печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю підозрюваного ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу підозрюваного ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 4 квітня 2023 року, зміну раніше повідомленої підозри від 19 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000020 та у кримінальному провадженні № 0000409,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 4 квітня 2023 року, зміну раніше повідомленої підозри від 19 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000020 та у кримінальному провадженні № 0000409.

Скарга мотивована тим, що повідомлення про підозру підлягає скасуванню у зв`язку з грубим порушенням вимог КПК при його складанні та оголошенні. Оскільки ОСОБА_3 є діючим адвокатом, вимоги, передбачені КПК України щодо механізму вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, 372, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України, стороною обвинувачення дотримані не були. Слідчим та прокурором не дотримано вимоги статей 276-279, 481 КПК України, що є безумовною підставою для скасування повідомлення про підозру.

Крім того, висновки, які викладені в повідомленні про підозру не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження, докази обвинувачення є неспівставними між собою, спростовуються доказами сторони захисту, підстави причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень ,передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 171, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України не є достатніми, а підозра не є обґрунтованою, та не виправдовує подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали скаргу в повному обсязі, просили її задовольнити та скасувати повідомлення про підозру, як таке, що пред`явлене незаконно, без наявних на те підстав і не підтверджене будь-якими доказами.

Слідчий до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання. Тому, слідчий суддя, з урахуванням принципу диспозитивності та положень ст. 306 КПК України, розглянув вказану скаргу за відсутності слідчого.

Заслухавши позицію сторони захисту, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 та у кримінальному провадженні № 0000409 від 22.05.2023 року.

Відповідно до статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Статтею 278 КПК України чітко регламентовано порядок вручення письмового повідомлення про підозру. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається з матеріалів справи 04.04.2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у виненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, 372, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України.

19.05.2023 року ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у виненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, 372, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України.

Скаржник вважає, що повідомлення про підозру було складено з порушенням вимог п.1 ч. 1 ст. 481 КПК України та п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки підозрюваний ОСОБА_3 має статус адвоката, а відтак користується усіма гарантіями адвокатської діяльності, в тому числі і щодо порядку вручення повідомлення про підозру належною особою.

Така позиція обґрунтовується тим, що адвокати, діяльність яких зупинена, зберігають статус адвоката та в силу норм ст. ст. 480, 481 Кримінального процесуального кодексу України, і відтак є особами, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Статтею 23 цього Закону встановлені гарантії адвокатської діяльності. З самої назви зазначеної статті та з її змісту вбачається, що зазначені гарантії надаються адвокату для забезпечення можливості безперешкодного здійснення професійної діяльності, тобто представництва, захисту, надання професійної правничої допомоги фізичним чи юридичним особам, підприємствам, установам та організаціям незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», протягом строку зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 08.02.2022 на підставі його заяви.

А отже, починаючи з 08.02.2022, ОСОБА_3 не має права займатися адвокатською діяльністю і на нього не поширюються гарантії адвокатської діяльності.

Крім того, стаття 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає що адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, що цілком відповідає цілям адвокатської діяльності, її меті та завданням. Саме тому, працевлаштування на посади до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, є несумісним із діяльністю адвокатури з мотивів її незалежності від державного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» Керівнику Офісу Президента України, його Першому заступнику та заступнику забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Тобто, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» має виключний перелік видів діяльності, якими Заступнику керівника Офісу Президента України дозволено займатися в порядку сумісництва та суміщення - викладацька, наукова і творча діяльність, медична практика, інструкторська та суддівська практика із спорту. В той же час, вказана норма містить заборону Заступнику керівника Офісу Президента України займатися адвокатською діяльністю, оскільки вказана діяльність є оплачуваною. Адвокат за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту отримує винагороду адвоката - гонорар (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Аналогічна заборона передбачена п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції». Підпунктом «ї» п. 1 ч.1 ст.3 вказаного закону до вказаних посад віднесено посади Керівник Офісу Президента України, його Перший заступник та заступники, уповноважені, прес-секретар Президента України.

Крім того,у Законі України «Проадвокатуру таадвокатську діяльність`поняття «адвокат`та «особа,стосовно якоїприпинено абозупинено правона заняттяадвокатською діяльністю» не ототожнюються.

Зокрема, відповідно допункту 2 частини 1 статі 23 вказаного Закону забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. З цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов`язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом. Аналогічним чином урегульовано питання щодо кола осіб, на яких поширюється обов`язок зберігати адвокатську таємницю (ч. 3 ст. 22 Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 480 КПК України особливий порядок кримінального провадження застосовується стосовно адвоката. При цьому у вказаній нормі відсутні приписи щодо особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю.

Враховуючи наведене, на особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, не поширюються гарантії адвокатської діяльності передбачені ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також положення глави 37 КПК України щодо особливого порядку кримінального провадження.

Вищенаведене тлумачення правових норм, що визначають статус особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю як особи, на яку поширюється загальний, а не спеціальний порядок здійснення кримінального провадження за колом осіб, також підтверджується судовою практикою, а саме рішеннями Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 у справі № 522/5160/17, Апеляційного суду Харківської області від 16.08.2018 у справі № 644/4425/18, Дніпровського апеляційного суду у справі № 200/10101/19, вироком Вищого антикорупційного суду у справі № 711/3111/19, в яких прямо зазначено, що гарантії адвокатської діяльності не можуть поширюватись на осіб, які припинили цю діяльність.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Проте, наведені стороною захисту відомості, як у скарзі, так і в судовому засіданні, не спростовують даних, що ОСОБА_3 не причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. При цьому у кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування, проводяться необхідні слідчі дії, які необхідно вчинити слідчому для встановлення обставин кримінального правопорушення, направлені на забезпечення швидкого, повного та не упередженого розслідування та на підтвердження або спростування причетності ОСОБА_3 до вчинення злочинів, у яких йому повідомлено про підозру.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що підозра, пред`явлена ОСОБА_3 є обґрунтованою, а тому немає підстав для її скасування, у зв`язку із чим у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 9, 22, 26, 276-278, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 4 квітня 2023 року, зміну раніше повідомленої підозри від 19 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000020 та у кримінальному провадженні № 0000409 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1