Справа № 755/4768/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002719 від 06.10.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сімферополя АР Крим, громадянки України, з вищою освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Внаслідок розпочатої 20 лютого 2014 року збройної агресії рф проти України відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономна Республіка Крим та м. Севастополь (далі - АР Крим), а в подальшому і незаконна анексія цієї території України.

Зокрема, 11 березня 2014 року в умовах воєнної окупації Верховна Рада АР Крим проголосила АР Крим «незалежною державою - Республіка Крим», а 18 березня 2014 року представники розпущеної постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII «Верховної Ради АР Крим» за наслідками проведення в умовах воєнної окупації незаконного «референдуму» підписали з президентом рф «договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів» (далі - «Договір»). За результатами ратифікації цього «Договору» 21 березня 2014 року був прийнятий Федеральний Конституційний Закон РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» (далі - Закон РФ № 6-ФКЗ), положеннями якого передбачено створення на території АР Крим федеральних органів державної влади рф, в тому числі судової системи (ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ).

Продовжуючи підривну діяльність проти України, рф утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади рф, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією.

Під час цих подій громадянка України, ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до Указу Президента України № 209/2011 від 14.02.2011 року займаючи посаду судді Нижньогірського районного суду АР Крим та маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим, з власної ініціативи добровільно вирішила надати допомогу рф в проведенні такої діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, тобто вчинити державну зраду.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, громадянка України ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до Указу Президента України № 209/2011 від 14.02.2011 року, займаючи посаду судді Нижньогірського районного суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополя системи незаконних судових органів російської федерації, вчинила дії щодо надання іноземній державі допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим, Севастопольської міської ради та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації, усвідомлюючи, що так званий «Нижнегорский районний суд», відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим та м. Севастополя, діючи в інтересах російської федерації, перебуваючи в смт. Нижньогірське АР Крим упродовж березня - квітня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади російської федерації на території АР Крим та м. Севастополя на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому указом президента російської федерації № 786 від 19.12.2014 року була призначена на посаду заступника голови незаконно утвореного «Нижнегорского районного суда», чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність щодо надання допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, громадянка України ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, розуміючи незаконність дій окупаційної влади, незаконність застосування на території України законодавства російської федерації, перебуваючи в приміщенні так званого «Нижнегорского районного суда» по вул. Фонтанна, 8, смт. Нижньогірське, діючи в інтересах російської федерації, керуючись нормами законодавства російської федерації, 18.04.2014 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 5- 24/2014, 29.05.2014 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 2-22/2014, 20.07.2020 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 1-71/2020, 22.02.2022 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 2-99/2022, 25.03.2022 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 2-150/2022, 22.08.2022 року, точний час не встановлено, ухвалила рішення у справі № 2- 426/2022.

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі у переході судів АР Крим та м. Севастополя на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави російської федерації призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Оскільки, керуючись ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), вона показань суду не надавала, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавала.

Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, яка була забезпечена державою та користувалась процесуальними правами обвинуваченої.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

У судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Як вбачається із заяви Народного депутату ОСОБА_6 про кримінальні правопорушення від 26.10.2014 року, зокрема, суддя ОСОБА_3 незаконно здійснює судочинство на території АР Крим у Нижньогірському районному суді, а тому заявник просить внести відомості до ЄРДР за фактом вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109, ст. 111 КК України.

З листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 лютого 2015 року, адресованого Генеральному прокурору України, зокрема, вбачається, що в діях судді ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, а тому Вища кваліфікаційна комісія суддів України просить внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Також, з відповіді Адміністрації Президента України № 45-01/135 від 20.03.2015 року та додатку до неї, зокрема, вбачається, що ОСОБА_3 призначено на посаду судді Нижньогірського районного суду АР Крим Указом Президента України № 209 від 14.02.2011 року.

Як вбачається з витягу з Указу Президента України «Про призначення суддів» № 209/2011 від 14.02.2011 року, ОСОБА_3 призначено на посаду судді Нижньогірського районного суду АР Крим, строком на 5 років.

Відповідно до листа Департаменту контррозвідки СБУ № 212/8-22047 від 14.06.2016 року, станом на 14.06.2016 року, ОСОБА_3 перебуває на території АР Крим та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З протоколу огляду інтернет-видань від 11-18 червня 2015 року та доданих до нього копії постанов № 5-24/2014 від 18.04.2014 року та № 2-22/2014 від 29.05.2014 року, зокрема, вбачається, що старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , проведено огляд сайтів, на яких розміщено рішення суддів судів незаконно створеної Республіки Крим, у тому числі м. Севастополя, за результатом огляду встановленого, що за веб-адресою: http://www.gcourts.ru/ за прізвищем судді « ОСОБА_8 » знайдено постанову у справі № 2-22/2014 від 29.05.2014 року, та за веб-адресою: http://www.sudacts.ru/ за прізвищем судді « ОСОБА_8 » знайдено постанову у справі № 5-24/2014 від 18.04.2014 року, проаналізувавши які вбачається, що ОСОБА_3 виносила судові рішення, керуючись законодавством рф.

Як вбачається з повідомлення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06 жовтня 2015 року № 8вк-4067/15, відкрито дисциплінарні справи щодо суддів АР Крим, в тому числі щодо судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим - ОСОБА_3 .

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року № 3009/дп-15, за результатами розгляду дисциплінарної справи, відкритої відносно суддів АР Крим, рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим - ОСОБА_3 , у зв`язку з порушення присяги судді.

Відповідно до Рішення Вищої ради юстиції № 1206/0/15-15 від 24.12.2015 року, вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді ОСОБА_3 , яка Указом Президента України № 209 від 14.02.2011 року призначена на посаду судді Нижньогірського районного суду АР Крим строком на 5 років.

З відповіді Адміністрації Президента України № 03-01/3068 від 29.09.2016 року та доданого до неї копії Указу Президента України № 28/2016 від 30.01.2016 року, зокрема, вбачається, що ОСОБА_3 було звільнено з посади судді Нижньогірського районного суду АР Крим у зв`язку з порушенням присяги судді.

Крім того, з протоколу огляду інтернет-видань від 07 квітня 2015 року, фото-таблиці та копії указу президента російської федерації від 19.12.2014 року №786, які додані до протоколу, вбачається, що ОСОБА_3 призначено на посаду заступника голови «Нижнегорского районного суда».

З протоколу огляду від 02 лютого 2015 року вбачається, що старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 проведено огляд інформації, яка міститься на інтернет-сайті: http://nizhnegorskiy.krm.sudrf.ru/ modules.php?name=info_court&rid=6, проведеним оглядом встановлено, що на офіційній сторінці інтернет-сайту «Нижнегорского районного суда Республики Крым», у вкладці «состав суда» міститься список суддів, зокрема, зазначено суддю ОСОБА_3 .

Також, з протоколу огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та додатків до нього вбачається, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 проведено огляд інтернет-статей та розміщених у мережі «Інтернет» відомостей щодо ОСОБА_3 в частині призначення її на посаду та виконання нею функцій правосуддя у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым».

З протоколу огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та додатку до нього вбачається, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 проведено огляд інтернет-статей та розміщених у мережі «Інтернет» відомостей щодо ОСОБА_3 в частині призначення її на посаду та виконання нею функцій правосуддя у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым», зокрема, через пошукову систему «Google Chrome», здійснено пошук інформації за адресою: http://kremlin.ru/acts/bank/38220, за якою знайдено «Федеральный конституционный закон о принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя № 6-ФКЗ от 21.03.2014 года».

Крім того, з протоколу огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та додатку до нього вбачається, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 проведено огляд інтернет-статей та розміщених у мережі «Інтернет» відомостей щодо ОСОБА_3 в частині призначення її на посаду та виконання нею функцій правосуддя у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым», зокрема, через пошукову систему «Google Chrome», здійснено пошук інформації за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за якою знайдено «Федеральный закон о создании судов российской федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты российской федерации», з тексту якого, зокрема, вбачається, що на території АР Крим створено Нижньогірський районний суд Республіки Крим.

З протоколу огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та додатку до нього вбачається, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 проведено огляд інтернет-статей та розміщених у мережі «Інтернет» відомостей щодо ОСОБА_3 в частині призначення її на посаду та виконання нею функцій правосуддя у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым», зокрема, через пошукову систему «Google Chrome», здійснено пошук інформації за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 за якою знайдено «Указ Президента российской федерации от 19.12.2014 года № 786 О назначении судей», з тексту якого, зокрема, вбачається, що ОСОБА_3 призначено на посаду заступника голови «Нижнегорского районного суда».

Також, з протоколу огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та додатків до нього вбачається, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 проведено огляд інтернет-статей та розміщених у мережі «Інтернет» відомостей щодо ОСОБА_3 в частині призначення її на посаду та виконання нею функцій правосуддя у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым», зокрема, через пошукову систему «Google Chrome», здійснено пошук інформації щодо рішень, прийнятих ОСОБА_3 на посаді судді у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым», в результаті чого слідчим було відшукано та додано до вказаного протоколу в якості додатків копії рішень судді ОСОБА_3 , а саме: «постановление № 5-24/2014 от 18.04.2014 года» та «приговор № 1-71/2020 от 20.07.2020 року».

З протоколу огляду відкритих інтернет-ресурсів від 05 квітня 2023 року вбачається, що заступником начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_10 проведено огляд відкритих ресурсів мережі «Інтернет» щодо рішень, прийнятих ОСОБА_3 , на посаді судді у незаконно створеному «Нижнегорском районном суде Республики Крым».

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_3 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду веб-сайтів та інтернет-видань, якими підтверджується, що ОСОБА_3 була діючою суддею незаконно створеного «Нижнегорского районного суда Республики Крым» і активно здійснювала правосуддя, що підтверджується, зокрема, постановленими на підставі законодавства рф за її участі судовими рішеннями, які були досліджені під час судового розгляду.

Правовий акт індивідуальної дії розміщений в мережі «Інтернет», сам по собі не є переконливим доказом його фізичного існування, тим більше реалізації, однак підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційний інтернет-сайтів органів державної влади рф, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_3 , як «судді» окупаційних органів влади рф, достовірними доказами обвинувачення. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року ( у справі № 759/7443/17).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Так, що стосується процедури спеціального судового провадження, то аналізуючи наявні в матеріалах провадження докази на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченої ОСОБА_3 до суду, які, зокрема, опубліковувались у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала, чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути присутнім під час судового розгляду та захищати себе особисто, чи за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безкоштовно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 не скористалась своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Суд вважає, що наявні у кримінальному провадженні документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює, як реалізацію нею її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_3 та фактів з цього приводу.

Громадянство України ОСОБА_3 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).

За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Як вбачається із ст. 4 згаданого вже Закону рф № 6-ФКЗ від 21.03.2014 року, з дня прийняття АР Крим до рф, тобто з 21 березня 2014 року, автоматично визнавалося громадянство рф у всіх громадян України, які постійно проживали на території АР Крим, за ними залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством рф обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території АР Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття АР Крим до рф. На виконання ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ до створення на території АР Крим судів рф правосуддя від імені рф здійснювали суди, які діяли на день прийняття АР Крим до рф, при цьому особи, які займали посади суддів цих судів, продовжували правосуддя до створення і початку діяльності на території АР Крим судів рф за умови наявності в них громадянства рф, таким особам гарантувалося переважне право на заміщення посади судді в утворених судах рф.

Отже, з урахуванням раніше встановлених фактичних обставин, ОСОБА_3 , продовжуючи з 21 березня 2014 року «правосуддя» до створення і початку діяльності на території АР Крим «судів рф» та скориставшись переважним правом на заміщення посади судді, фактично отримала за законодавством рф громадянство рф, як необхідну умову такої діяльності, тобто з боку рф з 21 березня 2014 року за нею автоматично визнається громадянство рф і вона своїм правом протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України не скористалась.

Суд при цьому бере до уваги, що законодавство рф визначає підстави набуття та припинення громадянства рф, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_3 по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. Примусове автоматичне набуття нею, як громадянкою України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати нею громадянства України. Через оголошену ОСОБА_3 у межах даного кримінального провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і її вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_3 громадянства рф не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянином України.

Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_3 відмовитись від громадянства України суду надано не було.

Також, у суду не виникає сумніву щодо статусу ОСОБА_3 , як судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим, оскільки вказане повністю підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: відповіддю Адміністрації Президента України № 45-01/135 від 20.03.2015 року, витягом з Указу Президента України «Про призначення суддів» № 209/2011 від 14.02.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_3 призначено на посаду судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим, строком на 5 років, повідомлення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06 жовтня 2015 року № 8вк-4067/15, відповідно до якого щодо ОСОБА_3 відкрито дисциплінарну справу, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року № 3009/дп-15, яким рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 , у зв`язку з порушення присяги судді, рішенням Вищої ради юстиції № 1206/0/15-15 від 24.12.2015 року, яким вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді ОСОБА_3 , відповіддю Адміністрації Президента України № 03-01/3068 від 29.09.2016 року та копії Указу Президента України № 28/2016 від 30.01.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 було звільнено з посади судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим у зв`язку з порушенням присяги судді.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 , маючи таку можливість, зверталась із заявами про переведення до іншого суду на території України, чи про звільнення її з посади за загальними обставинами, суду надано не було.

Крім цього, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 , не будучи у встановленому законами України порядку звільненою з посади судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим, упродовж квітня-травня 2014 року, як суддя незаконно створеного «Нижнегорского районного суда Республики Крым» прийняла на себе повноваження судді іншої держави - рф, яка окупувала та незаконно анексувала територію України та здійснювала «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - рф, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, що підтверджується копіями судових рішень, постановлених ОСОБА_3 , а саме: постановою у справі № 2-22/2014 від 29.05.2014 року, та постановою у справі № 5-24/2014 від 18.04.2014 року, а також продовжила здійснювати «правосуддя» на окупованій території України після її звільнення з посади судді України, що підтверджується протоколом огляду відкритих інтернет-ресурсів від 05 квітня 2023 року.

Використання ОСОБА_3 під час здійснення такого «правосуддя» від імені рф матеріально-технічної бази Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим, її власних теоретичних знань і практичних навичок підтверджується даними у зазначених «судових рішеннях».

Між тим, вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК, заподіює шкоду національній безпеці України, і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Згідно з законодавством України загрози національній безпеці - це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Таким чином, види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

Кримінальним законом установлено, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

Отже, здійснення ОСОБА_3 за таких умов «правосуддя» від імені рф свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади рф, шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади рф на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади рф з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання нею допомоги рф в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові України.

Достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду ОСОБА_3 для усвідомлення нею фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим доводиться об`єктивними даними про її кваліфікаційний рівень підготовки судді в галузі права, який дозволяв їй здійснювати тривалий час правосуддя.

На свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_3 з надання допомоги рф в проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові України, вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку. Так, ОСОБА_3 , починаючи з 21 березня 2014 року, не складає своїх повноважень судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим, як суддя не вчиняє жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, продовжує здійснювати «правосуддя», як суддя «Нижнегорского районного суда Республики Крым», керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави. Крім цього, займає посаду заступника голови «Нижнегорского районного суда Республики Крым», що в свою чергу передбачає свідоме складання окремих документів та добровільне подання персональних особистих даних про себе та членів своєї сім`ї, що підтверджується протоколом огляду речей та документів від 30 березня 2021 року та «Указом Президента российской федерации от 19.12.2014 года № 786 О назначении судей», з тексту якого, зокрема, вбачається, що ОСОБА_3 призначено на посаду заступника голови «Нижнегорского районного суда».

У той же час, суд не вбачає правових підстав для поставлення обвинуваченій у провину тих діянь, які не підтверджені доказами обвинувачення.

Так, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_3 посилання на її причетність до надання допомоги окремим представникам іноземної держави (рф), оскільки таких конкретних фактів не встановлено, протиправна діяльність ОСОБА_3 , яка спрямована на вчинення державної зради, охоплюється наданням з її боку допомоги іноземній держави (рф) вцілому.

Крім того, враховуючи межі висунутого обвинувачення та керуючись принципом презумпції невинуватості, суд також виключає з обвинувачення ОСОБА_3 посилання на її дії на шкоду недоторканості України, оскільки будь-яких даних її участі в посяганнях на територію України із застосуванням з боку інших держав військової сили або загрози силою, а так само в порушенні недоторканності кордонів України, не надано. Більш того, з цього приводу відсутні посилання і серед фактичних обставин, які визнані прокурором встановленими і викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд, зважаючи на те, що сторони вільні у використанні своїх прав, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні державної зради, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, а саме у наданні іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 № 1183-VII).

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, її ставлення до вчиненого, яка свідомо розірвала всі правові відносини з державою, яка надала їй право діяти від її імені, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима. Також суд враховує її вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченої, яка на час вчинення нею злочину мала високий статус носія судової влади, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки саме таке основне покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нового злочину.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та призначити їй покарання у виді 12 /дванадцяти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченої та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: