2019 року, приблизно о 12 годині, водій ОСОБА_6 , керуючи вантажним автомобілем «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїжджої частини вул. Перемоги, зі сторони вул.Лермонтова в напрямку вул.Яценка в м.Запоріжжі, де перед регульованим світлофором пішохідним переходом, в районі буд.86 по вул.Патріотичній, повністю зупинився, оскільки для транспорту горів червоний сигнал світлофора.

В цей час, на регульований світлофором пішохідний перехід, який позначений дорожньою розміткою - 1.14.2 ПДР України (пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором) та дорожніми знаками - 5.35.1, 5.35.2 ПДР України (пішохідний перехід), на зелений для себе сигнал світлофора вийшов пішохід ОСОБА_13 , який почав перетинати проїжджу частину вул.Перемоги, справа-наліво по ходу руху водія ОСОБА_6 . Пройшовши передню частину кабіни автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пішохід ОСОБА_13 , не виходячи з проїжджої частини, підійшов до лівої бічної частини кузова вказаного транспортного засобу, де умисно, з метою суїциду, ліг верхньою частиною тулуба під задні ліві спарені колеса автомобіля та продовжив лежати.

Водій ОСОБА_6 , маючи можливість виявити пішохода ОСОБА_13 , який ліг під транспортний засіб, а також можливість побачити в ліве зовнішнє дзеркало заднього виду його вже лежачим, після зміни сигналу світлофора з червоного на зелений, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав рух, внаслідок чого, задніми лівими спареними колесами здійснив наїзд (переїзд) останнього.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-874 від 21 грудня 2019 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Згідно з висновком судової медичної експертизи № 4546 від 13 грудня 2019 року: «смерть ОСОБА_13 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба, правої верхньої кінцівки з численними переломами кісток скелету, що призвела до розвитку шоку. Всі ушкодження, виявлені при проведенні експертизи трупа ОСОБА_13 , утворилися незадовго до настання смерті в сукупності знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя. Весь комплекс ушкоджень у ОСОБА_13 міг утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди в результаті переїзду транспортного засобу, який рухався, через тулуб та голову».

Ці дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав та пояснив суду, що 19 грудня 2019 року в обідній час він керував вантажним автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вул. Перемоги в м. Запоріжжя зі сторони вулиці Лермонтова в напрямку вулиці Діагональної. Погода в цей час була похмура, асфальт сухий. На перехресті поблизу 5-ї МКЛ зупинився на червоний сигнал світлофора та стояв першим в крайній лівій полосі руху проїжджої частини, розділеної з зустрічним напрямком руху бетонним розділювачем. Помітив пішохода, віком близько 80 років, зростом близько 160 см, який був легко одягнений, що перейшов пішохідний перехід з права на ліво. Коли на світлофорі загорівся зелений сигнал, пересвідчившись в безпеці шляхом огляду в дзеркала заднього виду автомобіля, на мінімальній швидкості розпочав рух. В цей час відчув, що задні колеса автомобіля наїхали на якусь перешкоду. Водій іншого автомобіля «Славута» подав сигнал для зупинки. Вийшовши зі свого автомобіля позаду, побачив невідомого чоловіка, який лежав на асфальтовому покритті дороги. Зі свого телефону викликав поліцію та «швидку допомогу».

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурор посилався на показання потерпілої, свідків, експерта та письмові докази.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди є її батько ОСОБА_13 . За життя він страждав тяжким захворюванням. Зі слів її чоловіка, батько висловлював думки про самогубство. Очевидцем ДТП вона не була. Батько залишив посмертну записку, яка підтверджує його намір покінчити з життям. Претензій до ОСОБА_6 вона не має, просить його не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що в грудні 2019 року він знаходився біля світлофора на перехресті по вул.Перемоги в м.Запоріжжя, поблизу 5-ї міськлікарні. З відстані приблизно в 70 метрів бачив як біля вантажного автомобіля 5-7 секунд стояв невідомий чоловік, а коли загорівся зелений сигнал світлофора, він пригнув під задні колеса транспортного засобу, що стояв першим у крайній лівій полосі руху. Ввечері, побачивши по телебаченню репортаж про цю пригоду і прохання поліції до очевидців, з`явився самостійно до слідчого та надав свої пояснення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що працює водієм тролейбуса. В один із днів грудня 2019 року вона здійснювала рух по маршруту. На зупинці громадського транспорту «5 міська лікарня» провела висадку пасажирів, продовжила рух, зупинившись на червоне світло світлофора у крайній лівій полосі руху за вантажним автомобілем. В цей час по пішохідному переходу перейшов чоловік, який був легко одягнений не по сезону. Підійшовши до вантажного автомобіля, що стояв попереду, він став збоку між кабіною та задніми колесами. Через 10-15 секунд, коли на світлофорі загорілось зелене світло, невідомий чоловік швидко головою уперед «нирнув» під колеса вантажівки, яка розпочала рух і його переїхала. Побачивши такі дії, почала подавати звуковий сигнал. Залишивши свої дані як свідка, продовжила рух по маршруту, а потім надала свої свідчення слідчому. Вважала, що потерпілий чекав поки з`явиться зелене світло світлофора, щоб лягти під колеса з метою самогубства.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснила суду, що в один з днів грудня 2019 року в обідній час вона як пасажир перебувала в тролейбусі, що рухався по вул.Перемоги в м.Запоріжжя. Після зупинки «5 міська лікарня» в переднє скло бачила як попереду стояв невеличкий вантажний автомобіль. Сталася пригода і на проїжджій частині лежав невідомий чоловік. Дала свій номер телефону водію. Потім її викликав слідчий поліції, який проводив розслідування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив суду, що працює майстром сервісної станції. У зв`язку з виробничою потребою через Інтернет він знайшов водія з автомобілем «ТАТА» для перевезення покришок. З вантажем він, в якості пасажира, і водій ОСОБА_6 рухались по вул. Перемоги в м.Запоріжжя. Зупинились першими на світлофорі в крайній лівій полосі руху. Боковим зором бачив чоловіка, який був легко одягнений, перейшов по пішохідному переходу і він втратив його з поля зору. На зелений сигнал водій попросив прижатися до сидіння, поглянув в дзеркало заднього виду справа та розпочав рух. Задні колеса підстрибнули, начебто переїхавши якусь перешкоду. Водій іншого автомобіля подав знак зупинитись. Потім побачили на асфальті того невідомого, що раніше переходив дорогу, але вже без ознак життя.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення експерт ОСОБА_12 пояснив суду, що працює старшим судовим експертом з технічних досліджень Запорізького НДЕКЦ МВС України та має досвід роботи з 2008 року. Свій Висновок № 9-874 від 24 грудня 2019 року підтримує. Додатково до нього пояснив, що вважає, що було порушено вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, так як водій транспортного засобу мав пересвідчитись в безпеці перед початком руху. Свій висновок зробив, виходячи з того, що слідчий у вихідних даних при призначенні експертизи вказав, що водій ОСОБА_6 не переконався в безпеці та почав рух транспортного засобу. Вважає, що експерт може встановлювати лише технічну частину відповідності чи не відповідності дій Правилам дорожнього руху, а вихідні дані для цього надає слідчий і якщо слідчий вказав в постанові, що водій «не пересвідчився в безпеці», то експерт при наданні свого висновку приймає це як встановлений факт.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 грудня 2019 року, місцем події є ділянка дороги в районі будинку №86 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя поблизу регульованого пішохідного переходу. Ділянка дороги пряма, спуск в напрямку вул.Яценко, покриття асфальтне, сухе, без пошкоджень та ям. Виявлено труп чоловіка з тілесними ушкодженнями, який лежить обличчям до низу, права верхня кінцівка зігнута в суглобі запрокинута догори, ліва верхня - витягнута вздовж тулуба. В його кишенях виявлено грошові кошти в сумі 763 гривні, аркуш паперу з рукописним текстом, та зарядний пристрій, які вилучені слідчим та упаковані (а.п.36-53).

Оглядом в судовому засіданні аркушу з рукописним текстом, вилученого при проведенні огляду місця пригоди встановлено, що це є передсмертною запискою загиблого, у якій він звертається до близьких, просить в них вибачення, вказує на те, що не може більше терпіти біль та нікого у своїй смерті не звинувачує (а.п.59).

Згідно з протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 13 грудня 2019 року, ОСОБА_14 впізнала в загиблому свого батька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.65-66).

Згідно з висновком експерта № 4546 від 09 січня 2020 року, смерть ОСОБА_13 настала від поєднаної травми голови, тулуба, правої верхньої кінцівки з численними переломами кісток скелету, що призвела до розвитку шоку. Всі ушкодження, виявлені при проведенні експертизи трупа ОСОБА_13 , утворилися незадовго до настання смерті, в сукупності знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя. Садна в лобно-скроневій ділянці зліва, забійна, рвана рана у лобній ділянці зліва, крововиливи в м`які тканини в лобно-скроневій ділянці, переломи кісток основи та склепіння черепу з розривом твердої мозкової оболонки, крововиливи під м`які мозкові оболонки утворилися від дії тупого твердого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею в ліву передньо-бічну ділянку голови. Крововиливи в м`які тканини правої задньої-бічної поверхні грудної клітини, прямі (згинальні) переломи 2-11 ребер по задній пахвовій лінії справа, непрямі (згинальні) переломи 3-10 ребер зліва по пахвовій лінії, непрямі (розгинальні) переломи 4-10 ребер зліва по лопатковій лінії, розрив зв`язок проміж 4-м, 5-м грудним хребцем, повний розрив спинного мозку в грудному відділі, перелом остистих відростків 5-8 грудних хребців утворилися в наслідок здавлення грудної клітини поміж двома тупими, твердими предметами з направленням травмуючої сили справа на ліво та ззаду наперед. Перелом правої плечової кістки утворився внаслідок дії тупого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею ззаду на перед. Весь комплекс ушкоджень у ОСОБА_13 міг утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди в результаті переїзду транспортного засобу, який рухався, через тулуб та голову (а.п.67-71).

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи № 9-874 від 24 грудня 2019 року, за умови статичного положення пішохода на відстані 0,45 м від лівої бічної частини кузова автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також враховуючи, що водій ОСОБА_6 в ліве заднє дзеркало заднього виду міг бачити пішохода, в місці, де він стояв (знаходячись у статичному положенні) і йому це нічого не обмежувало, автомобіль «ТАТА» мав можливість розпочати рух, оскільки між пішоходом та транспортним засобом інтервал складав 0,45 м. Водій автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності із вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішоходів не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань в області експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, тому дії пішохода ОСОБА_13 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно на підставі розділу 4 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 є невідповідність вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість у водія автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 залежала від виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху (а.п.95-99).

Також, в судовому засіданні досліджені такі докази та матеріали:

- протокол огляду вмісту паперового конверту з передсмертною запискою загиблого (а.п.55-58);

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 з додатком у вигляді схеми та фототаблиці (а.п.72-79);

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 з додатком у вигляді схеми та фототаблиці (а.п.80-86);

- протокол додаткового огляду місця події від 16.12.2019 року (а.п.86-92);

- висновок щодо результатів медичного огляду № 5916, згідно з яким станом на 13 годин 15 хвилин 12 грудня 2019 року ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.п.105);

- довідки лікарів нарколога та психіатра, згідно з якими ОСОБА_6 на обліку не перебуває (а.п.101, 103);

- інформація ЦОСІ ДІТ МВС України, згідно з якою ОСОБА_6 раніше не судимий (а.п.104);

- копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1196112 та Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00146-00155-19 від 17 травня 2019 року (а.п.107-108);

- копія паспорта ОСОБА_6 , його посвідчення водія та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.п.100, 106).

Проаналізувавши всі наявні докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Так, згідно з положенням ч.2 ст.286 КК України, основним безпосереднім об`єктом цього злочину є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст.286.

Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він своїми діями, перебуваючи в якості водія, порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-874 від 21 грудня 2019 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Разом з тим, як зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_6 вказав під час судового розгляду, що 19 грудня 2019 року в обідній час він керував вантажним автомобілем «ТАТА» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вул.Перемоги в м. Запоріжжя зі сторони вулиці Лермонтова в напрямку вулиці Діагональної. На перехресті поблизу 5-ї МКЛ зупинився на червоний сигнал світлофора та стояв першим в крайній лівій полосі руху проїжджої частини, розділеної з зустрічним напрямком руху бетонним розділювачем. Помітив пішохода, віком близько 80 років, зростом близько 160 см, який був легко одягнений, що перейшов пішохідний перехід з права на ліво. Коли на світлофорі загорівся зелений сигнал, пересвідчившись в безпеці шляхом огляду в дзеркала заднього виду автомобіля, на мінімальній швидкості розпочав рух. В цей час відчув, що задні колеса автомобіля наїхали на якусь перешкоду.

Вказані обвинуваченим обставини підтвердив і свідок ОСОБА_11 , який пояснив, окрім іншого, що, перебуваючи разом з обвинуваченим у автомобілі останнього в якості пасажира, вони разом рухались по вул. Перемоги в м.Запоріжжя. При цьому, коли загорівся зелений сигнал світлофору, водій ОСОБА_6 попросив його прижатися до сидіння, поглянув в дзеркало заднього виду справа та розпочав рух.

Доводи прокурора про те, показаннями свідка ОСОБА_11 підтверджується те, що ОСОБА_13 перед початком руху подивився лише в дзеркало заднього виду справа, а в дзеркало заднього виду зліва не дивився, чим, в свою чергу, на думку сторони обвинувачення, підтверджується порушення з боку обвинуваченого п.10.1 Правил дорожнього руху, є припущенням, оскільки вказаний свідок не стверджував, що ОСОБА_13 не пересвідчився в безпеці, коли розпочинав рух, та не дивився окрім іншого у дзеркало заднього руху зліва.

На викладене звернув увагу і суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

В свою чергу, показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями інших свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_9 підтвердив те, що коли загорівся зелений сигнал світлофора, чоловік ( ОСОБА_13 ) пригнув під задні колеса транспортного засобу, що стояв першим у крайній лівій полосі руху.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що через кілька секунд після того, як на світлофорі загорілось зелене світло, невідомий чоловік швидко «нирнув» головою вперед під колеса вантажівки, яка розпочала рух і його переїхала. На думку свідка, вказаний невідомий чоловік, нібито, спеціально чекав, коли на світлофорі загориться зелене світло та автомобіль розпочне рух.

Таким чином, показаннями обвинуваченого та свідків спростовується висунуте ОСОБА_6 обвинувачення стосовно порушення останнім вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з встановленими судом обставинами, дії пішохода ОСОБА_13 були раптовими та несподіваними, обумовленими бажанням вчинити самогубство, та обвинувачений, як водій, не міг їх передбачити.

Висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-874 від 24 грудня 2019 року, на який посилається прокурор, відповідно до вимог ст.94 КПК України, оцінювався у сукупності з іншими доказами та обґрунтовано не прийнятий судом.

Так, згідно з цим висновком, встановлено у діях водія автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 невідповідність вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість у водія автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 залежала від виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху.

Разом з цим, з висновку убачається, що при призначені експертизи слідчий констатував в постанові про призначення експертизи при викладені обставин справи, що після зміни сигналу світлофора з червоного на зелений сигнал, водій ОСОБА_17 не переконався в безпеці, розпочав рух, внаслідок чого задніми лівими колесами скоїв переїзд пішохода ОСОБА_13 . При цьому у вихідних даних слідчим зазначено, що пішохід вже лежав під автомобілем протягом 2 секунд на момент коли автомобіль під керуванням ОСОБА_6 розпочав рух та останній, не впевнившись в безпеці, розпочавши рух, сам своїми діями створив небезпеку для руху.

Формуючи свій висновок, експерт враховував саме ці вихідні дані.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив суду, що дійшов вищезазначеного висновку, виходячи з того, що слідчий у вихідних даних при призначенні експертизи вказав, що водій ОСОБА_6 не переконався в безпеці та почав рух транспортного засобу, а він як експерт може встановлювати лише технічну частину відповідності чи не відповідності дій Правилам дорожнього руху, а вихідні дані для цього надає слідчий, і якщо слідчий вказав в постанові, що водій «не пересвідчився в безпеці», то експерт при наданні свого висновку приймає це як встановлений факт.

Таким чином, слідчий для проведення судової інженерно-транспортної експертизи надав експерту вихідні дані, в яких фактично вже було констатовано, що водій ОСОБА_6 не дотримався вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, сам своїми діями створив небезпеку для руху, у наслідок чого і стався наїзд на пішохода ОСОБА_13 , що, в свою чергу, дає підстави для обґрунтованих сумнівів і у самих висновках експерта.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-874 від 24 грудня 2019 року неможна вважати доказом вини ОСОБА_13 з тих підстав, що в його основу покладено надані слідчим дані, які не відповідають дійсності, оскільки спростовуються іншими доказами по справі.

Окремо колегія суддів звертає увагу на показання потерпілої ОСОБА_14 , яка пояснила, що потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди є її батько ОСОБА_13 , який страждав тяжким захворюванням та, зі слів її чоловіка, висловлював думки про самогубство.

Ці показання узгоджуються зі змістом посмертної записки загиблого.

Перевіряючи доводи прокурора з приводу того, що потерпілий, згідно з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , безпосередньо перед наїздом деякий час перебував поряд з автомобілем водія ОСОБА_6 та останній міг його бачити, що також встановлено під час проведення слідчого експерименту, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, вищевказані свідки дійсно зазначили, що потерпілий безпосередньо перед тим, як пригнути під авто, деякий час перебував поряд з ним та обвинувачений міг його побачити.

Проте, та обставина, що обвинувачений міг бачити потерпілого неподалік від задньої частини свого автомобіля безпосередньо перед початком руху, не може безумовно свідчити про те, що перед початком руху обвинувачений не впевнився у його безпеці.

До того ж, як свідок ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_10 в ході судового розгляду зазначили про те, що потерпілий раптово пригнув під автомобіль, коли загорівся зелений сигнал світлофору та автомобіль вже розпочав свій рух. Таким чином, водій ОСОБА_6 від незалежних від нього причин не міг уникнути наїзду на потерпілого.

При цьому, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що згідно з встановленими обставинами провадження, які підтверджуються дослідженими доказами, потерпілий ОСОБА_13 навмисно вчинив самогубство у спосіб падіння під задні колеса вантажного автомобіля, вибравши для цього момент, саме коли транспортний засіб розпочав рух, задля того, щоб водій не мав можливості своєчасно зреагувати на таку ситуацію та не зміг уникнути наїзду.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд викривив у вироку показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не є слушними, оскільки суперечать матеріалам справи, в т.ч. спростовуються аудіо-відеозаписом судового засідання, у якому були допитані вказані свідки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство не вимагає дослівного викладення у вироку суду показань допитаних у судовому засіданні осіб.

Разом з цим, суть показань вищевказаних свідків в оскаржуваному вироку викладена вірно.

Окрім того, сам прокурор в своїй апеляційній скарзі наводить показання свідка ОСОБА_9 , надані у судовому засіданні від 06 жовтня 2020 року, про те, що невідомий чоловік 2 секунди стояв біля кузову автомобіля ближче до задніх коліс, а коли загорівся зелений сигнал світлофора, він «нирнув» під задні колеса транспортного засобу, що стояв першим у крайній лівій полосі руху.

Згідно з протоколами проведення слідчих експериментів (відеозапис яких не здійснювався), під час проведення вказаної слідчої дії в ході досудового розслідування свідки дещо інакше описували обставини вищевказаної події, проте, відповідно до вимог ч.1 ст.23 КПК України, суд отримав показання цих свідків усно безпосередньо під час судового розгляду, та у сукупності з іншими доказами надав їм правильну оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В свою чергу, згідно з п.10 ч.1, ст. 7, ч.ч.1,2,4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В апеляційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду.

Підстав для повторного дослідження доказів, як про це просить прокурор, колегія суддів не убачає, оскільки всі обставини провадження та докази судом дослідженні повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Фактично прокурор не погоджується з оцінкою, яку надав суд цим доказам, що само по собі не є підставою для їх повторного дослідження у розумінні вимог ч.3 ст.404 КПК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року, яким виправдано ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4