Номер провадження: 11-сс/813/1125/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000203, внесеного до ЄРДР 21.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 02.06.2023 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-носій інформації марки «SanDisk» 4 GB, чорного кольору;

-засоби контрацепції (презервативи) у кількості 7 (сім) штук;

-стартовий пакет оператора «Київстар» абонентським номером НОМЕР_1 , 2 (дві) пластикові картки від сім-карт оператора «Київстар» абонентським номером НОМЕР_2 ;

-цифровий фотоапарат марки «Rollei» модель «Powerflex 440»;

-мобільний телефон марки «Meizu», модель «M5 Note»; носії інформації CD та DVD диски у кількості 14 (чотирнадцять) штук;

-лубріканти у кількості 4 (чотири) штуки;

-вібратор у кількості 1 (одна) штука;

-грошові кошти у сумі 20 (двадцять) Фунтів Стерлінга (однією купюрою), 1000 (тисяча) Білоруських рублів (однією купюрою), 200 (двісті) російських рублів (купюрами по 50 рублів), 500 (п`ятсот) гривень (однією купюрою), 1000 (тисяча) гривень (однією купюрою), 500 (п`ятсот) доларів США (купюрами по 100 (сто) доларів США);

-грошові кошти у сумі 300 (триста) Євро (купюрами по 50 (п`ятдесят) Євро), 910 (дев`ятсот десять) доларів США (купюрами у кількості 9 (дев`ять) штук по 100 (сто) доларів США та 1 (одна) купюра номіналом 10 (десять) доларів США);

-незаповнені візитні картки у кількості 5 (п`ять) штук; кредитний договір № КСКНП-00465 між ОСОБА_10 та КС «КАСА» на загальну суму 1 млн. 50 тис. грн;

-копію рішення Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/3669/16-ц; копія заяви ОСОБА_10 до Овідіопольського районного суду Одеської області про витребування майна;

-копію заяви ОСОБА_10 до ПАТ «Банк Восток» щодо отримання грошових коштів у сумі 490, 767 тис. грн.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною та необґрунтованою в частині накладання арешту на грошові кошти, виходячи з наступного:

- клопотання слідчого подано з пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України;

- відсутні підстави вважати, що вилучені грошові кошти можуть бути використані, як речовий доказ, оскільки вони були вилучені у квартирі, яка на праві власності належить апелянту ОСОБА_6 , де проживає підозрювана ОСОБА_10 , та є заощадженнями апелянта та отриманні останньою за час роботи на будівництві;

- вилучені грошові кошти є єдиним джерелом існування для апелянта та двох малолітніх дітей підозрюваної ОСОБА_10 , яка наразі перебуває під вартою;

Посилаючись на викладене, власник майна просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна в частині грошових коштів.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду власник майна та представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання та дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, частково не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 21.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи значення своїх дій, які полягають у посяганні на суспільні відносини, що забезпечують основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків та сприяють поширенню аморальності в інтимних стосунках людей, ігноруючи вимоги суспільної моралі, відповідно до яких задоволення статевих потреб повинне здійснюватися без прояву розпусти, безладних статевих контактів і проституції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи бажання займатися законною трудовою діяльністю, бажаючи мати дохід і стабільне джерело доходу від незаконної діяльності пов`язаної із сексуальною експлуатацією інших жінок, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, але не пізніше 15.05.2023 року, розробила злочинну схему незаконного збагачення.

Усвідомлюючи неможливість самостійно реалізувати свої злочинні наміри по вчиненню дій по забезпеченню занять проституцією іншими особами - сутенерство, щодо декількох осіб, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та іншим невстановленим на даний час особам, свій злочинний план і запропонувала спільно з нею займатися незаконною діяльністю.

Вказані особи погодились на участь у вчиненні кримінального правопорушення, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними та умисними діями.

Відповідно до злочинного плану, учасники групи повинні втягувати осіб жіночої статі до заняття проституцією в орендованій квартирі на території м. Одеси, приймати закази від клієнтів, які б бажали отримати від осіб жіночої статі сексуальні послуги, а саме: вступати в безладні статеві зв`язки, здійснювати статеві акти, задовольняти статеву пристрасть в неприродній формі, вчиняти будь-які дії сексуального характеру, за грошові кошти а також отримувати від клієнтів грошові кошти, визначати жінок, які могли надавати вказані послуги у той чи інший день, у кожному конкретному випадку, здійснювати нагляд та опіку над ними, підтримувати квартиру в стані придатному для використання, забезпечувати необхідними предметами контрацепції, гігієни, постільною білизною, простирадлами тощо.

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру і виконуючи роль «керівника» ОСОБА_11 узгодила зі всіма членами групи, до складу якої увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та інші невстановлені на даний час особи, план спільної злочинної діяльності, направленої на сутенерство щодо декількох осіб з метою наживи, розподіливши між ними ролі та функції, а також, обумовивши способи зв`язку і конспірації, з метою унеможливлення виявлення правоохоронними органами їх спільної злочинної діяльності, в тому числі шляхом спілкування через інтернет по мобільним додаткам Viber, WhatsApp, та Telegram.

Так, ОСОБА_11 , усвідомлюючи свою роль у групі, діючи в якості її керівника, згідно з планом злочинних дій, розуміючи, протиправність своїх дій безпосередньо здійснювала загальне керівництво при плануванні злочинної діяльності, розподілила ролі між її учасниками, які виконували конкретні дії, спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, втягувала осіб жіночої статі до заняття проституцією, приймала закази від клієнтів, визначала жінок, які могли надавати послуги сексуального характеру у той чи інший день, у кожному конкретному випадку, визначала суми грошових коштів, які можливо отримати від клієнтів та розподіляла їх між учасниками групи.

У свою чергу, ОСОБА_13 , усвідомлюючи свою роль у групі в якості виконавця, згідно з планом злочинних дій, розуміючи, протиправність своїх дій, за вказівкою ОСОБА_11 виконувала функцію «оператора» салону інтимних послуг, яка полягала у наданні рекламних оголошень у мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання жінками сексуальних послуг на території м. Одеси; наданні клієнту оголених фото жінок, які надають послуги інтимного характеру; прийманні замовлень від потенційних клієнтів; повідомленні клієнту фактичного місця знаходження місця розпусти, графіку роботи та кількості вільних жінок.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи свої ролі у групі в якості виконавців, згідно з планом злочинних дій, розуміючи, протиправність своїх дій, за вказівкою ОСОБА_11 виконували функції «адміністраторів» салону інтимних послуг, шляхом зазначеним у письмовому вигляді у клопотанні.

Надалі у ході досудового розслідування слідчим, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 02.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено майно, а саме:

-носій інформації марки «SanDisk» 4 GB, чорного кольору;

-засоби контрацепції (презервативи) у кількості 7 (сім) штук;

-стартовий пакет оператора «Київстар» абонентським номером НОМЕР_1 , 2 (дві) пластикові картки від сім-карт оператора «Київстар» абонентським номером НОМЕР_2 ;

-цифровий фотоапарат марки «Rollei» модель «Powerflex 440»;

-мобільний телефон марки «Meizu», модель «M5 Note»; носії інформації CD та DVD диски у кількості 14 (чотирнадцять) штук;

-лубріканти у кількості 4 (чотири) штуки;

-вібратор у кількості 1 (одна) штука;

-грошові кошти у сумі 20 (двадцять) Фунтів Стерлінга (однією купюрою), 1000 (тисяча) Білоруських рублів (однією купюрою), 200 (двісті) російських рублів (купюрами по 50 рублів), 500 (п`ятсот) гривень (однією купюрою), 1000 (тисяча) гривень (однією купюрою), 500 (п`ятсот) доларів США (купюрами по 100 (сто) доларів США);

-грошові кошти у сумі 300 (триста) Євро (купюрами по 50 (п`ятдесят) Євро), 910 (дев`ятсот десять) доларів США (купюрами у кількості 9 (дев`ять) штук по 100 (сто) доларів США та 1 (одна) купюра номіналом 10 (десять) доларів США);

-незаповнені візитні картки у кількості 5 (п`ять) штук; кредитний договір № КСКНП-00465 між ОСОБА_10 та КС «КАСА» на загальну суму 1 млн. 50 тис. грн;

-копію рішення Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/3669/16-ц; копія заяви ОСОБА_10 до Овідіопольського районного суду Одеської області про витребування майна;

-копію заяви ОСОБА_10 до ПАТ «Банк Восток» щодо отримання грошових коштів у сумі 490, 767 тис. грн.

Постановою слідчого вилучене у ході вказаного обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь та/або отримане внаслідок кримінально-протиправних дій.

Враховуючи вказані обставини слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно із метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження.

При цьому, задовольняючи клопотання слідчого у повному обсязі та мотивуючи необхідність накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст.ст. 170-173 КПК України, зазначив, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою, що вилучене майно може бути отримане від заняття протиправною діяльністю, а незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути змінено або знищено.

Проте, не зрозуміло, на які саме докази посилається слідчий суддя, оскільки відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання у цій частині, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням яке розслідується та вилученими грошовими коштами, які належать апелянту.

Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на грошові кошти необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона дублює зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення в частині грошових коштів, при цьому, слідчий суддя посилається в ухвалі на необхідність накладення арешту на зазначене вище майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги, що клопотання не містить відповідного обґрунтування необхідності арешту грошових коштів, тобто клопотання у цій частині не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000203, внесеного до ЄРДР 21.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, - в частині задоволення клопотання про накладання арешту на грошові кошти скасувати.

Постановити у цій частині нову ухвалу, якою клопотання слідчого старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про накладання арешту на грошові кошти направити прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4