Справа № 629/899/20
ВИРОК

іменем України

21.07.2023 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0001839від 17.12.2019 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області,громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого оператором котельні в ТОВ «Паволія», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України (згідно зміненого обвинувального акта в редакції від 07.06.2023),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 (які приймають участь в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

07.12.2019 близько 22:00 години ОСОБА_3 перебував в приміщенні кафе ПП «Морозов», яке знаходиться за адресою: Харківська область, місто Лозова, м-н 3, де, грубо порушуючи громадський порядок, за мотивами явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, вирішив вчинити хуліганство за наступних обставин.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, яка виразилась в тимчасовому порушенні нормальної діяльності кафе ПП «Морозов», без будь-якого приводу наніс раніше незнайомому йому ОСОБА_5 , який заходив в приміщення кафе, удар лівою рукою в праву нижню частину обличчя. Через вказані дії ОСОБА_3 нормальна робота кафе була зупинена: для припинення бійки.

В результаті вищевказаних умисних хуліганських дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: травматичний правобічний ангулярний перелом нижньої щелепи, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінальних правопорушень зник у невідомому напрямку.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, не визнав та показав, що 07.12.2019 він дійсно перебував у кафе ПП «Морозов» разом із дівчиною, з якого відходив, проте близько 22:00 години того ж дня повернувся у кафе. Біля входу до кафе були «розбірки» з приводу телефону. Він зайшов в середину кафе, сів за свій столик, де перебував до тих пір, поки не закрилося кафе, після чого пішов додому. У вказаний день він не вживав алкогольні напої, оскільки на наступний день йому потрібно було на роботу, де він продуває алкотестер. Зазначив, що потерпілий раніше йому не знайомий, тілесні ушкодження він йому не завдавав та взагалі 07.12.2019 він потерпілого не бачив. До подій, які викладені в обвинуваченні, він не має жодного відношення.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_5 показав, що він разом із двома товаришами: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 близько 23:00 години прибули до кафе, хлопці пішли першими, а він за ними. ОСОБА_8 когось зачепив, його штовхнули. В кафе почалася сутичка та бійка, в ході якої саме від обвинуваченого ОСОБА_3 , якого він раніше не знав, отримав удар в щелепу, після чого до них підійшла охорона. Внаслідок отриманого удару у нього був перелом щелепи.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що обвинуваченого ОСОБА_3 він особисто не знав, потерпілий ОСОБА_5 його товариш. Перед Новим роком він з товаришами відпочивали, зайшли до магазину, купили пива, побачили компанію, з якою відбулася словесна перепалка, після чого розпочалася бійка: його вдарили ногою, від чого він впав. Коли піднімався, заходив ОСОБА_10 і він чітко побачив, як обвинувачений вдарив лівою рукою потерпілого, від чого потерпілий скаржився на біль у зубі.

З показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 слідує, що 07.12.2019 він, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відпочивали, відвідували баню в місті Лозова до 17:00 години, потім відпочивали в його квартирі в місті Лозова, а близько 22:00-23:00 години пішли до кафе. Доходячи до самого «клубу кафе» ОСОБА_14 зателефонували, він сказав: «Хлопці йдіть, я вас наздожену». Він і ОСОБА_15 підійшли до входу у кафе, біля якого стояла компанія, яка курила. Він з ОСОБА_7 почали заходили в середину кафе: він заходив перший, ОСОБА_15 за ним. В цей момент з кафе першим виходив хлопець, а він заходив, хлопець його пхає, зачіпає плечем і каже: «Ти що, широкий?». Почався словесний конфлікт. Цей хлопець почав його пхати обома руками в груди і вдарив в обличчя. Він впав та розбив головою скло у вікні, яке впало та порізало йому руку, а хлопці продовжували бити його ногами по тулубу. Коли він підняв голову, то побачив, що ОСОБА_13 вже лежить на підлозі і його 2-3 чоловіка б`ють ногами. Далі побачив, як відчинилися двері і зайшов ОСОБА_12 , який зробив крок всередину і в цей момент його вдарив хлопець з лівої руки в щелепу, від чого ОСОБА_12 впав. Коли потерпілий падав, хлопець, який вдарив його лівою рукою, також наніс потерпілому декілька ударів ногою. В цей момент з середини кафе вибіг охоронець та почав всіх розбороняти. Охоронець відвів ОСОБА_16 до барної стойки, він пішов за ним, бо у потерпілого в області щелепи йшла кров. Коли вони підійшли до барної стойки, до них підійшов ОСОБА_3 і почав просити у ОСОБА_16 пробачення, казав, що вони цього не бажали, пропонував мирову. ОСОБА_12 відповів йому: «Ніякої мирової не буде, ми йдемо додому». Коли вони йшли додому, охоронець сказав, що та компанія не хоче платити за розбите вікно, а тому вони повинні за нього заплатити. Вони заплатили 500 гривень за розбите скло у вікні і пішли додому.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що чітко бачив, як ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_5 . Загалом в компанії було приблизно 6 чоловік, які приймали участь у бійці, серед яких і був ОСОБА_3 . Зазначив, що ОСОБА_3 або чоловіків, які були з ним, вони на бійку не провокували. ОСОБА_5 нікому не наносив тілесні ушкодження, оскільки, коли зайшов ОСОБА_5 , бійка вже відбувалася і потерпілий, побачивши, що він і Каменев лежать на підлозі, лише спитав: «Що трапилося?» і його відразу вдарили, тобто вдарили «за компанію».

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що потерпілий ОСОБА_5 не висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок бійки розбилося скло у вікні кафе, коли вдарили саме його. Бійка була припинена працівником цього закладу. Після того, як вони прийшли додому, ОСОБА_5 скаржився, що у нього болить зуб, у нього була гематома на обличчі, а тому він поїхав до лікарні, де йому діагностували перелом щелепи.

Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаним в судовому засіданні показав, що він є керівником кафе ПП « ОСОБА_18 », яке розташовано на 3 мікрорайоні в місті Лозова. В один із днів грудня 2019 року в період з 22:00 до 24:00 години він був у кафе, в якому також перебувало до 100 відвідувачів. У вказаний час в кафе розпочалася сутичка, він втрутитися у цю сутичку і, як тільки почалася бійка, в кафе виключили музику, оскільки бійка заважала людям відпочивати, а музикантам грати музику. Ввімкнули світло і він побачив в коридорі хлопців, які билися, почав припиняти бійку, рознімаючи осіб. В цій бійці приймав участь обвинувачений ОСОБА_3 , якого він знав. В результаті бійки було розбито вікно. На наступний день йому повідомили, що внаслідок бійки хлопцю зламали щелепу.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2020 потерпілий ОСОБА_5 в присутності двох понятих серед чотирьох фотознімків чоловіків впізнав на фотознімку під № 3 за формою обличчя, носу, губ чоловіка, який 07.12.2019 в приміщенні кафе на м-н 3 в місті Лозова наніс йому тілесне ушкодження. Впізнаною особою є ОСОБА_3 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.01.2020 свідок ОСОБА_9 в присутності двох понятих серед чотирьох фотознімків чоловіків впізнав на фотознімку під № 1 за формою обличчя, носу, губ, вух чоловіка, який 07.12.2019 наніс тілесні ушкодження та вчинив хуліганство в кафе на АДРЕСА_2 , який наніс один удар кулаком в щелепу ОСОБА_14 та декілька ударів по тулубу останнього ногами. Впізнаною особою є ОСОБА_3 .

У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.01.2020 свідок ОСОБА_11 в присутності двох понятих серед чотирьох фотознімків чоловіків впізнав на фотознімку № 2 за формою обличчя, носу, губ, вух чоловіка, який 07.12.2019 в приміщені кафе на м-н 3 в місті Лозова вчинив хуліганство та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_14 , а саме: удар кулаком в щелепу та декілька ударів ногами по тулубу. Впізнаною особою є ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 потерпілий ОСОБА_5 відтворив обставини події, що мали місце 07.12.2019 близько 23:00 години в торгівельному павільйоні ФОП « ОСОБА_17 », показавши, яким чином невідомим хлопцем йому було нанесено один удар кулаком лівої руки в область щелепи, після чого він впав, вказавши, що вказане тілесне ушкодження отримав безпричинно, особа, яка нанесла ушкодження, йому незнайома та неприязних відносин з нею він не мав.

У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 свідок ОСОБА_11 відтворив обставини, що мали місце 07.12.2019, коли він разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_19 пішли до торгівельного павільйону ФОП « ОСОБА_17 », показавши, як до павільйону зайшов ОСОБА_12 та його відразу вдарили кулаком в обличчя, після чого він впав і його ще вдарили ногами по тулубу.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 свідок ОСОБА_9 відтворив обставини, що мали місце 07.12.2019, розповівши як він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 пішли до торгівельного павільйону ФОП « ОСОБА_17 », відтворивши, як до павільйону зайшов ОСОБА_5 та одразу отримав удар кулаком в обличчя, після чого впав на землю. Свідок зауважив, що тілесне ушкодження ОСОБА_5 наніс той же чоловік, що і ОСОБА_21 і йому.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-14/17-ЛЗ/20 від 28.01.2020 на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , 1995 року народження, за фактом спричинення тілесних ушкоджень з урахування даних з наданої медичної документації та наданих протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого і свідків, експертів дійшов підсумків, що у нього мав місце травматичний правобічний ангулярний перелом нижньої щелепи, який утворився від однократної ударної дії тупого предмету, що не відобразив в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей в праву половину обличчя, яким міг бути і кулак, можливо в строк та за обставин вказаних в настановній частині постанови і потерпілим.

Експертизою виключено утворення вищевказаного тілесного ушкоджень в результаті падіння з висоти зростання, як з наданням, так і без такого тілу прискорення.

Показання, які дав потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_11 в ході проведення слідчих експериментів 24.01.2020, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_5 тілесного ушкодження.

За ступенем тяжкості травматичний правобічний ангулярний перелом нижньої щелепи це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для зростання перелому необхідно більш ніж 21 день, згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджена як показами потерпілого та свідків, так і письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що вищевказані докази, які покладені судом в основу вироку, є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України.

В той же час сліду зауважити, що згідно ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Судом також враховується позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, про те, що: «… що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Так, у відповідності до зміненої редакції обвинувального акту ОСОБА_3 у вину поставлено вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України, в стані алкогольного сп`яніння.

Про стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду свідчив лише свідок ОСОБА_11 , який, зокрема, зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_3 був випивший, перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, на думку свідка, про це вказувала зухвала поведінка його компанії, а саме: як тільки він, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зайшли до кафе компанія «поклала на них око».

На думку суду, така характеристика стану алкогольного сп`яніння, як зухвала поведінка компанії, в якій перебував ОСОБА_3 , яка «поклала око» на іншу компанію молодих людей, в якій перебував потерпілий ОСОБА_5 , не може вказувати про стан алкогольного сп`яніння у обвинуваченого.

Зокрема, ані свідок ОСОБА_11 , ані потерпілий або інші свідки не давали суду показів про те, що у ОСОБА_3 був характерний запах алкоголю з порожнини рота, про порушення у останнього координації рухів або мови, наявності вираженого тремтіння пальців рук тощо.

Потерпілий ОСОБА_5 щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння суду нічого не повідомив; свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_17 в своїх показах суду не вказували про знаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння; огляд місця події не проводився, даних про виявлення та вилучення тари з алкогольними напоями в кафе, де відпочивала компанія обвинуваченого, в справі не має; будь-яких письмових доказів, які б свідчили про перебування обвинуваченого ОСОБА_3 07.12.2019 в стані алкогольного сп`яніння, стороною обвинувачення суду не надавалося.

Таким чином, суд вважає, що перебування ОСОБА_3 07.12.2019 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінальних правопорушень свого підтвердження не знайшло, є припущенням, а тому суд у вироку не посилається на перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінальних правопорушень.

У відповідності до зміненої редакції обвинувального акту ОСОБА_3 у вину поставлено те, що він наніс ОСОБА_5 удар лівою рукою в праву нижню частину обличчя, від якого ОСОБА_5 похитнувся та спиною вибив скло у вхідних дверях кафе.

Проте, як зазначено вище, огляд місця події не проводився, даних про розбите скло у вхідних дверях кафе справа не містить.

При цьому, потерпілий ОСОБА_5 безпосередньо суду не повідомляв про те, що внаслідок удару ОСОБА_3 він похитнувся та спиною вибив скло у вхідних дверях кафе.

Навпаки, свідок ОСОБА_11 суду повідомив про те, що один із хлопців з компанії ОСОБА_3 вдарив його в обличчя, від чого він впав та розбив головою скло у вікні, яке, в свою чергу, впало та порізало йому руку.

Свідок ОСОБА_11 також повідомив суду, що саме його компанія сплатила вартість розбитого скла у вікні в розмірі 500 гривень, про що також повідомив суду і власник кафе свідок ОСОБА_17 .

Таким чином, з показів допитаних в суді свідків слідує, що внаслідок бійки у кафе ПП «Морозов» було розбите скло у вікні, а не у вхідних дверях кафе, як про це зазначено в зміненому обвинувальному акті; даних про те, що скло було розбито внаслідок падіння саме потерпілого ОСОБА_5 від удару ОСОБА_3 справа не містить, а тому суд у вироку не посилається на те, що через удар ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_5 похитнувся та спиною вибив скло у вхідних дверях кафе.

Надаючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , в яких він в повному обсязі заперечив висунуте йому обвинувачення, суд виходить з того, що такі покази обвинуваченого спростовані показами потерпілого ОСОБА_5 , свідків: ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які також відтворили механізм спричинення ушкодження потерпілому під час слідчих експериментів, а також висновком судово-медичної експертизи, у відповідності до якої покази, які дав потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_11 в ході проведення слідчих експериментів 24.01.2020, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_5 .

Велика Палата Верховного Суду Суд у постанові від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к виклала правову позицію, де звернуто увагу на те, що хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Як встановлено під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до 07.12.2019 не були знайомі із обвинуваченим ОСОБА_3 , потерпілий та свідки показали суду, що обвинувачений ОСОБА_3 без будь-якого приводу наніс удар раніше незнайомому ОСОБА_5 , який лише заходив в приміщення кафе та, на відміну від свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , участі у словесному конфлікті та бійці з компанією обвинуваченого не приймав.

У зв`язку з цим слід зазначити, що допитаний в суді власник кафе свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що серед осіб, які приймали участь у бійці, він впізнав ОСОБА_3 , оскільки раніше знав його, внаслідок бійки, яка відбувалася у громадському місці кафе, була тимчасово порушена нормальна діяльність даного закладу, оскільки відвідувачі, яких було до 100 осіб, припинили свій відпочинок, адже музиканти припинили грати музику, було включено освітлення для припинення бійки.

Таким чином, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й застосування обвинуваченим безпричинного насильства до потерпілого свідчать про те, що поведінка ОСОБА_3 була зумовлена бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Спосіб спричинення тілесного ушкодження потерпілому, шляхом нанесення удару рукою в праву нижню частину обличчя ОСОБА_5 , від якого у потерпілого була зламана щелепа, вказує на наявність у ОСОБА_3 умислу на вчинення кримінальних правопорушень.

Надаючи оцінку твердженням захисника про те, що впізнання потерпілим ОСОБА_5 та свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_11 за фотознімками відбулося з порушеннями вимог КПК України, суд виходить з того, що захисник не вказав суду про те, які ж саме порушення правил ст. 228 КПК України були допущені під час даних слідчих дій, що істотно порушило права та свободи людини або порушило, наприклад, заборони визначені в ст. 228 КПК України, які би могли вплинути на хід впізнання особи за фотознімками, зважаючи на те, що протоколи впізнання підписані потерпілим, свідками та понятими без зауважень, містять заповненими всі графи, в тому числі щодо сукупності ознак, за якими був впізнаний ОСОБА_3 .

При цьому, суд звертає увагу і на те, що як потерпілий ОСОБА_5 , так і свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_17 , вказали на обвинуваченого ОСОБА_3 , як на особу, яка вчинила кримінальні правопорушення.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , в яких він заперечив вину у вчиненні кримінальних правопорушень, суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку з цим суд приймає до уваги і вимоги ст. 4 Закону України «Про пробацію», відповідно до якої метою пробації є забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, з метою прийняття судом рішення про міру їхньої відповідальності.

Так, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд не приймає як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому: вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні закінчені кримінальні правопорушення, які згідно ст. 12 КК України відносяться: ч. 1 ст. 296 КК України до кримінального проступку та ч. 1 ст. 122 КК України до нетяжкого злочину; вперше притягається до кримінальної відповідальності, має середню спеціальну освіту, неодружений, працює оператором котельні в ТОВ «Паволія», на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Судом враховується досудова доповідь про обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена 20.03.2020 провідним інспектором Лозівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_22 , відповідно до якої ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є середньою, загальний рівень ризику для суспільства є середнім, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання як за ч. 1 ст. 296, так і за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних їх обставин, даним про особу обвинуваченого.

В той же час, слід зазначити, що частина 5 ст. 74 КК України встановлює правило, відповідно до якого особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, яке, як зазначено вище, відноситься до кримінального проступку, санкція якого передбачає найбільш суворе покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З дня вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, минуло більше трьох років, оскільки строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України сплив 07.12.2022.

Підстави для зупинення або переривання строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, дослідженими судом доказами не встановлені.

На виконання правового висновку, викладеного Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06.12.2021 у справі № 521/8873/18, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 те, що на момент судового розгляду даного кримінального провадження закінчились строки давності його притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України, не надав суду своєї згоди на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, є всі підстави для застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 вимоги п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі вироку суду та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Метою кримінально-виконавчого законодавства України, визначеної в ст. 1 КВК України, є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України, окрім іншого, є визначення порядку застосування до засуджених заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; участі громадськості в цьому процесі.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, будучи раніше не судимим, до адміністративної відповідальності не притягувався, потерпілий ОСОБА_5 жодних цивільно-правових вимог матеріального або морального характеру до обвинуваченого не заявляв та погодився з думкою прокурора щодо можливості виправленні обвинуваченого з випробуванням, а тому ці обставини в своїй сукупності вказують на можливість виправлення і ресоціалізації ОСОБА_3 , запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, тобто направлення обвинуваченого до виправного центру для відбуття покарання у виді обмеження волі не буде відповідати меті кримінально-виконавчого законодавства України і ресоціалізації засудженого.

Таким чином, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 призначається покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, приймаючи до уваги відомості про його особу, відсутність претензій з боку потерпілого до ОСОБА_3 та думку прокурора і потерпілого щодо можливості призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з його реальним відбуттям, враховуючи, що особа ОСОБА_3 згідно досудової доповіді не представляє небезпеки для суспільства, враховуючи також і те, що покарання за своєю метою повинно створити умови для виправлення і ресоціалізації особи, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання у виді обмеження волі, у зв`язку з чим обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1, п.п. 2), 4) ч. 3 ст. 76 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 звільнити від покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням, встановивши обвинуваченому ОСОБА_3 іспитовий строк на два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1), 2) ч. 1, п.п. 2), 4) ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1