ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1023/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1039/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000493 від 19.07.2022 за частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів - до 28.08.2023 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить обрати стосовно неї запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі та визначити їй заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що застосований до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим.

Вважає, що вказані в клопотанні про продовження запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України є припущенням та недоведені прокурором.

Посилається на те, що по даному кримінальному провадженню допитані всі свідки та закінчені всі процесуальні дії.

Зазначає, що вона має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Ізюм, де позитивно характерезується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 4 статті 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Продовжуючи відносно обвинуваченої ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що під час досудового слідства встановлено та підтверджено у судовому засіданні продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, також суд оцінив тяжкість скоєнного ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час розгляду поданого клопотання, ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності, що свідчить про неможливість запобігти наявним ризикам у разі застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу.

З такими висновками суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , погоджується суд апеляційної інстанції та вважає, що мотиви прийнятого судом рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 2 статті 111 КК України, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від п`ятнадцяти років позбавлення волі до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачена може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним та вважає, що порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам статті 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, дані про особу, перевірені матеріали про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що прокурором не доведено та не надано доказів наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що продовжуючи строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,5 частиною 1 статті 177 КПК України, зазначивши при цьому підстави, за яких застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з яким цілком погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що в даному кримінальному провадженні допитані всі свідки, а отже відсутні підстави для впливу на них, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки колегія суддів не виключено можливості та підстав для впливу обвинуваченої на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ті обставини, що обвинуваченій достовірно відомі особи та місце мешкання свідків у кримінальному провадженні, які є мешканцями м. Ізюм, де мешкає обвинувачена. За вказаних обставин, обвинувачена може здійснювати вплив на свідків, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про наявність у неї міцних соціальних зав`язків, постійного місця проживання та позитивної характеристики, колегія суддів вважає, що зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення у якому вона обвинувачується, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій обвинуваченою, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обранні нею певної моделі поведінки а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке стосується злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, отже висновки суду щодо не визначення розміру застави є цілком законними та обґрунтованими.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 доводи, не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, зміни запобіжного заходу та визначення їй застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: