справа №190/2022/23
провадження №1-кп/176/177/23
УХВАЛА

25 вересня 2023 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

проводячи підготовче судове засідання в залі суду в м. Жовті Води, в режимі відеоконференції, на підставі обвинувального акту, що надійшов разом з угодою про визнання винуватості від 18 вересня 2023 року, у кримінальному проваджені по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 червня 2023 року за №0000235,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 ставиться за провину скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 подав клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 тяжкої хвороби не має, стан здоров`я останнього не перешкоджає застосуванню щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність легального доходу, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, судимість за які не погашена у встановленому законом порядку.

Вищевказані обставини дають підстави вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_7 може переховуватись від слідства, прокуратури та суду, і таким чином буде перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, може вчинити новий злочин з метою отримання прибутку.

Крім того, на думку прокурора, вказані ризики обґрунтовуються також тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлює невідворотність покарання за вчинене кримінального правопорушення - злочину та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від слідства, прокуратури та суду, і таким чином буде перешкоджати проведенню досудового розслідування враховуючи наявність на території України тимчасово окупованих територій.

Також, знаходячись на свободі, обвинувачений ОСОБА_4 може впливати на свідків у даному кримінальному проваджені, оскільки показання вказаних осіб будуть враховані судом лише після їх безпосереднього допиту у суді, що на даному етапі досудового розслідування проводитися не буде.

Одночасно прокурор звертав увагу суду на те, що 26 серпня 2022 року ОСОБА_4 умовно-достроково звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за корисливий злочин, не відбуте покарання 10 місяців 14 днів та, у період не відбутої частин покарання знову вчинив новий злочин, що вказує на стійкий злочинний характер обвинуваченого та рецидив злочинів у його діях.

Таким чином, за переконанням державного обвинувачення, вищевикладене свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із зазначених в ньому підстав та просив суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до таких висновків.

Так, згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення даного питання судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Аналізуючи вказану норму Закону, суд доходе висновку, що запобіжний захід скасовується або змінюється в судовому розгляді, якщо відпадає необхідність у застосуванні запобіжного заходу або в раніше обраному запобіжному заході. При цьому, на більш м`який запобіжний захід змінюється, якщо обвинувачення змінюється на менш тяжке або ступінь вірогідності неналежної поведінки обвинуваченого стає незначним.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і зазначені в даній нормі закону.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України,тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, суд враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» вказував на те, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із викладеного слідує, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, суд погоджується з наявністю ризиків його переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчинення ним нового кримінального правопорушення, що передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки на теперішній час у судовому засіданні не допитані свідки, обвинувачений може намагатися незаконно впливати на зазначених осіб з метою вплинути на їх покази, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За глибоким переконанням суду, менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, на даний час не здатні забезпечити виконання своїх процесуальних обов`язків з боку обвинуваченого.

Враховуючи викладене, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та існують на даний час, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому до 23 листопада2023 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 314-316, 331, 334, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Мар`янівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянину України, строк тримання під вартою до 23 листопада 2023 року включно.

Копії ухвали вручити учасникам судового провадження до відома та направити до державної установи «Криворізької установа виконання покарань (№3)» для належного виконання.

Ухвала суду, в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_8