Березівський районний суд Одеської області
07.09.2023
Справа № 494/1664/23
Провадження № 1-кп/494/142/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , ознайомившись із матеріалами кримінального провадження №0000429 від 01.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Березівського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження №0000429 від 01.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.09.2023 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .

Ознайомившись із вказаною справою, вивчивши зміст обвинувального акту з додатками до нього та вирішуючи питання про призначення судового засідання, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід, саме у розгляді цього кримінального провадження, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 80 частини першої КПК України передбачено: «За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід».

З огляду на положення пункту четвертого частини першої ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у розгляді вказаної справи, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Зважаючи на складність і різноманітність кримінальних справ, життєвих явищ, із ними пов`язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для самовідводу слідчого судді, судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об`єктивність і неупередженість.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріям.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, тобто домашнє насильство, умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи ОСОБА_3 .

Разом з цим, сторона обвинувачення у обвинувальному акті посилається на події , які відбувались 02.04.2023 р о 17.30 год. по АДРЕСА_1 та вказують, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_3 .

Водночас, 12.04.2023 року, мною розглядалась адміністративна справа відносно ОСОБА_2 по справі №494/610/23 (копія додається) у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, події які відбувались 02.04.2023 року о 17:30 годині в с. Роздол Березівського району Одеської області, про що винесено постанова та визнано винним останнього у вчинені даного адміністративного правопорушення. Більш того, мною досліджувалась постанова про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 23.02.2023 року по справі №494/321/23.

Під час розгляду справи були дослідженні матеріали адміністративної справи, в тому числі пояснення осіб.

Суддею ОСОБА_1 , під час розгляду адміністративної справи, яка тісно пов`язана з даним кримінальним провадженням,- фактично сформувалась правова позиція щодо вищевказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Так, пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (19.05.2006) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи і в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Виходячи з положень кримінального судочинства, завданням якого є охорона прав та законних інтересів сторін, які беруть участь у кримінальному провадженні, беручи до уваги те, що суддя ОСОБА_1 приймав участь у розгляді адміністративного матеріалу, події які відображені у даному обвинувальному акті та фактично сформована правова позиція по даному кримінальному провадженню, з урахуванням положень ст.76 КПК України - суддя підлягає самовідводу.

Керуючись ст.ст.76,80-82 Кримінально-процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Самовідвід у справі №494/1664/23 задовольнити.

Передати справу №494/1664/23 (провадження №1-кп/494/142/23) у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, до канцелярії Березівського районного суду Одеської області для визначення іншого судді в порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1