Номер провадження: 11-сс/813/955/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

представника заявника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах Громадської організації «Центр Захисту Інвалідів» на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року про повернення скарги на постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 27.04.2023 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000448 в порядку ст. 303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року повернуто скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах Громадської організації «Центр Захисту Інвалідів», на постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 27.04.2023 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000448 в порядку ст. 303 КПК України.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що скарга подана з порушенням правил територіальної підсудності, в зв`язку з чим підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки уповноваженим суб`єктом на розгляд скарги адвоката ОСОБА_6 , відповідно до правил територіальної підсудності, є Печерський районний суд м. Києва.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах Громадської організації «Центр Захисту Інвалідів», в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що кримінальне процесуальне законодавство України не містить прямої норми щодо територіальної підсудності скарг на рішення, дії та бездіяльність слідчого, дізнавача та прокурора під час досудового розслідування, що свідчить про те, що суд допустив неповноту судового розгляду.

Апелянт вважає, що висновок слідчого судді про те, що уповноваженим суб`єктом на розгляд його скарги є Печерський районний суд м. Києва, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування є Другий слідчий відділ (з дислокацією у м.Одеса) територіального управління ДБР, розташованого в м. Миколаєві, який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 9, що є юрисдикцією Київського районного суду м. Одеси.

На думку апелянта, місцезнаходження органу прокуратури не впливає на визначення територіальної підсудності розгляду скарги на рішення прокурора, оскільки визначальним чинником є місце знаходження органу досудового розслідування.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Представник заявника-адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином. З заявами та клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не звертався.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.3 ст.306 та ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника-адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Параграфом першим Глави 26 КПК України передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 1 статті 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Кримінальне процесуальне законодавство не містить прямої норми щодо територіальної підсудності скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст.9 КПК України, а саме ч.6, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, змагальність та диспозитивність сторін, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, розумність строків тощо (стаття 7 КПК України).

Згідно з системним аналізом змісту пункту 18 частини 1 статті 3, частини 6 статті 9, частини 2 статті 132, частини 2 статті 234, статей 303-306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, рішення, дія або бездіяльність посадової особи якого оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі № № 51 - 1901 впс 20 вказала про те, що територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Разом з цим, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст.7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст.24 Конституції України та ст.10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст.6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Так, до Київського районного суду міста Одеси, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах Громадської організації «Центр Захисту Інвалідів» на постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 27.04.2023 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000448.

Відповідно до оскарженої ухвали, слідчий суддя зазначив, що зі скарги та доданих до неї документів вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження, в рамках якого адвокат ОСОБА_6 звернувся із скаргою до слідчого судді здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування є Другий слідчий відділ (з дислокацією у м.Одеса) територіального управління ДБР, розташованого в м.Миколаєві.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 р. № 223-559/0/4-13, відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів (ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. Такі клопотання розглядаються слідчим суддею, який визначається автоматизованою системою документообігу суду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 КПК України (незалежно від того, який слідчий суддя розглядав інші клопотання у цьому ж кримінальному провадженні раніше). У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою клопотання щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження також розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. Підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування. Таким чином, законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок слідчого судді про те, що уповноваженим суб`єктом на розгляд скарги адвоката ОСОБА_6 , відповідно до правил територіальної підсудності є Печерський районний суд м. Києва, оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування є Другий слідчий відділ (з дислокацією у м.Одеса) територіального управління ДБР, розташованого в м.Миколаєві, який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Корольова, 9, що є юрисдикцією Київського районного суду м.Одеси.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дійшов невірного висновку про те, що скарга подана з порушенням правил територіальної підсудності, у зв`язку з чим апеляційна скарга являється обґрунтованою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого суді є незаконною, оскільки суперечить положенням кримінального процесуального закону.

Вказані порушення відповідно до ч.1 ст.412 є істотними та не можуть бути усунені в ході апеляційного перегляду справи, оскільки слідчим суддею фактично скарга не була розглянута по суті, а тому, відповідно до ст.415 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з призначенням до нового розгляду слідчим суддею.

Керуючись статтями 303, 304, 306, 309, 376, 405, 407, 412, 415, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника заявника-адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року, якою повернуто скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах Громадської організації «Центр Захисту Інвалідів» на постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 27.04.2023 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000448 в порядку ст. 303 КПК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 в Київському районному суді м. Одеси, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4