Номер провадження: 11-кп/813/498/23
Справа № 509/1999/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового

засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000263 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2022 року стосовно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бурлача Балка, Чорноморської ОТГ, Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.04.2020 року за ч. 3 ст. 186 КК,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Овідіопольського райсуду Одеської області від 21.04.2020 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання обчислено з 25.07.2022 р.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 31 травня 2022 року приблизно о 20:00 год., умисно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом обману, з метою заволодіння підлітковим велосипедом малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 марки «Shark Crossride», вартістю 4000 грн., який йому придбала мати потерпіла ОСОБА_11 , перебуваючи біля автобусної зупинки по вул. Горностаєва в с. Дальник, Одеського району Одеської області, вступивши з діалог з малолітнім ОСОБА_10 , попросив останнього надати йому вказаний велосипед під приводом відвідування розташованого поряд дачного масиву і зобов?язанням в подальшому повернути велосипед, на що останній погодився та добровільно надав ОСОБА_8 у безоплатне тимчасове користування зазначений велосипед. Після чого, ОСОБА_8 , не маючи на меті повернення велосипеду марки «Shark Crossride», вартістю 4000 грн., і заволодівши ним, поїхав на ньому в бік с. Кароліно-Бугаз, Білгород-Дністровського району Одеської області, де продав велосипед потерпілої ОСОБА_11 незнайомому йому ОСОБА_12 за 800 грн., розпорядившись отриманими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч 2 ст. 190 КК України.

Вимоги і доводи апеляційної скарги.

В апеляційний скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції поверхнево і неповно встановив обставини кримінального провадження, внаслідок чого невірно кваліфікував дії обвинуваченого, які не містять у собі складу кримінального правопорушення.

Посилається на те, що судове засідання у справі велося українською мовою, яка є малозрозумілою для ОСОБА_8 навіть на побутовому рівні ( він ріс у російськомовному середовищі, а в школі погано вчився та не закінчив її).

Це пояснює те, що він погоджувався з оголошуваним судом обставинами, зміст встановлених обставин він не правильно розумів. ОСОБА_8 погодився із встановленими обставинами тому, що прокурор до початку судового засідання йому повідомив, що якщо він погодиться і визнає свою вину, то отримає максимально м`яке кримінальне покарання, а судовий розгляд пройде в дуже короткий строк.

Однак ОСОБА_8 не роз`яснили, що друге покарання буде приєднане до призначеного покарання , а тому остаточне покарання складе 6 років позбавлення волі.

По суті судом і правоохоронним органом обвинуваченого було введено в оману.

Суд неповно дослідив обставини справи, дії обвинуваченого та його психічне ставлення до обставин, чим порушив ст. 410 КПК .

Суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 як шахрайство, тоді як корисливої мети чи умислу реалізувати отриманий у позичку велосипед, розпорядитися грошовими коштами на власний розсуд ОСОБА_8 не мав.

Навпаки із самого моменту отримання він постійно думав та переймався збереженням і поверненням велосипеду власнику.Тому в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, відсутня об`єктивна сторона злочину і вина.

ОСОБА_8 визнав обставини отримання ним велосипеду, ті які розумів у судовому засіданні, а також вину у тому , що не повернув велосипед вчасно.

Суд неповно встановив обставини кримінального правопорушення, тоді як дійсні обставини були такими:

Ввечері 31.05.2022 року ОСОБА_8 попросив у малознайомого йому ОСОБА_13 позичити йому за плату власний, подарований йому родичами велосипед на один день, з`їздити в сусіднє село і назад. За так званий прокат велосипеда ОСОБА_8 сплатив ОСОБА_10 100 грн.

ОСОБА_8 у свого знайомого затримався більше ніж на 2 години, вжив спиртні напої, стало темно і він зрозумів, що до комендантської години на велосипеді повернутися неможливо. Тоді він помітив місцевого військовослужбовця ОСОБА_14 , вступив з ним в діалог, поцікавився чи можна повертатися у комендантську годину, однак той порекомендував йому не робити цього.

Тоді ОСОБА_8 попросив ОСОБА_15 сховати ( взяти на зберігання) позичений велосипед. Він позичив у того військовослужбовця 800 гр на таксі, щоб вчасно повернутися додому. ОСОБА_16 погодився взяти велосипед на зберігання і дати ОСОБА_8 800 грн., завдяки чому обвинувачений вчасно повернувся додому в м. Овідіополь на таксі до початку настання комендантської години. Усі наступні дні позичений велосипед залишався у того військовослужбовця і наміру, умислу продавати чужий велосипед ОСОБА_8 не мав. Він до цих пір не повернув ОСОБА_12 грошовий борг.

Суд першої інстанції невірно встановив коло учасників кримінального провадження та безпідставно визнав потерпілою матір ОСОБА_10 , який є власником велосипеда, подарованого йому родичами.

Вказує, що висновки суду ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи, що не враховують спосіб та умови отримання обвинуваченим велосипеда, умови залишення велосипеда на зберігання ОСОБА_12 , мотиви термінового залишення обвинуваченим с.Кароліно- Бугаз. Висновки суду не підтверджуються доказами, докази взагалі не були досліджені судом, не відповідають фактичним обставинам справи, існують суперечливі докази, що мають істотне значення для висновків суду( пояснення ОСОБА_15 )

Цим суд порушив ст. 411 КПК.

У цій кримінальній справі новими даними є факт отримання ОСОБА_17 велосипеду у позичку без наміру його продати, а також факт залишення ним велосипеду на відповідальне зберігання ОСОБА_12 та запозичення у нього грошових коштів на проїзд у таксі.

Суд невірно встановив коло учасників кримінального провадження, визнав потерпілою матір позичальника велосипеду ОСОБА_11 , однак велосипед є власністю її сина ОСОБА_10 , адже є подарунком його родичів. Тому у даному кримінальному провадженні в якості потерпілого необхідно було залучити власника велосипеду ОСОБА_10 , а його матір - його законним представником.

Здійснення судового провадження за відсутності реального потерпілого- ОСОБА_10 є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК.

При розгляді кримінального провадження суд позбавив ОСОБА_8 права на захист у справі, де участь захисника є обов`язковою, щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження та у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.

Суд не запропонував обвинуваченому скористатися правовою допомогою захисника.

Усна угода ОСОБА_8 з прокурором до початку судового засідання про визнання ним вини заради призначення йому максимально м`якого покарання, а також подальші дії обвинуваченого в судовому засіданні є по суті угодою між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості, а тому в цьому випадку прокурор мав би оголосили про укладення такої угоди і суд визнав би участь захисника в даній справі обов`язковою, чого зроблено не було.

Участь захисника не була визнана судом обов`язковою в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд порушив приписи ч.3 ст. 349 КПК в частині правильного розуміння ОСОБА_8 змісту викладених обставин , а також роз`яснення позбавлення його права оскаржити викладені обставини в апеляційному порядку.

Суд формально і поверхнево підійшов до з`ясування у ОСОБА_8 розуміння змісту наведених ним обставини, не дивлячись на молодий вік, відсутність у нього повної середньої освіти, відсутність розуміння ним кримінального процесу , не роз`яснив ОСОБА_8 , що він буде позбавлений права оскаржити викладені обставини в апеляційному порядку.

Суд належним чином не роз`яснив обвинуваченому його права та обов`язки, не пересвідчився, що він їх реально розуміє.

Обвинуваченому надає можливість оскаржити вирок той факт, що судом встановлено не всі обставини справи, а невстановлені судом обставини впливають на правильну кваліфікацію його діянь, які не містять складу злочину. Це перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Вказує, що судом були допущені численні порушення вимог п.1,4,5 ч.2 ст. 415 КПК України , а саме те , що суд не закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 при наявності підстав для його закриття ( у діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення) провадження у справі здійснено за відсутності захисника, а також реального потерпілого, тому вироку підлягає скасуванню.

В ході судового розгляду здійснено неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК , тоді як в його діях відсутній склад злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Потерпіла належним чином повідомлена про дату, час апеляційного розгляду. В судове засідання не з`явилася, заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавала. Її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 2 ст. 394 КПК судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Ретельно перевіривши кожен довод апеляційної скарги, враховуючи приписи ст. 404, ч.2 ст. 394 КПК України колегія суддів враховує наступне.

Як видно із вироку від 25.07.2022 року , суд визнав винуватим ОСОБА_8 у тому, що він 31 травня 2022 року, приблизно о 20:00 год., умисно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом обману ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заволодів підлітковим велосипедом марки «Shark Crossride», вартістю 4000 грн., не маючи на меті його повернення. Поїхав на ньому в бік с. Кароліно-Бугаз, Білгород-Дністровського району Одеської області, де продав велосипед незнайомому йому ОСОБА_12 за 800 грн., розпорядившись отриманими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.

Відповідно до ч.3,4 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Вбачається, що суд першої інстанції, зважив на те, що учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють їх зміст, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого та матеріалів що характеризують особу обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи про те, що під час судового розгляду судом було порушено право обвинуваченого на захист, зважаючи на те, що він погано розуміє українську мову, фактично уклав до початку судового засідання угоду з прокурором, тому, за твердженням апелянта, у цьому провадженні участь захисника була обов`язковою.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта.

З матеріалів провадження та технічного запису судового засідання вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України , яке не відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

На початку судового розгляду ОСОБА_8 , було вручено пам`ятку про права на обов`язки, що підтверджує його особиста розписка (а.п. 28, 30) .

З технічного запису судового засідання видно, що ОСОБА_8 на питання головуючого підтвердив, що отримав пам`ятку про права та обов`язки , вказав на відсутність у нього клопотань.

Жодних зауважень з приводу того, що він не розуміє свої права та обов`язки чи не розуміє українську мову не розуміє українську мову, чи потребує залучення захисника ОСОБА_8 не висловив.

За змістом ст. 29 КПК України та інших положень кримінального процесуального закону вбачається, що на слідчого, прокурора або суд не покладено обов`язку залучення перекладача за відсутності відповідного клопотання від осіб, які мають таке право, а забезпечення участі перекладача здійснюється за умови подання відповідного клопотання та за наявності для цього передбачених законом підстав.

Питання про дотримання вимог ст. 29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (даліКонвенції).

Відповідно до підпункту «е» п. 3 ст. 6 Конвенції та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну допомогу.

Для констатації факту порушення права особи на захист, через незабезпечення обвинуваченого послугами перекладача, установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом».

При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою вказаних обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.

З матеріалів провадження вбачається,що ОСОБА_8 07.08.1998 року є громадянином України, народився в Україні, отримав неповну середню освіту. Усного чи письмового клопотання про залучення перекладача не заявляв, в т.ч. і під час апеляційного розгляду.

Йому, як видно були роз`яснені права, в тому числі і право на захист, що підтверджується його власноручною розпискою про отримання пам`ятки про права та обов`язки.

В матеріалах справи міститься його власноручна заява від 04.07.2022 року про відкладення судового розгляду , викладена українською мовою. Українському мовою була викладена і апеляційна скарга обвинуваченого , яка ухвалою судді доповідача від 15.09.2022 року була повернута обвинуваченому, так як не були виправлені недоліки апеляційної скарги.

З технічного запису судового засідання вбачається, що ОСОБА_8 після оголошення обвинувального акта вказав на те, що суть пред`явленого обвинувачення йому зрозуміла, вину визнає, погодився із порядком дослідження доказів згідно ч.3 ст. 349 КПК, про що наявна відповідна письмова розписка, яка містить посилання на те, що він розуміє правильно зміст цих обставин та що у такому випадку він не має права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. ( а.п. 31).

Головуючим суддею було роз`яснено ОСОБА_8 , що у випадку оскарження ним вироку в апеляційному порядку він буде позбавлений можливості оспорювати ті обставини, які ним не заперечуються та за згодою учасників судового провадження встановлено наступний порядок та обсяг дослідження доказів - допит обвинуваченого та дослідження характеризуючих його матеріалів.

Клопотань про залучення захисника ОСОБА_8 під час розгляду провадження в суді першої інстанції не заявляв.

Предметом судового розгляду виступають обставини вчиненого правопорушення в контексті їх обсягу та змісту , що викладені у сформульованому обвинуваченні.

З технічного запису судового засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у своїх вільних поясненнях та на питання прокурора і головуючого судді, пояснив , що у дату та час вказаний в обвинувальному акті він в с. Дальнік погуляв зі своїми знайомим. Потім його знайомий поїхав, а йому було потрібно до нього добратися. Він підійшов до потерпілого і попросив покататися, залишив за це гроші. Потім поїхав у напрямку через дачі в бік с. Кароліна- Бугазу, незнайомому чоловіку продав велосипед за 800 грн., гроші витратив на особисті потреби. Потерпілому казав, що велосипед поверне, проте ввів його в оману і не повернув .

Отже в цілому у своїх показаннях обвинувачений, як видно не спростовував обставини, викладені у сформульованому обвинуваченні, зокрема те , що взяв у ОСОБА_10 велосипед покататися, пообіцяв повернути, проте обманув, велосипед не повернув, натомість продав його незнайомому чоловіку за 800 грн. , а гроші витратив на власні потреби.

Про ті обставини, які зазначає захисник в апеляційній скарзі, ОСОБА_8 під час судового розгляду не повідомляв.

Суд вірно дійшов висновку, що за встановлених судом обставин, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 фактично здійснив позичку велосипеду та постійно переймався за його збереження є голослівними.

Потерпіла ОСОБА_11 подала заяву про те, що у зв`язку з сімейними обставинами просить проводити всі судові розгляди без її участі. Обставини справи та докази , які в ній є, не оспорює. ( а.п. 20)

Сукупність наведених обставин та відомостей спростовують доводи апеляційної скарги, що судом було порушено право ОСОБА_8 на захист під час судового розгляду, через те, що він у повній мірі не розумів суть пред`явленого йому обвинувачення через недостатній рівень знання української мови.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено порядок визначення обсягу досліджених доказів , передбачених ч.3 ст. 349 КПК України є безґрунтовними.

Враховуючи наведене , судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що рішення погодитися із обставинами вчинення інкримінованого злочину було прийнято обвинуваченим при повному розумінні фактів справи і правових наслідків та на добровільній основі.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину , через те, що прокурор перед судовим засіданням пообіцяв йому у цьому разі швидкий розгляд справи та мінімальний строк покарання, що фактично є укладенням угоди між прокурором та обвинуваченим, позбавлені відповідного обґрунтування.

Матеріали провадження не містять відомостей про те, що між прокурором та обвинуваченим у відповідності до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України була укладено угода при визнання винуватості.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до його повноважень КПК.

Фактично стверджуючи в апеляційній скарзі про вчинення впливу на обвинуваченого з боку прокурора з метою змусити визнати винуватість, стверджуючи, що прокурор ввів ОСОБА_8 в оману, обвинувачений чи його захисник, не надали доказів звернення із заявою про вказані порушення у порядку, визначеному ст. 214 КПК, або щодо здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Вказані доводи апеляційної скарги не підтверджуються належними, достовірними і допустимими доказами , тому є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирок суду підлягає скасуванню через проведення судового розгляду за відсутності реального потерпілого - неповнолітнього ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими , зважаючи на приписи ч.3 ст. 349 КПК, межі судового розгляду визначені ч.1 ст. 337 КПК України та позицію обвинуваченого під час судового розгляду, який не оспорював фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення. Проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_11 він не заперечував.

З наведених обставин та підстав колегією суддів було залишено без задоволення клопотання , викладене захисником в апеляційній скарзі про залучення в якості потерпілого ОСОБА_10 та зміну статусу ОСОБА_11 з потерпілої на законного представника неповнолітнього потерпілого.

Залишено без задоволення і клопотання апелянта про проведення апеляційним судом дослідження доказів - допит обвинуваченого, неповнолітнього ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 , оскільки апелянтом не було обґрунтоване таке клопотання, враховуючи положення ч.2 ст. 394, ч. 3 ст. 349, ч. 3 ст. 403 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги захисника про скасування вироку та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невідповідності призначеного судом покарання вимогам ст. 50, 65 КК України.

Разом із тим, відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів вважає можливим змінити вирок в частині призначеного покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 призначене покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до покарання за новим вироком невідбутої часини покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.04.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.3. ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з іспитовим строком 3 роки, звільнено ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , як видно, перебував під вартою на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2020 року, тобто з 18.03.2020 року по 21.04.2020 року. Отже з урахуванням положень ч.1 ст. 71, ч.5 ст.72,ст. 73 КК України невідбута частина покарання за цим вироком становить не 5 років, як визначив суд, а 4 роки 10 місяців 25 днів.

Отже з урахуванням призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 190 КК , та застосування визначеного судом принципу повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточне покарання за сукупністю вироків не може перевищувати 5 років 10 місяців та 25 днів , що залишилося поза увагою суду.

Відповідно до положень ст. 73 КК при заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи викладене, вирок суду щодо ОСОБА_8 у порядку ч.2 ст. 404, п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408, ст. 413 КПК з урахуванням положень ч.5 ст.72, ст.73, ч.1 ст.71 КК України належить змінити в частині призначеного покарання.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_8 слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 413, 419, ч.2 ст. 376 КПК апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2022 року стосовно ОСОБА_8 у порядку ч.2 ст. 404 КПК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України з урахуванням положень ст. 72, 73 КК України до покарання призначеного за новим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.04.2020 року та вважати ОСОБА_8 за сукупністю вироків засудженим до остаточного покарання у виді 5 років 10 місяців та 25 днів.

В іншій частині вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців , а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4