ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5746/21

Провадження № 11-кп/4820/664/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1,2,3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ст. 348 КК України ОСОБА_6 продовжено по 12 листопада 2023 року, включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що наявність ризиків на підставі яких, такий запобіжний захід було обрано не відпала. Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду не представлено.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати йому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Ризики, на які послався прокурор є необґрунтованими, оскільки наміру переховуватись від органів досудового розслідування немає. Звертає увагу, що має міцні соціальні зв`язки, родину, малолітніх дітей, постійне місце проживання. Зазначає, що всі свідки допитані, ним надані показання про непричетність до інкримінованих злочинів. Обвинувачений зобов`язується працевлаштуватись, сплачувати податки та допомагати Збройним Силами України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги із посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, уважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний обвинуваченому раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, санкція ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ст. 348 КК України передбачає максимальне покарання більше 10 років позбавлення волі.

Згідно з усталеною практикою (Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року) суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на ті обставини, що він має міцні соціальні зв`язки, родину, малолітніх дітей, постійне місце проживання, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому. На думку колегії суддів, такі обставини не є визначальними та такими, що дають підставу обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, на що є посилання в апеляційній скарзі.

Твердження апелянта на те, що він зобов`язується працевлаштуватись, сплачувати податки та допомагати Збройним Силами України не спростовує встановлених судом обставин і висновків, та не дає підстав вважати, що обрання відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне ризики встановлені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони дають підстави для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи апелянта про зворотнє є безпідставними.

Доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, наявність таких ризиків, як можливе ухилення від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, продовження вчинення злочинної діяльності, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданному клопотанні та доведених у судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в даному випадку, відповідає характеру суспільного інтересу.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом обрання, останньому, найсуворішого запобіжного заходу, є виправданою.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду та впливали на законність судового рішення, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3