Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/874/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 367/6767/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002024 від 23 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 28 травня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 11 квітня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 10 місяців позбавлення волі,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком 23 серпня 2020 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину «Сонях», що за адресою: вул. Європейська, 8, смт. Ворзель Київської обл., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, з метою заволодіння грошовими коштами з каси зазначеного магазину, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наблизився до продавця магазину ОСОБА_9 і висунув вимогу передати йому грошові кошти з каси, на що ОСОБА_9 спочатку відмовилася.

Тоді ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 ще ближче, припідняв футболку, показуючи предмет, схожий на ніж, що був за поясом штанів, і повторив вимогу передати йому грошові кошти із каси. В разі невиконання такої вимоги обіцяв до приїзду працівників поліції завдати їй тілесних ушкоджень.

Сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні і такі, що можуть бути ним реалізовані, ОСОБА_9 передала йому грошові кошти з каси в сумі 1400,00 гривень, з якими він покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Аргументуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а ухвалений вирок ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах.

При цьому апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що:

- затримання ОСОБА_6 відбулося з порушенням вимог ст. ст. 208, 209 КПК України. Фактично обвинувачений був затриманий оперативними співробітниками поліції в смт. Ворзель Київської обл. приблизно о 22 годині 50 хвилин 23 серпня 2020 року, після чого за відсутності дозволу слідчого судді та регламентованих ст. 208 КПК України підстав, а відтак - незаконно, його було доставлено до Ірпінського відділу поліції. Всупереч нормам ст. ст. 208, 104 КПК України на місці фактичного затримання ОСОБА_6 відповідний протокол складений не був. Протокол затримання складено набагато пізніше в приміщенні Ірпінського відділу поліції, а саме о 00 годин 50 хвилин 24 серпня 2020 року. Зважаючи на те, що порушення правил та умов затримання є істотним порушенням прав та свобод людини, суд мав визнати отримані внаслідок таких порушень докази недопустимими згідно з вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.

Крім того, під час затримання ОСОБА_6 був у зовсім іншому одязі, ніж та особа, яка здійснила напад на продавця ОСОБА_9 , і у обвинуваченого не було вилучено жодного заборонено предмету (в тому числі ножа або схожого на нього предмету), що свідчить про його непричетність до інкримінованої події злочину;

- показання потерпілої ОСОБА_9 в суді є недостовірним доказом. А саме, під час допиту в судовому засіданні потерпіла показала, що впізнала особу ОСОБА_6 за фотокартками, які їй продемонстрували працівники поліції ще до проведення відповідної слідчої дії. Це вказує на незаконність результатів проведеного впізнання. Водночас, на думку захисника, ОСОБА_9 , будучи позбавлена можливості відмовитися від таких своїх показань, які свідчать про порушення збирання доказів у справі, внаслідок попередження про кримінальну відповідальність, надалі вимушена була підтвердити, що саме ОСОБА_6 заходив до магазину і пограбував її із погрозою застосування насильства за обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому іншими достатніми належними та допустимими доказами означені відомості не підтверджуються.

Апелянт вказує на те, що більшості доводів та аргументів захисту з приводу недоведеності обвинувачення ОСОБА_6 суд не надав належної оцінки. Разом з тим прокурором в суді не було спростовано версії обвинуваченого стосовно дійсних обставин події, що свідчить про недотримання стандарту доведення вини поза розумним сумнівом. Будь-яких переконливих мотивів відхилення показань ОСОБА_6 у вироку не наведено.

Також захисник зазначає, що: суд у вироку як на докази винуватості ОСОБА_6 помилково послався на показання свідка ОСОБА_11 , хоча вони були визнані недопустимими в порядку ч. 2 ст. 89 КПК України; в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд у вироку навів зміст обвинувального акта, однак формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначив.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 містить клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України про повторне дослідження апеляційним судом доказів, покладених в основу оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалений стосовно нього судом першої інстанції обвинувальний вирок скасувати.

Апелянт зазначає про те, що викладені у вироку висновки суду не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, та заперечує свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог поданих ними апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисту, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, за клопотанням захисника частково дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приписами ч. 1 ст. 94 КПК України регламентовано, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив представлені докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають суттєве значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої (розбою), - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Так, з матеріалів справи слідує, що в суді першої інстанції ОСОБА_6 своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що 23 серпня 2020 року в післяобідній час він поїхав з смт. Ворзель, де проживає, до м. Києва. Коли ввечері повернувся назад в смт. Ворзель, його затримали працівники поліції.

Обвинувачений стверджував, що до магазину «Сонях» він не заходив, ножа у нього не було. Чому потерпіла вказує на нього як на особу, яка здійснила на неї напад, пояснити не міг.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні пояснення про свою непричетність до вчиненого злочину.

Така позиція ОСОБА_6 , як і доводи його захисника ОСОБА_7 стосовно відсутності належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні розбійного нападу, бути предметом ретельної перевірки та аналізу, результати яких знайшли своє відображення у вироку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї винуватості, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що висунуте йому обвинувачення доведено в повному обсязі сукупністю належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 ; даними, які містяться у рапорті помічника чергового Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 23 серпня 2020 року, у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 серпня 2020 року, у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 07 жовтня 2020 року, - повний зміст яких наведений у вироку.

Разом з тим, деякі із представлених обвинуваченням докази суд першої інстанції визнав неприйнятними та недопустимими з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що показання потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні є недостовірними та не могли бути покладені в основу обвинувального вироку, є безпідставними.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 в суді вона працювала продавцем у магазині «Сонях», що по АДРЕСА_3 , і 23 серпня 2020 року приблизно о 14 годині 20 хвилин в магазин зайшов чоловік та сказав, що буде його грабувати. Спочатку вона подумала, що він жартує, але чоловік підійшов ближче та сказав, що поріже її, при цьому трохи підняв футболку і за поясом штанів вона побачила предмет, схожий на ніж. Злякавшись та побоюючись за своє життя, вона віддала цьому чоловікові з каси магазину частину грошових коштів, а решту змогла викинути під прилавок. Нападник змусив її перерахувати грошові кошти, що вона і зробила, там було приблизно 1400,00 гривень. Після цього нападник забрав гроші і пішов з магазину. Далі вона зателефонувала власниці магазину ОСОБА_10 і своєму чоловікові та повідомила їм про те, що сталося.

Потерпіла показала, що обвинувачений ОСОБА_6 і є тим чоловіком, який здійснив на неї напад.

Наведені показання потерпілої ОСОБА_9 правильно використані судом при ухваленні обвинувального вироку, оскільки взаємоузгоджуються із іншими доказами в справі.

А саме, за змістом показань потерпілої ОСОБА_10 в суді, 23 серпня 2020 року приблизно о 14 годині 25 хвилин до неї зателефонувала продавець її магазину «Сонях» та повідомила, що в магазин зайшов високий молодий чоловік, зі світлим волоссям, слідами крові на чолі, одягнений у футболку та світлі штани, і з погрозою почав вимагати гроші, частину яких вона віддала, оскільки злякалася. Одразу після цього вона приїхала в магазин, провела інвентаризацію, за наслідками якої виявила відсутність 1400,00 гривень.

В ході проведення слідчого експерименту 07 жовтня 2020 року потерпіла ОСОБА_9 вказала про обставини скоєного нападу, які є аналогічними до тих, що вона показала в суді, в тому числі зазначила достатньо детальний опис нападника, який відповідає тому, що наведений вище, а також даним рапорту помічника чергового Ірпінського ВП ГУНП в Київській області про отримання повідомлення про означену подію зі служби «102» 23 серпня 2020 року о 14 годині 31 хвилину.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24 серпня 2020 року слідує, що 23 серпня 2020 року о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_6 був затриманий з підстави, визначеної у п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, та в ході проведення його особистого обшуку виявлено та вилучено спортивні штани сірого кольору та футболку блакитного кольору.

Твердження захисника про те, що при затриманні ОСОБА_6 був одягнений у зовсім інший одяг, ніж нападник, не ґрунтуються на доказах у справі.

Та обставина, що в ході затримання ОСОБА_6 о 22 годині 50 хвилин 23 серпня 2020 року у нього не було вилучено ножа, не є переконливим свідчення неправдивості показань потерпілої ОСОБА_9 стосовно обставин нападу, що відбувся приблизно о 14 годині 30 хвилин цього ж дня, оскільки за указаний період часу обвинувачений міг його позбутися.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Не було вказано і стороною захисту підстав для обмови обвинуваченого потерпілою.

Виходячи з наведеного, те, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала про те, що перед пред`явленням для впізнання їй показали фотографію обвинуваченого, що стало підставою для визнання судом недопустимими результатів цієї слідчої дії, не свідчить про вимушеність чи неправдивість показаних нею відомостей. Протилежні твердження захисника ґрунтуються на його суб`єктивній інтерпретації та оцінці таких показань і є неприйнятними.

Посилання захисника на те, що суд помилково в основу вироку поклав показання свідка ОСОБА_11 , які в судовому засіданні були визнані недопустимими, не відповідають матеріалам справи.

З вироку слідує, що при ухваленні вироку суд використав показання ОСОБА_11 про те, що 23 серпня 2020 року приблизно о 14 годині 00 хвилин йому зателефонувала дружина, яка була дуже перелякана. Він одразу приїхав в магазин, де вона працювала, і ОСОБА_9 повідомила йому, що якийсь чоловік їй погрожував предметом, схожим на ніж.

При цьому, з журналу судового засідання слідує, що в ході здійснення допиту свідка ОСОБА_11 за участю захисника ОСОБА_7 , суд в порядку ч. 2 ст. 89 КПК України визнав недопустимими його показання про обставини, які йому стали відомі зі слів потерпілої. Водночас, суд продовжив допит свідка і правильно використав як доказ його показання в частині відомостей, які він сприймав особисто.

Також неспроможними є твердження захисника про те, що затримання ОСОБА_6 відбулося з порушенням вимог ст. ст. 208, 209 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у випадку якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

Згідно з ч. 1 ст. 210 КПК України уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування.

На виконання вимог ст. 208 КПК України, в протоколі затримання ОСОБА_6 від 24 серпня 2020 року зазначено час його фактичного затримання (22 година 50 хвилин 23 серпня 2020 року, правильність якого захистом не заперечується), підстави його затримання, що передбачені п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, результати особистого обшуку, пояснення затриманого та повний перелік процесуальних прав та обов`язків. Також з протоколу слідує, що затриманий був забезпечений захисником ОСОБА_7 .

Відсутність ухвали слідчого судді не свідчить про незаконність затримання ОСОБА_6 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Разом з тим, строк його затримання без ухвали слідчого судді не перевищував установленого у ст. 211 КПК України терміну і 26 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді йому було обрано запобіжний захід.

Посилання захисника на те, що фактично ОСОБА_6 був затриманий оперативними співробітниками поліції, а потім доставлений до Ірпінського відділу поліції також не свідчить про незаконність затримання, оскільки в повній мірі узгоджується із закріпленими у ст. 210 КПК України правилами.

Таким чином, наведені апелянтом доводи не свідчать про порушення вимог кримінального процесуального закону, прав чи свобод обвинуваченого в ході здійснення його затримання у цьому кримінальному провадженні.

Всупереч твердженням захисника, зміст вироку суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України, в тому числі його мотивувальна частина містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Інших конкретних доводів апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не містять.

Враховуючи наведене, за результатами перевірки доводів апеляційних скарг захисту колегія суддів дійшла переконання про те, що висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу за викладених у вироку обставин відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які у вироку правильно оцінені за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.

Призначене ОСОБА_6 покарання за цим законом відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4