Номер провадження: 11-кп/813/1670/23
Справа № 515/256/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2023, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №40001292 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2022, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вознесенівка Тарутинського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Тарутинським РВ ГУМВС України в Одеській області від 23.04.2012 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Усть-Ілімськ Іркутської області російської федерації, громадянина України, який проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 23.03.2016 року,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2023 клопотання прокурора Білгород-Дністровської прокуратури ОСОБА_11 задоволено.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто до 14.08.2023.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто до 14.08.2023.

Також ухвалою покладено на обвинуваченого ОСОБА_12 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в рамках обраного раніше запобіжного заходу у вигляді застави обов`язки строком на 60 днів, тобто до 14.08.2023, відносно якого ухвала не оскаржується.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що захисником було подано заяву про відкладення судового засідання призначеного на 16.06.2023 року, однак судом було відмовлено у такому праві, чим порушено право на захист. Зазначає, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 16.06.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягало задоволенню, оскільки прокурором подано в день проведення підготовчого судового засідання, а саме 16.06.2023 року, а не за 5 днів до закінчення строку тримання пі вартою 18.06.2023. Вказує, що підготовче судове засідання та розгляд клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя провела одноособово в порушення ч. 2 ст. 31 КПК України. Крім того, зазначає, що ризики є необґрунтованими та прокурором не доведені. Наголошує, що ОСОБА_9 цілком позитивно характеризується за місцем проживання, ніколи раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є інвалідом третьої групи, має постійне місце проживання.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 зазначає, що твердження прокурора про обґрунтованість обвинувачення ґрунтується на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Вказує, що прокурор не навів жодних доказів незаконного впливу на свідків чи намірів вчинити інше кримінальне правопорушення, залишити місце проживання, ухилитися від суду з боку ОСОБА_10 . Стверджує, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, має родину та утриманців, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Крім того зазначає, що ОСОБА_10 готовий до захисту України про що свідчить повістка на відправку до ЗСУ. Вказує, що при розгляді клопотання прокурора, суд не повідомив завчасно адвоката про дату, час та місця проведення відповідної процесуальної дії.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт або заставу.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, прокурора який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Щодо перевірки доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 про недоведеність вини обвинуваченого, то апеляційний суд, виходить з наступного.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, обрання запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань і інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_10 обвинувачення у скоєні інкримінованого йому злочину, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.

Щодо доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про недоведеність заявлених у судовому засідання ризиків та можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 4 ст. 187 КК України - позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Також апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки не працевлаштовані, тобто не мають постійного джерела доходу та шляхи надходження їх доходів для життєдіяльності не відомі, у зв`язку з чим можуть вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі злочинів проти власності.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_9 не притягувався до кримінальної відповідальності, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають постійне місце проживання, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Одночасно доводи апеляційних скарг про те що, обвинувачені позитивно характеризуються, мають міцні соціальні зв`язки, те що ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи, є необґрунтованими та апеляційному суду не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Твердження апеляційної скарги про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, його інтереси захищав адвокат ОСОБА_13 , який був залучений судом першої інстанції на одну процесуальну дію.

Посилання апеляційної скарги на те, що підготовче судове засідання та розгляд клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя провела одноособово в порушення ч. 2 ст. 31 КПК України, є безпідставним оскільки матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачений звертався до суду з клопотанням про здійснення розгляду справи колегіально, як того вимагає ч. 2 ст. 31 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_10 готовий до захисту України про що свідчить повістка на відправку до ЗСУ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 КПК України особам, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, не може бути скасування обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинувачених та висунуте їм обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2023, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №40001292 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2022, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4