КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1428/2023 Категорія - ч. 1 ст. 126-1 КК України
ЄУН372/1199/22 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000259, внесеного до ЄРДР 15 лютого 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Обухів Київської обл., громадянин України, розлучений, який має базову середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

на вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126-1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно зі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покладено на Обухівський районний відділ філії державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91 КК України ОСОБА_6 направлено до служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 у частині застосованого обмежувального заходу покладено на Обухівський районний відділ філії державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області,

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт.

З посиланням на положення КК України, КПК України, постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Захисник звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є визнання вини у повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, адже за час проведення досудового слідства ОСОБА_6 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, обвинувачений у скоєному проявив щиросердне розкаяння.

Крім того, як зазначається апелянтом, обставин, які обтяжують покарання, ні під час досудового, ні під час судового слідства встановлено не було, а також, на думку захисника, судом не було враховано ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Акцентується увага в апеляційній скарзі і на тому, що станом на момент подання даної апеляційної скарги ОСОБА_6 у липні 2022 року добровільно приєднався до команди волонтерів Благодійної Організації Благодійний Фонд «Життя: «Допоможемо вижити», зайняв посаду водія волонтерського автомобіля, що двічі на місяць виїжджає на передову з гуманітарною допомогою для військових та щодня курсує в тилу з гуманітарною допомогою для нужденного населення.

Апелянт переконана, що покарання у виді штрафу, у розмірі, який визначить суд, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

На початку апеляційного розгляду захисник уточнила вимоги апеляційної скарги, зазначивши про те, що просить змінити ОСОБА_6 покарання на штраф у розмірі, визначеному апеляційним судом.

Потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 , належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подали.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши повторно наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Водночас, згідно з положеннями ч. 2 ст. 404 цього Кодексу суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 2 травня 2021 року по 30 березня 2022 року, перебуваючи по місцю проживання колишньої дружини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв по відношенню до останньої психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні її честі та гідності та призвело до психологічних страждань останньої, погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_9 , а саме викликало в неї зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.

Зокрема, ОСОБА_6 2 травня 2021 року близько 16.30 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно дружини ОСОБА_9 насильство в сім`ї психологічного характеру, що полягло у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 2 травня 2021 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у нетверезому вигляді, порушив терміновий заборонний припис серії АА № 107471 від 2 травня 2021 року, дійсний до 5 травня 2021 року, а саме: заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де вчинив сварку та розбив вікно в будинку. Обухівським районним судом Київської області ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності, оголошено останньому усне зауваження та провадження за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито.

Разом з тим, 28 червня 2021 року близько 00.05 год. ОСОБА_6 , будучи 25 травня 2021 року притягнутим до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, перебуваючи з місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно дружини ОСОБА_9 насильство в сім`ї психологічного характеру, яке виразилось в образах та у висловлюванні в її бік нецензурними словами, кидався на неї битися, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 17 грудня 2021 року близько 07.35 год. ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 у присутності малолітнього сина насильство в сім`ї психологічного характеру, що полягає висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_9 , та у подальшому ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 27 січня 2022 року близько 21 год. ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 насильство в сім`ї психологічного характеру, що полягає у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_9 , та у подальшому ОСОБА_6 притягнуто до адміністративно відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 31 січня 2022 року близько 21.15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно останньої домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, які виразилися у висловлюванні в її бік нецензурними словами та кидався до неї битися, чим завдав шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю, у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 30 березня 2022 року близько 08.45 год. ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 насильство в сім`ї психологічного характеру, що полягає у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, при цьому розбив один склопакет вікна будинку, внаслідок чого завдано матеріальну шкоду, а також була завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_9 , а у подальшому ОСОБА_6 притягнуто де адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Судом визнано, що ОСОБА_6 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, які згідно з висновком судово-психіатричної експертизи спричинені внаслідок вчиненого відносно неї насильства з боку ОСОБА_6 та викликало у неї зміни в психоемоційному стані у вигляд лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, за що передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

За ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто, умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства. Сексуальне насильство виходить за межі цих форм і за наявності підстав кваліфікується за відповідними статтями КК України.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст. 126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».

За кожний епізод вчинення щодо потерпілої ОСОБА_9 насильства в сім`ї, систематичність яких стала підставою висунення ОСОБА_6 обвинувачення у систематичному вчиненні по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 психологічного насильства, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні її честі та гідності, погрозах фізичною розправою, тощо, та призвело до психологічних страждань останньої, які мали місце в період часу з 2 травня 2021 року по 30 березня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальній, у тому числі і за 30 березня 2022 року (останнє за часом адміністративне правопорушення), та на нього накладено відповідне адміністративне стягнення, у тому числі за вчинення домашнього насильства 30 березня 2022 року у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., про що зазначено, як в оскаржуваному вироку, так і в обвинувальному акті (ас. 120-130, 3-8 т.1).

Згідно з положеннями ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Жодних відступів від положень цієї статті не допускається на підставі статті 15 Конвенції.

Таким чином, ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, один і той самий час, та сама поведінка особи).

Як зазначено у п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ігор Тарасов проти України» (Заява № 44396/05), обставини якого релевантні обставинам даного кримінального провадження (особа притягнута за одні й ті самі дії як за ст. 173 КУпАП, так і за ст. 296 КК України), Суд зазначає, що за відповідне адміністративне правопорушення передбачено застосування стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк до п`ятнадцяти діб. Зважаючи на характер та суворість покарання, Суд вважає, що це провадження у розумінні статті 6 Конвенції було кримінальним (див. рішення у справах «Галстян проти Арменії» (Galstyan v. Armenia), заява № 26986/03, пп. 58-60, від 15 листопада 2007 року, та «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02, п. 39, від 9 червня 2011 року). Відповідно воно підпадало під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7.

У справі «Сергій Золотухін проти Росії» (Sergey Zolotukhin v. Russia) (заява № 14939/03, ECHR 2009) Суд розглядав існуючі підходи до тлумачення принципу non bis in idem (заборони притягнення до відповідальності або покарання двічі за одне й те саме діяння) та дійшов висновку, що статтю 4 Протоколу № 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (там само, п. 82). Отже, важливо було зосередитися на тих фактах справи, які складають сукупність конкретних фактичних обставин стосовно одного й того ж обвинуваченого, та нерозривно пов`язані між собою у часі та просторі, існування яких мало бути доведено з метою засудження або порушення кримінальної справи (там само, п. 84) (пункт 26 рішення ЄСПЛ «Ігор Тарасов проти України»).

Отже, Суд доходить висновку, що факти, які двічі призвели до притягнення заявника до відповідальності, були нерозривно пов`язані між собою, та що оцінка національних судів другого провадження по суті стосувалася тих самих фактів, що досліджувалися і у першому провадженні (див., для порівняння, згадане рішення у справі «Сергій Золотухін проти Росії» (Sergey Zolotukhin v. Russia), п. 97) (пункт 30 рішення ЄСПЛ «Ігор Тарасов проти України»).

Проте, відповідно до положень Конвенції, обидва провадження були кримінальними з огляду на наведені вище підстави і з цього випливає, що національні органи влади продублювали кримінальні провадження, які стосувалися одних і тих самих фактів, у порушення принципу non bis in idem (пункт 32 рішення ЄСПЛ «Ігор Тарасов проти України»).

Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи на підставі сукупності аналогічних адміністративних правопорушень, за кожне з яких вона зазнала стягнення, порушує принцип non bis in idem («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів цього кримінального провадження встановлено, що потерпіла неодноразово (по кожному інкримінованому ОСОБА_6 епізоду адміністративного правопорушення) зверталась з заявою про вчинення відносно неї ОСОБА_6 кримінального правопорушення - домашнього насильства, однак, відносно ОСОБА_6 складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене, відповідно ч. 1, а у подальшому ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за що останній був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього за кожне адміністративне правопорушення накладено адміністративне стягнення. 14 лютого 2022 року до Обухівського РУП ГУ НП в Київській області надійшли матеріали з приводу систематичного вчинення ОСОБА_6 відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 домашнього насильства, на підставі яких 15 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України (ас. 50 т.1).

За наявними у матеріалах кримінального провадження даними, орган досудового розслідування, фактично не здійснюючи розслідування, використав матеріали, які стосувалися фактів раніше та пізніше вчинених ОСОБА_6 адміністративних правопорушень за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо однієї потерпілої - його колишньої дружини - ОСОБА_9 та за якими він вже був притягнутий до відповідальності за тих же фактичних обставин провадження, щодо яких сформульовано обвинувачення в рамках кримінального провадження, що підтверджено відповідними матеріалами та постановами місцевого суду, які досліджені під час апеляційного розгляду (ас. 51-138 т.1)

Зіставивши фактичні обставини правопорушень в обох провадженнях, які є кримінальними у розумінні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів доходить висновку, що в основу обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України покладені ті ж самі факти та обставини, які стали підставами для притягнення ОСОБА_6 до адмінвідповідальності за ст. 173-2 КУпАП та застосування до останнього адміністративних стягнень. При цьому постанови суду про притягнення ОСОБА_6 до адмінвідповідальності за ст. 173-2 КУпАП набрали законної сили. Нові або нововиявлені факти відсутні, а тому, колегія суддів вважає, що наведене вказує, що обвинувачений вдруге притягується до юридичної відповідальності (адміністративною за формою, але кримінальною за суттю) за одні й ті ж правопорушення, і висунуте ОСОБА_6 обвинувачення суперечить гарантіям, закріпленим у статті 4 Протоколу № 7, оскільки у випадку притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за статтею 126-1 КК України після його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 та частиною 2 статті 173-2 КУпАП за вказаними вище епізодами обвинувачення, які випливають з ідентичних фактів і які є по суті тими ж самими, порушує принцип «non bis in idem» («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений статтею 61 Конституції України та частиною 1 статті 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечитиме приписам ч. 3 ст. 2 КК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 2 грудня 2019 року в справі № 612/712/16-к, притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України, зокрема, за ухилення від виконання покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особи, котру вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування автомобілем особою, позбавленою права керування транспортними засобами), виключається у випадку, коли юридичні заходи та наслідки правового реагування на суспільно небезпечну поведінку є непередбачуваними та непропорційними для такої особи; встановлені факти, які двічі призвели до притягнення до відповідальності, були нерозривно пов`язані між собою, а оцінка у кримінальному провадженні по суті стосувалася тих самих фактів, що досліджувались у провадженні про адміністративне правопорушення, і значну їх частину покладено в обґрунтування кримінального обвинувачення. У цьому випадку обвинувачення є несумісним із гарантіями, передбаченими у ст. 4 Протоколу № 7, а ухвалення обвинувального вироку суперечить приписам ст. 2 ч. 3 КК України.

Зважаючи на те, що за всі вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, йому не інкримінувалось, то у цьому кримінальному провадженні відсутня обов`язкова підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК України (вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбачений цим Кодексом).

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За правилами статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Отже, з урахуванням встановленого під час апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку про скасування вироку суду, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених як в оскаржуваному вироку, так і в обвинувальному акті, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ст.. 126-1 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 і ч. 1 ст. 417 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126-1 КК України скасувати, кримінальне провадження № 0000259 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126-1 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4