Справа № 161/7115/23 Провадження №11-кп/802/587/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000289 від 21 березня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з професійно - технічною освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 05.05.2009 року Путивльським районним судом Сумської області за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі - 24.09.2018 року звільнений по відбуттю строку покарання;

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.129 КК України та призначенено покарання у виді у виді 2 (двох) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судової експертизи в сумі 1195 (одну тисячу сто дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Вироком суду вирішено долю речового доказу.

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 28.03.2023 року скасовано.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 20.03.2023 близько 18 години 55 хвилин, знаходячись по вулиці Червоного Хреста поблизу будинку №8, що у місті Луцьку Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, умисно, розуміючи, що його дії викличуть у неповнолітнього ОСОБА_9 побоювання за власне життя, звертаючись до останнього у нецензурній формі та маючи мету здійснити йому погрозу вбивством, підійшов впритул до неповнолітнього потерпілого та приставив до шиї останнього лезо ножа із двосторонньою заточкою з клинком довжиною 124 мм та найбільшою шириною 35 мм і товщиною 3,5 мм, який тримав у правій руці, що було сприйнято ОСОБА_9 , як дії, спрямовані на подальше пере різання йому сонної артерії і давали йому реальні підстави побоюватися за здійснення цієї погрози. Не бажаючи відмовлятись від свого злочинного умислу та усвідомлюючи характер своїх дій, ОСОБА_7 , продовжуючи вказану погрозу, переклав зазначений ніж до лівої руки та спрямовуючи лезо в сторону потерпілого, здійснив рух ножем у сторону потерпілого в ділянку живота, від якого останній ухилився та побоюючись здійснення щодо нього подальших дій із застосуванням вказаного ножа, які загрожували його життю та які він сприймав як реальні, ОСОБА_10 залишив місце події.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними, протиправними діями, які виразились в погрозі вбивством, за наявності реальних підстав побоювання її здійснення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України (а.с.50-51).

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації дій, апеляційнаскарга подається у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особіобвинуваченого внаслідок суворості призначеного покарання.

Вважає даний вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні на підставі наступних обставин. Судом першої інстанції під час призначення покарання не було враховано в повній мірі обставин, за яких був вчинений кримінальний проступок, особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини, які впливають на призначення покарання, в результаті чого покарання у виді на 2 місяців арешту, призначене судом першої інстанції, є на їх думку несправедливим внаслідок своєї суворості.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд не в повній мірі врахував те, що він: визнав вину, вибачився перед потерпілим та щиро розкаявся у вчиненому (п.1 ч.1 ст.66 КК України);має постійне місце проживання (ч.2 ст.66 КК України); добровільно відшкодував моральну шкоду (п.2 ч.1 ст.66 КК України); вчинення злочину особою молодого віку (ч.2 ст.66 КК України).

В ході досудового слідства стороною захисту вживалися заходи щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому, але представниками потерпілих лише в судовому засіданні заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 7000 гривень, внаслідок чого ОСОБА_7 відшкодовано вказану моральну шкоду в розмірі 8000 гривень.Отже, потерпілому ОСОБА_9 в повному обсязі відшкодовано моральну шкоду, тому фактично він жодних ні моральних, ні матеріальних претензій до ОСОБА_7 не має.

Вказує на те, що за час проведення досудового та судового слідства, ОСОБА_7 , вжебагаторазово пожалкував про вчинений ним кримінальний проступок, покараний наріканням оточуючих людей. У вчиненому він проявив та проявляє щиросердне розкаяння, пояснив, що не мав наміру заподіювати будь-яку шкоду потерпілому, не висловлював йому усних погроз, але його діїпотерпілий сприйняв як погрози.

Більше того прокурор, потерпілий та представники потерпілих у судових дебатах визнали, що ОСОБА_7 дійсно щиро розкаявся та повністю відшкодував моральну шкоду потерпілому, та просили судпризначити покарання не пов`язане із позбавленням волі з застосуванням положень ст.75, 76 КК України, тобто звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому судом, без врахування пом`якшуючих обставин, зокрема й того, що ОСОБА_7 відшкодував більше коштів в рахунок моральної шкоди, ніж цього просив потерпілий, позиції прокурора та потерпілого, які просили застосувати положення ст.75 КК України, та інших вищевказаних обставин вчиненого кримінального проступку, призначив ОСОБА_7 надто суворе покарання пов`язане із позбавленням волі.

На переконання сторони захисту арешт строком на 2 місяці з його відбуванням в місцях позбавлення волі жодним чином не буде сприятивиправленню ОСОБА_7 . Сукупність вищеперерахованих обставин, що пом`якшують покарання та дані про особу ОСОБА_7 , на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, давали підстави суду першої інстанції призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.75, 76 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок від 09.06.2023 року щодо ОСОБА_7 змінити, призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням положень ст.ст.75.76 КК України (а.с.55-45).

В судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_11 та представник адвокат ОСОБА_12 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_11 та представника адвоката ОСОБА_12 . Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, вказала що апеляційна скарга вказує на погіршення становища обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у погрозі вбивством, за наявності реальних підстав побоювання її здійснення та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.129 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що дійсно, він за вказаних обставин, місця та часу вчини дане кримінальне правопорушення, факт алкогольного сп`яніння не заперечував. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_9 в присутності законного представника ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив факт погрози вбивством ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 . Щодо міри призначення покарання, поклався на розсуд суду.

Законний представник потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила факт нанесення її сину ОСОБА_9 погрози вбивством ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 . Наполягала на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, потерпілого, його законного представника та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Водночас щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та що є підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке не буде пов`язане із реальним відбуванням покарання, то вони не заслуговують на увагу апеляційного суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65, 66, 67 КК України, врахував інформацію про стан його здоров`я, відомості про те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдану шкоду потерпілому, однак ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за що відбував реальну міру покарання, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, не працює. А тому вважав, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.129 КК України, у виді арешту.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 стане необхідною й достатньою для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Під час розгляду справи апеляційним судом захисником обвинуваченого надані документи, а саме: акт про встановлення факту проживання від 04.09.2023 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_13 батька співмешканки, та лікарське консультативне заключення від 31.08.2023 року щодо ОСОБА_14 мати співмешканки. Апеляційним судом взято до уваги зазначені докази, але вони не можуть слугувати підставою для скасування вироку суду з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, а тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2023 року є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

В ході апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою безумовне скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді