Справа № 559/1546/20
Провадження № 1-кп/559/13/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно матеріали кримінального провадження № 0000528 по обвинуваченню

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із неповною середньою освітою, раніше неодноразово судимого:

-24 червня 2016 року за вироком Дубенського міськрайонного суду за ч.1, ч.2 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі;

- 27 жовтня 2017 року згідно до вироку Дубенського міськрайонного суду за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно до Ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 01.02.2018 року змінено вирок в частинні призначення покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

- 02.05.2018 року за вироком Дубенського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15-ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю покарання;

- 21 грудня 2018 року за вироком Дубенського міськрайонного суду за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185,104 КК України до 1 року позбавлення волі з встановленням іспитового строку на 1 рік;

-18 березня 2019 року засуджений вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки;

- 24.11.2020 року за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку, повторно вчинив новий корисливий злочин.

Так, в середині травня 2020 року, близько 11 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на території господарства за адресою АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, який виразився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей , діючи повторно, з метою наживи, шляхом зловживання довірою, попросив у ОСОБА_7 , в тимчасове користування належний його батькові, ОСОБА_8 , мобільний телефон, під приводом переглянути відео в мережі інтернет. ОСОБА_7 будучи впевненим у достовірності мети висловленого прохання, добровільно передав ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8; 3/32 Оnух Вlаск», вартістю 1747,50 грн.

Отримавши передане майно у тимчасове користування, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір щодо незаконного заволодіння мобільним телефоном шляхом обману, залишив місце вчинення злочину та, в подальшому, розпорядився з викраденим на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 1747 гривень 50 копійок.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину у інкримінованому злочині визнав повністю, зазначивши, що обставини вчинення злочинних дій, які викладенні у обвинувальному акті повністю відповідають дійсності, однак достеменно він їх не пам`ятає. По факту заволодіння чужим майном шляхом обману пояснив, що в середині травня 2020 року, на вулиці міста Дубно зустрів свого знайомого, ОСОБА_9 . В ході розмови ОСОБА_10 запросив його до свого дому. Коли вони прийшли до будинку ОСОБА_10 , то він провів його до приміщення літньої кухні, де він попросив в нього його мобільний телефон, марки «Хіаоmі», для того щоб подивитися відео в інтернеті, хоча вже на той момент у нього виник умисел незаконно заволодіти вказаним телефоном. Денис погодився та передав йому свій мобільний телефон, а також показав графічний код блокування, після чого, залишив його одного в приміщенні літньої кухні. Взагалі, він є крадій а не шахрай, тому така кваліфікація його вчинених ним дій йому не подобається, не відповідає його особі, оскільки він вчиняв ряд крадіжок майна, за що і був неодноразово засуджений. Залишивши непомітно територію господарства, він відразу вимкнув вказаний телефон, та дістав з нього сім картку, яку викинув на вулиці, після чого, зателефонував до свого знайомого ОСОБА_11 , який, в подальшому, придбав у нього викрадений ним мобільний телефон за 1200 гривень. На даний час матеріальну шкоду, завдану злочином потерпілому відшкодував шляхом повернення викраденого майна. На стадії судових дебатів та наданого останнього слова обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що із запропонованою прокурором міри покарання категорично не погоджується, вважає її дискримінаційною та такою, що порушує його права, захищені європейським судом з прав людини. Окрім цього, категорично відкидає можливості відбуття призначеного покарання у кримінально виконавчій установі, оскільки відсутні належні європейські умови утримання засуджених, а саме харчування, яке мали б їсти працівники кримінальних установ, а не засуджені, у зв`язку з його не відповідністю, побут, належні умови утримання, прогулянки та все інше, що передбачено Європейською Конвенцією про захист прав та свобод. Окрім цього, перебування у кримінально виконавчій установі не гарантує збереження його життя та здоров`я внаслідок збройної агресії російської федерації під час ракетних небезпек. Просить суд призначити мінімальну міру покарання, доєднавши до попереднього засудження лише один місяць позбавлення волі. Окрім цього, зазначив, що судовими інстанціями при попередніх засудженнях у вироках не враховано ч.5 ст. 72 КК України та не перераховано призначене покарання у відповідності до одного дня попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі, чим також порушено його Конституційні права громадянина.

Потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, так як перебуває на службі у лавах Збройних сил України. Згідно попередньо поданої заяви просив судовий розгляд справи провести без його участі. Покази, надані на досудовому слідстві підтримує повністю, доповнень немає. Не заперечує проти застосування ст. 349 КПК України під час судового розгляду. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає. Щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, його вина повністю доведена іншими зібраними у провадженні доказами, які є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та матеріалами провадження в цілому, а тому є переконливими для суду.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у травні 2020 року у м. Дубно він зустрів свого знайомого ОСОБА_3 , з яким разом пішли до нього додому на АДРЕСА_2 . Він пішов до будинку, а ОСОБА_12 залишився у приміщенні літньої кухні. В той час на території їхнього господарства, та у будинку не було інших сторонніх осіб. На прохання ОСОБА_13 , останньому залишив мобільний телефон, який належить його батьку, щоб той переглянув відео з мережі інтернет. Через деякий час його батько, ОСОБА_14 , повідомив йому, що хлопець, з яким він прийшов до будинку покинув приміщення літньої кухні та пішов у невідомому напрямку, а телефон забрав з собою. Він намагався зателефонувати на свій номер, однак телефон був вимкнений. Йому стало зрозуміло, що телефон забрав обвинувачений, тому він намагався його знайти, щоб повернути викрадену річ, однак, при зустрічі, ОСОБА_12 сказав, що нічого у нього не брав. З приводу викрадення телефона разом з батьком звернулисяіз заявою до поліції.

Оскільки, викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений не оспорює, повністю їх визнав, тому, з урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, який вважав за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи суд вважає встановленими та винність обвинуваченого доведеною. Враховуючи вищезазначене, суд визначив за недоцільне дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився щодо застосування ч.3 ст. 349 КПК України, зазначивши що його право не порушується та відповідає його волі.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України за вище встановлених обставин.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, наявність чи відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, особу обвинуваченого ставлення до скоєного. При цьому, суд зазначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання призначення виду та міри покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який будучи неодноразово засудженим за скоєні корисливі злочини, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на шлях виправлення не став, а систематично продовжив вчиняти корисливі злочини. Даючи оцінку ставлення до скоєного обвинуваченим ОСОБА_3 , суд зазначає, що в ході тривалого судового розгляду обвинувачений не визнавав своєї вини, не висловлював каяття, намагався затягнути розгляд справи по суті, заперечував не спростовані в ході судового розгляду доводи сторони обвинувачення. Свою винність визнав лише на стадії завершення судового слідства. На переконання суду, такі обставини ставлення до скоєного, не можуть свідчити про щире каяття, належного усвідомлення обвинуваченим своїх протиправних дій, а також свідчити про бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

За таких обставин, суд відхиляє доводи та прохання обвинуваченого щодо призначення мінімального строку покарання за сукупністю вчинених злочинів.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання відсутні.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, попередні судимості не зняті та не погашенні. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, не одружений. Також суд частково враховує позицію сторони обвинувачення щодо запропонованої міри покарання, оскільки остання не вмотивована належним чином щодо м`якості межі. Суд також враховує позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, наслідки вчиненого злочину та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, повного визнання вини.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає за необхідне призначити покарання у межах максимальної санкції ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 70 КК України, часткового приєднання покарань за сукупністю вчинених злочинів, оскільки таке покарання на переконання суду є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судової експертизи становлять 653 грн. 80 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання засудженому ОСОБА_3 частково приєднати не відбуту міру покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.11.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вчинених злочинів у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 19.06.2020 року, відповідно до вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.11.2020 року.

До вступу вироку суду у законну силу міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 обрати тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з дня ухвалення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні :

-мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 3/32 Оnух Вlаск», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 залишити у його розпорядженні;

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського Апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1