КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/3867/23Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4127/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000735, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців;

- за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09 лютого 2023 року, знаходячись у торгівельній залі магазину «Метро», реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, взяв зі стелажу магазину портативну колонку, пройшовши повз касу і не розрахувавшись за вказаний товар, покинув магазин з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав товариству з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» майнову шкоду в розмірі 582, 50 грн. Крім цього, ОСОБА_7 27 лютого 2023 року, знаходячись у торгівельній залі магазину «Метро», реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, взяв з полиць магазину три пакетики корму для котів торгової марки «Club 4 Paws Premium Turkey», один пакетик корму для котів торгової марки «Club 4 Paws Premium Rabbit&Turkey», дві шоколадки торгової марки «Millennium Golden Nut з горіхами-родзинками», шість кусків мила торгової марки «Johnson's Гранат» та шість кусків мила торгової марки «Johnson's Папайя», загальною вартістю 415, 02 грн., заховав дані речі до кишень куртки та направився до виходу з магазину, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками охорони магазину.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та собі винного, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд неправильно застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України, оскільки таке рішення не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Крім цього вважає, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав застосував положення статті 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. За доводами прокурора, суд безпідставно врахував як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки останній видав слідчому викрадену портативну колонку лише після того, як його було викрито у вчиненні злочину. При цьому прокурор зазначає, що висновки суду про вчинення ОСОБА_7 крадіжки внаслідок збігу тяжких особистих обставин не ґрунтуються на фактичних обставинах провадження, оскільки гроші для розрахунку за викрадений товар на час крадіжки у ОСОБА_7 були, при цьому викрадені товари не є товарами першої необхідності.

Вважає, що за наведених обставин виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років

- за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначити, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, в зв`язку з чим розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за кожен злочин, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом обґрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Доводи прокурора про те, що суд необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , - вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин та добровільне відшкодування завданих збитків, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як пояснив обвинувачений і це підтверджується матеріалами провадження, після його затримання за другим епізодом злочинної діяльності він добровільно видав портативну колонку, які він викрав 09 лютого 2023 року та в подальшому активно сприяв у розкритті цього злочину. При цьому, як під час допиту в суді першої інстанції, так і в суду апеляційній інстанції, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що вчинив злочин у зв`язку зі збігом тяжких особистих обставин та відсутністю матеріального доходу, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина, після запровадження в Україні воєнного стану він лишився роботи та заробітку, мав на той час непогашений кредит.

Суд визнав за можливе, з урахуванням встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також даних про особу винного, застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі, передбаченої законом, строком на 4 роки і шість місяців.

Суд також звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за сукупністю злочинів, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки визнав, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу винного, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання по ч.4 ст.185 КК України нижче нижчої межі, ніж передбачене в санкції даної норми закону, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За приписами статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, в сукупності з встановленими судом даними про особу винного, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та давали суду правові підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалене рішення про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання відповідає і вимогам ст.50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання в достатній мірі не врахував характер вчиненого злочину і дані про особу обвинуваченого, та призначив покарання, яке є недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Зокрема судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаюється у вчиненому та добровільно відшкодував завданий збиток, повернувши викрадений товар, що підтверджується відповідною розпискою представника потерпілого (а.с.57, т.1), одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2009 року народження (а.с.54,55, т.1), а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів також враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів та їх наслідки, які не потягли за собою настання матеріальної шкоди, а також те, що предметом посягання були речі першої необхідності (їжа для тварин та засоби гігієни), раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (а.с.53, т.1).

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді даного провадження дотримався загальних засад призначення покарання, принципу його індивідуалізації, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_7 , а тому призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Обґрунтовано та на законних підставах суд також звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав застосував положення статей 69, 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3