ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1167/23 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 953/3710/23 Слідчий суддя ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002911 від 16.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб до 14.10.2023 включно, без визначення застави.

Визначено строк дії ухвали до 14.10.2023 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на незаконність, необґрунтованість, невмотивованість ухвали, висновки якої не відповідають фактичним обставинам провадження.

Захисник вважає, що ухвалу постановлено за умов недоведеності стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статі 177 КПК України.

Зазначає, що з матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування при складанні письмового повідомлення про підозру та при зверненні до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було дотримано стандарту «достатніх підстав (доказів)» в частині встановлення наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 111-1 КУ України.

Захисник вважає, що органом досудового розслідування не доведено факту співпраці ОСОБА_6 із державою-агресором та/або окупаційною адміністрацією, та не надано жодних доказів здійснення ним діяльності з організації та проведення заходів політичного характеру, а також здійснення інформаційної діяльності у взаємодії із державою-агресором та/або окупаційною адміністрацією.

Вказує, що органом досудового розслідування у клопотанні та доданих до нього доказах, не було доведено існування жодного реального ризику, передбаченого частиною 1 статті 177 КПК України, однак слідчий суддя безумовно погодився із викладеним у клопотанні, та не прийняв до уваги доводи захисту, які спростували наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Органом досудового розслідування не було доведено наявність ризику переховування зі сторони підозрюваного ОСОБА_6 , та те, що він вчиняв спробу переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Захисник вважає, що викладенні в клопотанні слідчого міркування щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України є необґрунтованими та безпідставними.

Захисник звертає увагу на те, що звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, слідчим не зазначено жодної обставини, яка перешкоджала завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Захисник вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі, який зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Також слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано обставин, які позитивно характеризують ОСОБА_6 та свідчать про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень частини 6 статті 176 КПК України суперечить частині 2 статті 3, частинам 1, 2 статті 8, частинам 1, 2 статті 29 Конституції України, оскільки частина 6 статті 176 КПК України фактично встановлює презумпцію, за якою наявність підозри у вчиненні окремих злочинів обумовлює виключну необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права на обрання іншого запобіжного заходу.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника підозрюваного до суду апеляційної інстанції не прибув, від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно вимог частини 4 статті 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Продовжуючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, слідчий суддя виходив з тих обставин, що під час досудового слідства встановлено та підтверджено у судовому засіданні продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, та оцінивши сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дійшов висновку, що на час розгляду поданого клопотання, ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності. Слідчий суддя врахував обставини, які характеризують особу підозрюваного та дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

При цьому, з врахуванням вимог частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу застави.

З такими висновками слідчого судді щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції погоджується та вважає, що мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 6 статті 111-1 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, спрямованого на організацію та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах на думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може вдатися до дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи сукупність обставин, погоджується з висновком слідчого судді, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним та вважає, що порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На переконання суду апеляційної інстанції слідчим суддею враховані положення статей 176, 177, 178, 183 КПК України, дані про особу, перевірені додані слідчим до клопотання матеріали про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим.

Дослідивши матеріали провадження, судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий навів об`єктивні обставини, що заважають звершенню досудового розслідування, а саме те, що 10.08.2023 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, тобто у вчиненні дій, спрямованих на організацію та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації. 10.08.2023 на підставі статті 290 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_7 , повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002911 від 16.09.2022 та надано доступ до матеріалів провадження, які складаються з 2 томів.

Згідно з повідомленням про завершення досудового розслідування, яке надано підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 , ознайомлення з матеріалами кримінального провадження планується проводити з 10.08.2023 у службовому кабінеті ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Невельська, 1/32.

На цей час, підозрюваний ОСОБА_6 частково ознайомився з матеріалами кримінального провадження, а саме зі сторінки № 1 по сторінку № 130 першого тому кримінального провадження.

Крім того, додатковий період часу необхідний для складання та затвердження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, подальше скерування його до суду та проведення підготовчого судового засідання.

Судовим розглядом встановлено, що завершити досудове розслідування до строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 , який закінчується 21.08.2023 є неможливим, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати низку процесуальних дій, без яких неможливо завершити повне, всебічне та об`єктивне досудове розслідування.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість підозри, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, суд апеляційної інстанції виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що після обрання запобіжного заходу з плином часу просто обґрунтованоі? підозри стає недостатньо для її продовження, а тому у процесі вирішення питання про продовження відповідних строків суди мають з`ясувати наявність інших «відповідних» і «достатніх» обставин (Макаренко проти України, справа № 622/11). До таких обставин належать ризик переховування від правосуддя, ризик здіи?снення тиску на свідків чи спотворення доказів, ризик змови, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик спричинення громадських заворушень чи необхідність захисту прав затриманоі? особи (справа «Харутюнян проти Вірменії» № 629/11).

У тому числі такими обставинами є й обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведеності ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються матеріалами провадження, що свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого рішення, та з цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості переховуватися підозрюваним від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

На думку суду апеляційної інстанції, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Належить також врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, здійснити незаконний вплив на свідків чи потерпілих, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ті обставини, що більшість свідків у кримінальному провадженні, мешкають в одній територіальній громаді де мешкає ОСОБА_6 , частина свідків, ще не допитана, як зазначив в клопотанні слідчий. За вказаних обставин, ОСОБА_6 може здійснювати вплив на свідків з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Колегія суддів вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 може вдатися до дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення у якому він підозрюється, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання ним процесуальних обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 обставин, які позитивно його характеризують та міцних соціальних зав`язків, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення у якому він підозрюється, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій підозрюваним, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частиною 1 статті 177 КК України.

Вимога апеляційної скарги щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не ґрунтується на вимогах кримінального-процесуального законодавства, оскільки відповідно до частини 8 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Таким запобіжним заходом, є тримання під вартою.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали слідчого судді, оскільки порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи захисника не є достатніми для її скасування.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: