ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3098/23 Справа № 183/1489/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст. 111-2 КК України (далі - КК).

За матеріалами справи під час досудового розслідування ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року стосовно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою, дію якого було в подальшому місцевим судом продовжено.

Під час судового засідання ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до 06 жовтня 2023 року, включно.

Цим же рішенням звернуто увагу прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області на необхідність дотримання вимог КПК під час звернення до суду із клопотанням щодо доцільності дії запобіжного заходу в частині не лише його обґрунтування, а і дотримання вимог, визначених частиною 3 ст.184 КПК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що в судових засіданнях 20.07.2023 та 15.08.2023 були допитані три свідки сторони обвинувачення (два співробітники стадіону та особа, яка знайома з обвинуваченим та проживає разом зі стадіоном), які одноголосно повідомили, що ОСОБА_8 як директор стадіону приховав Герб України та кубки з символікою України, щоб зберегти; говорив всім співробітникам під будь-яким приводом до останнього не здавати українські паспорти та не отримувати російські; не здав співробітників, у яких діти служили в ЗСУ; під час матчу всі написи на табло були українською мовою; на стадіоні нічого не змінилося під час окупації та з`явилося нічого нового; жодних слів та/або дій щодо підтримки окупантів від нього ніхто ніколи не чув.

Крім того, вказує, що ОСОБА_8 інкримінується, що умисел на такі дії у нього виник не раніше 24.04.2022 року, однак такі твердження прокурора нічим не підтверджені та навпаки спростовуються тим, що інкримінована стаття не існувала в КК та набрала чинності 24.04.2022. При цьому, стороною захисту однозначно, відповідними відповідями від Укрпошти, мобільних операторів, доведено відсутність взагалі підстав для кримінальної відповідальності ОСОБА_8 через не доведення в м. Куп`янськ змін до КК щодо статті, яка йому інкримінується.

Водночас, зазначає, що ОСОБА_8 одружений, має постійне місце проживання, до моменту арешту працював, раніше не судимий, самостійно з`явився до апеляційного суду та був заарештований, хоча тим, що зв`явився довів відсутність у нього бажання переховуватися.

Також, звертає увагу, що суд першої інстанції всупереч положенням ч.3 ст.183 КПК України (далі-КПК) не виконав обов`язок щодо визначення розміру застави, при цьому свавільно не мотивував таке своє рішення обставинами справи та даними щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а у разі залишення ухвали суду без змін, змінити ухвалу суду в частині визначення застави, яку визначити в мінімальному встановленому КПК розмірі, яка не буде завідомо непомірною для обвинуваченого ОСОБА_8 .

На апеляційну скаргу захисником ОСОБА_7 подані письмові пояснення, в яких він наводить свої аргументи на підтвердження доводів захисника ОСОБА_6 , просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисників на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт або встановити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативний запобіжний захід, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також те, що обвинуваченому відомо місце проживання свідків вчинення кримінального правопорушення у вищевказаному кримінальному правопорушенні, показання яких, надані під час досудового розслідування, у зв`язку з чим, обвинувачений може здійснити спробу незаконного впливу на свідків, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях.

Разом з цим суд дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, не допитано усіх свідків згідно реєстру, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 60 днів, тобто до 06 жовтня 2023 року, включно.

При цьому, суд першої інстанції вірно послався на імперативний характер ч.6 ст.176 КПК, що містить категоричний припис про застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо осіб, які вчинити злочини, передбачені статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК і не передбачає будь-якої іншої альтернативи при розгляді питання щодо продовження дії запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК та приписи вищевказаної статті не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді нічного домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

На даному етапі кримінального провадження відсутні й підстави для встановлення альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу у вигляді застави, про що просить сторона захисту, оскільки судовий розгляд триває, не допитано усіх свідків сторони обвинувачення та не досліджено письмові докази.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Окрім того, доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Водночас, на переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до 06 жовтня 2023 року, включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3