Справа № 154/2591/23 Провадження №11-сс/802/310/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 червня 2023 року задоволене клопотання Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 19.08.2023 включно щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1, ч.3 ст.357 КК України.

Захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності. Вказує, що продовжений щодо її підзахисної запобіжний захід є занадто суворий. Просить ухвалу суду скасувати і застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляцію та просили змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на більш м`який, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив залишити ухвалу суду без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Норми ч.1 ст.194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» передбачено, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності її соціальних зв`язків, інших даних про її особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких злочинів.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачена в порядку ст.89 КК України не судима, неодружена, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштована.

Апеляційним судом встановлено, що у провадженні Нововолинського міського суду Волинської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.ч.1,2 ст.361, ч.ч.1,2 ст.182, ч.4 ст.185, ч.3 ст.190 КК України, за яким останній було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з певними обмеженнями. Однак обвинувачена не дотрималась належної процесуальної поведінки та неодноразово допустила порушення покладених обов`язків.

Отже, на думку апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки враховуючи тяжкість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, остання може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальне правопорушення.

Тому заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

При продовженні обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Наведені захисником апеляційні доводи жодним чином не зменшують доведених прокурором ризиків та не є єдиною і безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду та застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Також місцевий суд дійшов вмотивованого висновку про те, що тримання обвинуваченого під вартою у даному випадку є виправданим, так як цього вимагають справжні інтереси суспільства у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді