ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: №619/3977/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/790/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника. адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16.05.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. строком на 60 днів, задоволено та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів - до 14 липня 2023 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у продовженні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на недоведеність реального існування вказаних в клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та не з`ясування всіх обставин справи. Захисник вважає, що ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 злочинів та тяжкість можливого покарання не є належним обґрунтуванням жодного із визначених ризиків.

Захисник вважає, що ризик переховування не доведений, а лише є припущенням, оскільки досудове розслідування завершене, всі докази отримані. Обвинувачений з 05.07.2017 року тримається під вартою, вже понад 5 років, що по суті вже є відбуванням покарання за злочини, винуватість в яких ще не доведено, а тому, з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, вважає, що строк ув`язнення обвинуваченого становить на сьогодні більше 11 років.

Просила врахувати, що ОСОБА_6 , має місце реєстрації та мешкання в м. Харкові, має матір та доньку, 2014 року народження., що свідчить про існування сталих соціальних зв`язків з родичами за місцем проживання. А тому, в нього немає навіть наміру переховуватись.

Також просила врахувати, що щ моменту ймовірної події злочину, жодних фактів тиску або впливу на потерпілу та свідків з боку ОСОБА_6 або членів його сім`ї вчинено не було, що вказує на недоведеність цього ризику.

Доводи про можливість вчинення обвинуваченим нових злочинів вважає безпідставними, оскільки не підтверджені жодним доказом.

Тому, вважає, що відсутні підстави для продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , оскільки не можна стверджувати про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, ухвала підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явився. Обвинувачений заяви на участь у справі не подавав. Будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи від сторін не надходило.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника на підтримання апеляційної скарги та думку обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебував у провадженні Полтавського районного суду Полтавської області

Ухвалою Верховного суду від 16.02.2023 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002557 відносно обвинувачених були передані на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

У підготовчому судовому засіданні прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_9 наявне обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.146, ч.2 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України та відносно ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.146, ч.ч.2, 3 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року обвинуваченим продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 21 травня 2023 року включно.

Прокурор вважала, що відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 доцільно продовжити строк тримання під вартою у зв`язку з тим, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частиною першою статті 177 КПК України, що були підставами для застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу, продовжують існувати по теперішній час, вони не зменшилися та виправдовують необхідність застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до вказаних осіб більш м`який запобіжний захід.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , суд вважав, що з урахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також вимог ч.3 ст.331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Аргументи сторони захисту - адвоката ОСОБА_7 , щодо не доведеності вини ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, які ставлять йому у провину, суд вважав необґрунтованими, з огляду на те, шо обґрунтованість підозри була врахована саме слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення з огляду на стадію цього кримінального провадження (у даному складі суду проводиться підготовче судове засідання та здійснюється підготовка до судового розгляду) наразі не вирішується, оскільки докази, які на думку сторони обвинувачення його підтверджують, підлягають дослідженню в порядку глави 4 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання обґрунтованості чи необґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд врахував, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій. При цьому, врахував, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються в викраденні ОСОБА_10 , вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, нападі на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві ОСОБА_10 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, що відповідно до положень статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, а відтак суд вважав, що обвинувачені можуть перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від органів досудового розслідування або суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення їм покарання.

При цьому, суд врахував практику Європейського суду з прав людини, а також прийняв до уваги, особу обвинувачених, зокрема ОСОБА_9 , який є уродженцем м. Харкова, українцем, громадянином України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має двох неповнолітніх дітей та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є уродженцем м. Харкова, українцем, громадянином України, був раніше судимий 11 липня 2011 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.121, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 9 місяців, та був умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання 21.10.2014 на невідбутий строк 11 місяців 1 день, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Наявність судимості у обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України в даному випадку, суд розцінив, як одну з підстав для обґрунтування того, що він може вчинити новий злочин.

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від суду, а тому, погодився з існуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду.

Суд дійшов висновку, що, зважаючи на те, що судовий розгляд тільки розпочався, обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_6 отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких зазначені певні анкетні відомості про свідків, то вони, перебуваючи на волі, будуть мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних свідків, застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь, чим перешкоджатимуть встановленню істини у даному кримінальному провадженні. При цьому зазначив, що судовий розгляд даного кримінального провадження лише тільки розпочався, свідки судом ще не допитані, а вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та обвинувачених та дослідження їх судом, що свідчить про те, що заявлений прокурором ризик не зменшився та продовжує існувати.

Також суд погодився з доводами прокурора щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме враховуючи конкретні обставини скоєння вказаних злочинів, вважав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 можуть продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про їх соціальну небезпечність та може об`єктивно загрожувати життю чи здоров`ю осіб та унеможливлює перебування обвинувачених на даний час у суспільстві.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є обґрунтованими, у зв`язку з чим дійшов висновку, що належну процесуальну поведінку обвинувачених більш м`який запобіжний захід не забезпечить, а тому наявні підстави для продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки підстави, які були на час обрання та продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим злочину, які свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються у нападі на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві ОСОБА_10 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, в викраденні ОСОБА_10 , вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, є ймовірність ризику того, що обвинувачені, зокрема і ОСОБА_6 ,можуть переховуватись від слідства та суду; а також, враховуючи, що обвинуваченому відомі дані свідків та потерпілого, ймовірна можливість незаконного впливу на них, беручи до увагу процедуру отримання показань в суді під час судового розгляду.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачені, зокрема і ОСОБА_6 , можуть здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченим, а саме того, що вони обвинувачується: ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.146, ч.2 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.146, ч.ч.2, 3 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, а саме, у нападі на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві ОСОБА_10 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, в викраденні ОСОБА_10 , вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, погоджується і колегія суддів.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченогоОСОБА_6 .

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16.05.2023 року про продовження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обвинуваченого за ч.ч.2,3 ст.27 ч.3 ст.146, ч.2,3 ст.27 ч.4 ст. 187, п.п.3,4,6,12 ч.2 ст.115 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 14.07.2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4