Справа № 320/6160/17
Провадження № 1-і/333/102/23
УХВАЛА

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора начальника Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, визначено підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

07.06.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від прокурора начальника Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

Клопотання прокурора обґрунтоване таким.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що 17.05.2017 року, приблизно 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, будучи особою, раніше судимою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за вчинення якого не знята і не погашена у встановленому законом порядку, через хвіртку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке є сховищем, де підшукував та готував до подальшого викрадення майно ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, а саме:

- металевий лист розміром 101х25х0.1 см, вартістю 70 грн.;

- металевий лист розміром 70х36х0,3 см, вартістю 52 грн.;

- металевий лист розміром 114х36х0.3 см, вартістю 80 грн., а всього майна на загальну суму 202 грн., однак не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, через те, що його злочинні дії були виявлені потерпілою ОСОБА_6 .

Крім того, 17.05.2017, приблизно о 03 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи з метою приховати інший злочин - замах на таємне викрадення майна ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , переслідуючи потерпілу ОСОБА_6 , проник у приміщення будинку АДРЕСА_1 , де, наявним у нього при собі металевим кутиком, наніс не менше 8 ударів по голові потерпілої ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вбивство ОСОБА_6 наніс їй множину ударів в область обличчя, тулубу та кінцівок, після чого, продовжуючи свої дії, направлені на вбивство ОСОБА_6 , ліктьовим згином правої руки, схопив її за шию та, із застосуванням фізичної сили, стиснув.

Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді:

- синців, саден обличчя, синців лівого надпліччя, спини, правого плеча та лівої гомілки, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №246 від 12.07.2017, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- закритої черепно-мозкової травми, що виразилась обмеженими крововиливами під м`якими мозковими оболонками тім`яних часток головного мозку, множинними забійними ранами (в кількості 8) волосистої частини голови, поверхневих пошкоджень у вигляді ділянок вдавлення зовнішньої кісткової пластинки на правій тім`яній кістці, крововиливів в м`яких тканинах тім`яних областей; повних поперечних переломів 4,5 ребер праворуч по кологрудинній лінії з крововиливами в оточуючі м`які тканини, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №246 від 12.07.2017, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості;

- повних поперечних переломів верхніх рогів щитоподібного хряща, неповних переломів великих рогів під`язикової кістки, крововиливів в м`яких тканинах шиї, саден шкіри, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №246 від 12.07.2017, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження в момент заподіяння,

внаслідок ускладнення яких механічною асфіксією, настала смерть потерпілої ОСОБА_6 на місці події приблизно о 04 годині 00 хвилин того ж дня.

Тим самим, ОСОБА_4 умисно вбив ОСОБА_6 .

Одразу ж після вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , 17.05.2017, приблизно о 04 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з приміщення будинку ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, за адресою: АДРЕСА_1 , належне їй майно, а саме: мобільний телефон Nokia 1280 в корпусі чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 150 гривень; обручку із золота 585 проби, вагою 2,04 грами, вартістю 1122,07 гривень, а також грошові кошти в купюрах НБУ в сумі 6700 гривень, тим самим, заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 7972,07 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, що кваліфікується як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, вчиненому з метою приховання вчиненого злочину, що кваліфікується як кримінальне правопорушення, передбачене п.9 ч.2 ст. 115 КК України; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, що кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення (злочин) зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002335 від 17 травня 2017 року та розслідувалося за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15 - ч.3 ст. 185, п.9 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України.

Крім того, наприкінці квітня 2017 року, в денний час доби, знаходячись у лісосмузі, розташованій біля с. Новобогданівка, Мелітопольського району, Запорізької області, ОСОБА_4 , маючи умисел на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, придбав три фрагменти корпусів вибухових пристроїв промислового виготовлення кумулятивних протитанкових гранат ПГ-7, які згідно з висновком експерта №6-230 від 22.06.2017 року містять вибухову речовину гексоген, здатну до вибухового перетворювання, після чого переніс вказані фрагменти корпусів з вибуховою речовиною за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжував їх зберігати без передбаченого законом дозволу до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції о 19 год. 15 хв. 27 травня 2017 року в ході проведення обшуку за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що кваліфікується як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

26.05.2017 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

29.05.2017 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У подальшому обвинувальні акти були скеровані до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2023 року продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 до 13.06.2023 року.

На теперішній час відповідно до встановленого судом порядку залишилося розглянути клопотання сторони захисту щодо призначення додаткових судових експертиз, після чого закінчити судових розгляд.

Провести зазначені процесуальні дії та закінчити судовий розгляд до спливу дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_4 не надається можливим через введений воєнний стан, тимчасовою окупацією м. Мелітополя.

Оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.9 ч.2 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, злочин вчинено під час умовно-дострокового звільнення, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинений ним злочин, буде переховуватися від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, беручи до уваги, що обвинувачений на момент застосування запобіжного заходу не працював, за короткий проміжок часу вчинив цілий ряд тяжких та особливо тяжкий злочини, серед яких і корисливі, існує ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, існують наступні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що матеріали кримінальних проваджень відносно ОСОБА_4 залишилися на тимчасово окупованій території у м. Мелітополі. Водночас, на цей час вживаються заходи до відновлення цих матеріалів: скеровано запити до учасників кримінального провадження та експертних установ, з метою встановлення наявних у них копій матеріалів, а також щодо місцезнаходження свідків. Частково отримано відповідь на запити, однак наявні на цей час матеріали не дозволяють звернутися з відповідним клопотанням про відновлення матеріалів кримінального провадження. Інші, більш м`які запобіжні заходи відносно ОСОБА_4 не забезпечать його процесуальну поведінку.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ОСОБА_4 перебуває під вартою з 27.05.2017 року, тобто більше 6 років без вироку суду. Останній не вчиняв вбивства, хоча перебував у місці подій. На місці подій залишилися відбитки пальців рук, які не належать ОСОБА_4 . Обвинувачений вказував на іншу особу, яка скоїла злочин. Судовий розгляд цього кримінального провадження фактично не відбувається, лише розглядаються клопотання про тримання під вартою відносно обвинуваченого. Тривале тримання під вартою особи не може бути виправдано наявністю жодного ризику.

Дійсно у ОСОБА_4 відсутні родичі на підконтрольній Україні території, але з ним тримає зв`язок батько ОСОБА_7 , який перебуває у м. Мелітополі, сплачує за його послуги та у разі звільнення з-під арешту обвинуваченого надасть необхідні грошові кошти на певний час. На цей час він не знайшов жодну особу, яка б могла дати згоду на тимчасове проживання у неї ОСОБА_4 . При спробі домовитися із реабілітаційними центрами, також йому відмовили у наданні житла обвинуваченому на певний короткий час.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він тривалий час перебуває під вартою, зникли усі ризики, про які зазначив прокурор, свою вину в інкримінованих йому злочинах він визнає частково. Дійсно зберігав за місцем мешкання вибухові речовини, які знайшов. Водночас, потерпілу ОСОБА_6 він не вбивав, а разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 вони дійсно хотіли викрасти певні металеві вироби у вказаної потерпілої. Він лише фактично спостерігав за обстановкою біля будинку потерпілої, а що відбувалося всередині будинку, він не знає. ОСОБА_9 затримували працівники поліції, але невдовзі відпустили та не взяли у нього навіть дактокарту, щоб порівняти з відбитками пальців рук, які залишилися на місці скоєння кримінального правопорушення.

Друзів та знайомих, які б надали згоду проживати у них у м. Запоріжжі, у нього не має.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

17.05.2017 року до ЄРДР були винесені відомості за п.9 ч.1 ст.115 КК України за фактом вбивства ОСОБА_6 (кримінальне правопорушення № 0002335).

18.05.2017 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.185 КК України за фактом крадіжки у ОСОБА_6 (кримінальне правопорушення № 0002335-2).

23.08.2017 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за фактом замаху на крадіжку у ОСОБА_6 (кримінальне правопорушення № 0002335-3).

27.05.2017 року до ЄРДР були винесені відомості за ч.1 ст.263 КК України за фактом зберігання вибухових речовин за місцем мешкання ОСОБА_4 (кримінальне правопорушення № 0002531).

26.05.2017 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

29.05.2017 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

23.08.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002335 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, п.9 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України направлено до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для розгляду по суті.

24.10.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002531 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України направлено до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для розгляду по суті.

У подальшому, суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області запобіжний захід відносно ОСОБА_4 неодноразово продовжувався.

У зв`язку із виникненнями обставин, небезпечних для життя та здоров`я суддів, працівників апарату суду та відвідувачів суду в умовах воєнного стану, наказом голови суду від 09.03.2022 року №16 роботу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області призупинено до їх зникнення або усунення.

Після визначення підсудності вказаного кримінального провадження за Томаківським районним судом Дніпропетровської області та за Комунарським районним судом м. Запоріжжя суддями вказаних судів строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено.

Востаннє, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2023 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено по 13.06.2023 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані у клопотанні прокурора. Доводи обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_4 , обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше двічі судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, звільнився умовно-достроково за 3 місці до подій, вказаних у клопотанні прокурора, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; не має на утриманні жодної особи).

Також, при вирішенні питання, яке поставлено у клопотанні прокурора, судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.9 ч.2 ст.115 КК України (санкція зазначеної статті передбачає від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу, раніше двічі судимий за корисливі злочини. Крім того, місцем постійного проживання обвинуваченого до його затримання було місто Мелітополь, Запорізької області, яке на цей час є тимчасово окупованою територією.

Суд двічі оголошував перерву у даному судовому засіданні (09.06.2023 року та 12.06.2023 року), щоб захисник обвинуваченого або його родичі змогли надати документи або забезпечити участь у судовому засіданні особи, яка надасть згоду на проживання ОСОБА_4 у м. Запоріжжі. Зі слів захисника таких осіб знайдено не було.

Стороною захисту не було надано суду жодних відомостей, де буде перебувати ОСОБА_4 у разі застосування до нього запобіжного заходжу, не пов`язаного із позбавленням волі. Зі слів захисника грошові кошти на певний період надасть батько обвинуваченого ОСОБА_7 , який проживає у м. Мелітополі. З цього приводу, сторона захисту не надала будь-яких доказів. Крім того, суд враховує інформацію, доступну в мережі Інтернета щодо батька обвинуваченого ОСОБА_10 , який за вказаною інформацією веде антиукраїнську пропаганду та співпрацює з окупаційною владою у м. Мелітополі. На думку суду, за таких обставин є підстави вважати, що батько може вплинути на обвинуваченого з метою вчинення нового кримінального правопорушення у т.ч. проти основ національної безпеки України.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 позбавив життя потерпілої, тому вважаю, що в даному випадку не має доцільності визначати обвинуваченому заставу як альтернативний запобіжний захід.

Також, суд вважає, що встановлені під час судового засідання ризики є настільки вагомими, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, у т.ч. домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу. Крім того, як вже зазначалося, відомостей, які б вказували на можливість проживання ОСОБА_4 у м. Запоріжжі або на іншій підконтрольній Україні території, сторона захисту не надала.

Керуючись ст. ст. 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.08.2023 року (включно).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію ухвали направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали складено 14.06.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1