Справа № 157/1352/21 Провадження №11-кп/802/575/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волиця Турійського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, у порядку ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з дня затримання 18.05.2023.

Залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Задоволено цивільний позов. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 2402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 68 коп. процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Вироком також вирішено питання долі речових доказів та щодо арешту на майно.

Так, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він 31 серпня 2021 року близько 11 год., знаходячись на території садиби по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, проник через отвір у підвалі до житлового будинку, де в спальній кімнаті з шухляди шафи умисно таємно викрав грошові кошти в сумі 500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_8 31 серпня 2021 року близько 12 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території садиби по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, проник через отвір у підвалі до житлового будинку, де в спальній кімнаті з шухляди шафи повторно умисно таємно викрав грошові кошти в сумі 49 500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини його довірителя та кваліфікацію дій, вважає вирок необґрунтованим та незаконним в частині призначеного покарання, яке на його думку є надто суворим. Зазначає про те, що обвинувачений на стадії досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження активно сприяв розкриттю злочинів, повністю визнав свою винуватість, а також шкодує про вчинене. Заявлений цивільний позов він визнав повністю. Проте, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, виходив із того, що він в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, що й вказано у вступній частині вироку у порядку ст.89 КК України не судимий. З такою позицією місцевого суду захисник не погоджується, оскільки Касаційний кримінальний суд в одному із своїх рішень дійшов висновку, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Вказує про те, що судимість має строковий характер і саме закон визначає коли виникає судимість та встановлює підстави для її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення так і зняття судимості пов`язане зі спливом строків, передбачених ст.89 КК України, протягом яких особа повинна дотримуватись визначених законом вимог та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Особа, судимість якої погашено або знято вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання відбула. А тому, захисник вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому помилково взяв до уваги те, що останній мав в минулому судимості, які фактично зняті, що призвело до призначення надто суворого покарання. Переконаний, що в даному випадку призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України буде достатнім і відповідатиме меті покарання. Також зазначає, що обвинувачений є особою молодого віку та після вчинення злочинів про які йде мова у даному кримінальному провадженні зробив для себе відповідні висновки, які засуджують його попередню поведінку. Посилаючись на наведене, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому покарання за санкцією ч.3 ст.185 КК України та звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Потерпілий та його представник будучи належним чином повідомленими про час та дату судового засідання, до суду не з`явились. Водночас, представник потерпілого подав до суду заяву в якій просить апеляційний розгляд проводити у його відсутності та відсутності потерпілого. Також зазначає, що апеляційні доводи сторони захисту вважає цілком безпідставними, а судове рішення законним. Окрім того, вказав і про те, що завдала шкода потерпілому не відшкодована по даний час, і при цьому будь-яких дій зі сторони обвинуваченого з приводу її відшкодування вчинено не було, хоча в суді першої інстанції у зв`язку з цим оголошувалась перерва.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, які підтримали скаргу з підстав викладених у ній, а також не заперечував про проведення апеляційного розгляду у відсутності його довірителя, і така позиція між була ними узгоджена, прокурора, який апеляційні доводи заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, сторона захисту у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок суворості.

Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.

Так, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення ПВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_10 місцевим судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України (два епізоди), який за формою вини є умисним проти власності, а за кваліфікацією злочинів по ступеню тяжкості відповідно до ч.5 ст.12 цього Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також було враховано і наслідки від його вчинення завдання шкоди потерпілому, яка не відшкодована. Слід також зазначити, що, як встановлено судом обвинуваченим не вживалось будь-яких заходів щодо відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди, і така залишається не відшкодованою і по даний час.

До обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд відніс активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а до обставин, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння щодо другого епізоду, який мав місце 31.08.2023 о 12 год.

З достатньою повнотою судом взято до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він посередньо характеризується за місцем свого проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за що засуджувався до покарання із застосування положень ст.75 КК України, однак після закінчення незначного проміжку часу після закінчення іспитового строку знову ж вчинив кримінальне правопорушення (два епізоди), що як правильно зазначив суд першої інстанції, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також підвищену суспільну небезпечність.

Також хоч цивільний позов обвинувачений визнав, однак по даний час не вживав і не виживає будь-яких заходів щодо відшкодування завданої ним шкоди.

Окрім того, взято до уваги судом і думку потерпілого, який при обранні міри покарання покладався на розсуд суду. В даний час потерпілий та його представник судове рішення вважають законним.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, що фактично є майже мінімальним, яке передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки від нього, особу винного й інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про наявність підстав для застосування до обвинуваченого покарання саме у виді позбавлення волі, яке й слід відбувати реально, тобто без умовного засудження, передбаченого положеннями ст.75 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд переконаний, що призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для його виправлення, попередження вчинення як ним так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено у поданій апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом його звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, апеляційний суд вважає цілком безпідставними апеляційні доводи про те, що судом було взято до уваги при призначенні покарання попередні судимості обвинуваченого, оскільки місцевий суд у вступній частині вироку вказав, що останній в порядку ст.89 КК України не судимий, а в мотивувальній лише про те, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності. В даному випадку погашені судимості з урахуванням вище встановлених обставин, не дають жодних підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, який передбачений ст.75 КК України.

Також жодним чином не може бути підставою для призначення покарання про яке вказує сторона захисту, молодий вік обвинуваченого і те, що він зробив певні висновки щодо своїх дій.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними і до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просять апелянт.

З огляду на викладене, вирок суду в оскаржуваній його частині - призначеного покарання, є законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України, а тому підстав для його зміни, як про це просить сторона захисту, не немає.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 травня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді