печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2023 про відмову у задоволенні клопотання, у кримінальному провадженні №00000245 від 10.02.2022,-

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2023 про відмову у задоволенні клопотання, у кримінальному провадженні №00000245 від 10.02.2022.

В обґрунтування доводів скарги, заявник зазначає, що слідчий постановою від 15.07.2023 відмовив у задоволенні клопотання, про що виніс постанову, яку вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, як наслідок її незаконності та необґрунтованості.

В судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, разом з цим, ОСОБА_3 зазначив в прохальній частині скарги про розгляд у його відсутність та просив поновити строки на оскарження.

Слідчий у судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №00000245.

18.11.2022 прокурором відділу Київської міської прокуратури матеріали кримінальних проваджень № 0000245, 0000246, 0000247 та 0000248 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000245.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2022 зобов`язано уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про вчинення детективом НАБУ злочинів, передбачених ст. 366 ч.2, ст. 384 ч.2, ст. 397 ч.2, ст. 358 ч.2 КК України.

Так, заявник подав клопотання про визнання його потерпілим, у кримінальному провадженні та зобов`язання вчинити дії.

10.03.2023, за результатами розгляду вказаного клопотання ОСОБА_3 , слідчим винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Однак, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2023 у справі № 757/12370/23-к скасовано вищевказану постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 15.07.2023 повторно розглянуто клопотання ОСОБА_3 та відмовлено у задоволенні клопотання про визнання останнього потерпілим.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення шодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, виходячи з наступного.

Викладене свідчить, що оскаржувана постанова слідчого від 15.07.2023 не відповідає вказаним вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, тобто постанова не є належним чином обґрунтованою та розглянутою з формальних підстав, а протилежного стороною органу досудового розслідування не доведено.

Так, з врахуванням зазначеного в скарзі ОСОБА_3 , суд вважає, що оскаржувана постанова слідчого від 15.07.2023 не відповідає вказаним вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Окрім цього, при дослідженні матеріалів скарги вбачається, що окрім вимог щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим, останній у своєму клопотанні просить слідчого провести слідчі (процесуальні) дії, проте у своїй постанові слідчий не вирішив клопотання в даній частині.

Відтак, постанова не є належним чином обґрунтованою та розглянута з формальних підстав, а протилежного стороною органу досудового розслідування не доведено.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 15.07.2023 та зобов`язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 08.06.2023 вих. №2/1-Г-245.

Також, суд вважає, що строк на оскарження постанови, підлягає поновленню.

Відтак, скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2023.

Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2023 про відмову у задоволенні клопотання, у кримінальному провадженні №00000245 від 10.02.2022 - скасувати.

Зобов`язати слідчого/прокурора, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000245 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 08.06.2023 вих. №2/1-Г-245.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1