Провадження 1-кп/522/2674/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №000455 від 31.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стебне Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно не працевлаштованого, будівельника, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

інші учасники:

представник потерпілого- ОСОБА_7

потерпілий - ОСОБА_8 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 30.03.2023 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, у денний час доби, в умовах необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття, керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos, держномер НОМЕР_1 , здійснював рух у своїй смузі свого напрямку руху проїзної частини вул.Пастера у Приморському районі м.Одеси, з боку вул.Торгова в напрямку вул.Кінна, на якій організовано двосторонній рух: одна смуга руху в напрямку руху автомобіля та дві смуги руху в зустрічному напрямку, які поділені відповідною дорожньою розміткою 1.1 та 1.5 згідно Правил дорожнього руху України.

Будучи біля буд.40 по вул.Пастера водій ОСОБА_3 при виникненні необхідності виконання маневру розвороту був не уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, проігнорував вимоги дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, видимість та оглядовість якої для водія ОСОБА_3 була необмеженою, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, контролювати його рух, вчасно реагувати на можливу зміну дорожньої обстановки, перед зміною свого напрямку руху та виконання маневру розвороту внаслідок злочинної недбалості не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, почав виконувати маневр забороненого розвороту, при цьому, не надавши переваги в русі зустрічному транспорту: мотоциклу Suzuki M50, р/Н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснював рух по переривчастій лінії дорожньої розмітки, що поділяє смуги його напрямку руху проїзної частини вул.Пастера з боку вул.Кінна в напрямку вул.Торгова, тобто у зустрічному з автомобілем Daewoo Lanos, держномер НОМЕР_1 напрямку руху, в результаті чого допустив зіткнення з даним мотоциклом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу Suzuki M50, р/Н НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, у вигляді відкритого багатоуламкового перелому епіфіза з переходом на верхню третину діафіза лівої велико-гомілкової кістки і перелому шийки лівої малогомілкової кістки, забійної рани верхньої третини лівої гомілки, рвано-забійної рани верхньої губи справа. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля, мотоцикла та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та мотоцикла) та могли бути спричинені 30.03.2023 року і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Водію автомобіля Daewoo Lanos, держномер НОМЕР_1 необхідно було перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та на пересікати лінію дорожньої розмітки 1.1, що регламентовано вимогами п.10.1 та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Daewoo Lanos р/н НОМЕР_3 мав технічну можливість запобігти настання даної події шляхом виконання вимог п.10.1 та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля Daewoo Lanos р/н НОМЕР_3 не відповідали вимогам п. 10.1 та дорожньої розмітки 1.1Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 34 (дорожня розмітка 1.1 вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3. ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1. ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 34 ПДР «Дорожня розмітка»:

1.1. «(вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках… Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.».

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, визнав свою винуватість в інкримінованому злочині та показав суду, що він 30.03.2023 був неуважним та дійсно допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 34 (дорожня розмітка 1.1 вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі потерпілому ОСОБА_8 , в результаті чого допустив з ним зіткнення, що призвело до отримання останнім тяжких тілесних ушкоджень. Крім того обвинувачений пояснив, що частково відшкодував витрати на лікування ОСОБА_8 у розмірі 63000 гривень, просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки автомобіль потрібен йому для перевозки інструментів, так як він працює будівельником. Він разом з родиною винаймає житло у м.Одесі, має на утриманні двох дітей, дружина онкохвора, не працює.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_3 частково відшкодував йому завдану шкоду під час лікування у розмірі 63000 та просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого ОСОБА_3 стороною обвинувачення злочину, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який характеризується необережністю.

ОСОБА_3 є громадянином України, з неповною середньою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований будівельником не офіційно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в Одеській області, винаймає житло у м.Одесі.

В судовому засіданні також встановлено наступне:

Обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та онкохвору дружину, яка не працевлаштована, потребує автомобіль для роботи, з метою перевозки інструментів на будівництво. На теперішній час відшкодував потерпілому майнову шкоду у розмірі 63000 гривень, та має намір у подальшому здійснювати відшкодування.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України є щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_8 .

Обтяжуючі покарання обставини згідно ст.67 КК України судом не встановлені

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість і необережний характер вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та поведінку, що свідчить про реальне каяття, думку потерпілого та часткове відшкодування йому шкоди, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений ним злочини, передбачений ч.2 ст.286 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити від його відбування із випробуванням, оскільки на думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.При цьому суд не застосовує додаткове покарання стосовно обвинуваченого у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки фактично це призведе до втрати обвинуваченим роботи та джерел доходів.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо цивільного позову.

1. Прокурором в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР заявлено цивільний позов, в якому прокурор просить стягнути з обвинуваченого на користь держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР кошти у розмірі 22309 грн. 60 копійок в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його в повному обсязі.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення поданого позову.

Суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

В матеріалах кримінального провадження наявна довідка-розрахунок №21 від 28.07.2023 року , згідно із якою КНП « Міська клінічна лікарня №1» витратила на лікування потерпілого ОСОБА_8 грошові кошти у загальному розмірі 22309,60 грн., який перебував у лікарні у відділенні травматології з 30.03.2023 року по 08.06.2023 року.

Таким чином, витрати лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого підтверджені відповідним доказом, який не викликає сумнівів.

Згідно із ст.1206 ЦКУ особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

За таких обставин позови прокурора в інтересах держави підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо інших питань.

Процесуальні витрати у розмірі 10276 гривень 14 копійок, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави у повному обсязі на підставі п.3 ч.1 ст. 118 КПКУ.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого скасувати.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-90 КК України, ст.ст.1-380 КПК України, ст. 1206,166, 1167 ЦКУ, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем його проживання.

Позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи КНПІ «Міська клінічна лікарня №l» ОМР (65007, м.Одеса, вул. М`ясоєдовська, 32, засіб зв`язку: , р/p № НОМЕР_4 , в ТВБВ філії Одеського ОУ АТ «Ощадбанк», МФО328845, ), у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 22309 (двадцять дві тисячі триста дев`ять) гривень 60 копійок у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 10276 (десять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 14 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 04.04.2023 року по справі №522/6358/23 з автомобіля Daewoo Lanos, р/Н НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 17.12.2019 року органом ТСЦ 5152 та мотоцикл Suzuki M50 BOULEVARD, р/Н НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого 16.05.2017 року органом ТСЦ 5152.

Речові докази по справі:

- диск з відеозаписом ДТП від 30.03.2023 року - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_9

17.08.2023