УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001081 від 30.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001081 від 30.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження за №0001081 від 30.03.2023 року за ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що ДП ДГЗП Спецтехноекспорт на виконання окремих вказівок Міністерства оборони України (далі - Міноборони) щодо своєчасного виконання державних контрактів уклало контракти на авіаперевезення з ДП «Антонов» (м. Київ) та компанією «Maximus Air LLC» (Об`єднані Арабські Емірати).

02.08.2023 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва, слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено, вилучено та поміщено до сейф-пакету RIC2051643 наступні речі: заяви на видачу готівки отримувач ОСОБА_6 у кількості 29 шт.; платіжні інструкції на видачу готівки отримувач ОСОБА_6 у кількості 20 штук; квитанцію №1 від 14.10.2022 платника ОСОБА_6 ; товарний чек «Ощадбанк» від 05.05.2023; чеки щодо видачі готівки у кількості 4 шт.

02.08.2023 винесено постанову про визнання вищевказаних вилучених речей, що упаковані до сейф пакету RIC2051643 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - речовими доказами.

У своєму клопотанні прокурор зазначає, що вилучені речі встановлюють та підтверджують обставини даного кримінального правопорушення, мають значення речового доказу, а також потребують подальшого дослідження.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі з підстав в ньому наведених, зазначив, що ОСОБА_6 є дружиною ОСОБА_5 , який є працівником одного з підприємств, які фігурують в даному кримінальному провадженні, вилучене майно має доказове значення в даному кримінальному провадженні у зв`язку з чим просив клопотання задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що документи, на які просить накласти арешт прокурор стосуються зняття готівки ОСОБА_6 зі своїх рахунків, та не можуть бути речовим доказом у справі, оскільки остання не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Слідча суддя, заслухавши думку учасників, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, а також документи що долучено в судовому засіданні, дійшла висновку про таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження за №0001081 від 30.03.2023 року за ч. 5 ст. 191 КК України.

02.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2023 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено, вилучено та поміщено до сейф-пакету RIC2051643 речі, які 02.08.2023 постановою слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим вважаю, що сама по собі постанова слідчого про визнання речових доказів від 02.08.2023 носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові не надана оцінка відповідності вилучених заяв на видачу готівки отримувач: ОСОБА_6 у кількості 29 шт.; платіжних інструкцій на видачу готівки отримувач ОСОБА_6 у кількості 20 штук; квитанції та чеки щодо видачі готівки у кількості 4 шт., з наступними номерами: 0472, 1765, 1878, 0468, положенням статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідча суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст.98,170,171,172,309,395 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001081 від 30.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя Антоніна КВАША