Номер провадження:1-кс/521/1451/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси скаргу керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» ОСОБА_4 , Першого віце-Президента МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_5 та члена МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Київської окружної прокуратури міста Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою від 06.09.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2023 року скаргу керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» ОСОБА_4 , Першого віце-Президента МБПФ « Рутенія-Одеса» ОСОБА_5 та члена МБПФ « Рутенія-Одеса» ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Київської окружної прокуратури міста Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою від 06.09.2022 року, направлено до Малиновського районного суду м.Одеси для розгляду.

Ухвалою слідчого судді від 05.06.2023 року зазначену скаргу призначено до розгляду.

В обґрунтування скарги зазначено, що 06.09.2022 року керівник ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» ОСОБА_4 , Перший віце-Президент МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_5 та член МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_6 звернулись до Київської окружної прокуратури м.Одеси із заявою про вчинення кримінальних правопорушень суддями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , посадовцем ТОВ "Фнфокс" ОСОБА_16 за ст.ст. 27, 33, ч.2 ст.111, ч.5 ст. 191, ч.1 ст.255, ч.2 ст.364, ч.2 ст. 397 КК України, однак викладені у заяві відомості до ЄРДР внесені не були.

У своїй скарзі заявники просять зобов`язати Київську окружну прокуратуру м.Одеси внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві від 06.09.2022 року про вчинення злочинів, розпочати досудове розслідування та видати витяг з ЄРДР.

В судовому засіданні скаржники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні, зазначивши, що на їх думку судді, зазначені у їх заяві від 06.09.2022 року та ТОВ "Інфокс" є корумпованими, у їх діях наявний склад злочинів, передбачених ст.ст. 27, 33, ч.2 ст.111, ч.5 ст. 191 ч.1 ст.255, ч.2 ст. 364, ч.2 ст.397 КК України. Вважають, що їх доводи про злочинну судову систему підтверджуються відомостями у засобах масової інформації, а саме публікаціями про викриття суддів у злочинах та коментарями громадян до цих публікацій, які мають негативні та критичні висловлювання. Також зазначили, що до такого висновку їх привело незаконне на їх думку рішення Київського районного суду м.Одеси, яким безпідставно було задоволено позов ТОВ "Інфокс" до ОСОБА_6 про стягнення забогованості за водопостачання, оскільки у останнього маються усі квитанції про сплату комунальних послуг, а також він отримує допомогу на комунальні послуги та незаконно відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 . Вказане рішення було оскаржено до Одеського апеляційного суду, яким рішення залишено без змін, а Верховний Суд взагалі відмовив у відкритті провадження у справі. Крім того незаконно направлено на виконання виконавчий лист. Вважають, що судова система є невдосконалою, а суддів, які незаконно ухвалювали ці рішення, слід притягнути до кримінальноїх відповідальності, оскількі останні вчинили злочини. Також ТОВ "Інфокс" є корумпованим підприємством, монополістом у водно-каналізаційному господарстві, яке безпідставно стягує кошти, а тому також вчиняє злочини за допомогою судової системи. Їх заява належним чином не розглянута, відомості до ЄРДР не внесені та жодної відповіді на своє звернення вони не отримували по цей час. Просили скаргу задовольнити, зазначивши, що відповідно до вимог ст.214 КПК України за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення відомості до ЄРДР повинні бути внесені беззаперечно.

Прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги за її безпідставністю.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що судовим наказом, виданим Київським районним судом м.Одеси від 19.06.2020 року у справі №947/15690/20, було стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на користь ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал", ухвалою суду від 30.07.2020 року зазначений наказ скасовано за заявою боржника ОСОБА_6 .

В подальшому в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №947/25685/20 за позовом ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, заочним рішенням суду від 28.12.2020 року позовні вимоги було задоволено. Ухвалою суду від 17.08.2021 року вказане заочне рішення було скасоване за заявою відповідача ОСОБА_6 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2021 року у зазначеній цивільній справі №947/25685/20 позов ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг було задоволено та у зустрічному позові ОСОБА_6 до ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" про відшкодування матеріальної та моральнлої шкоди було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2022 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2021 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 17.05.2022 року відмовлено у вікритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11.04.2022 року.

31.05.2022 року Київським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист про виконання зазначеного рішення суду від 09.12.2021 року.

Відповідно до постанови приватного виконавця від 22.06.20221 року відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення - судового наказу № 947/25685/20 від 09.12.2021. Під час судового засідання скаржинками було зазначено, що вказана постанова була оскаржена, оскільки в постанові приватного виконавця зазначено про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу, якого на час відкриття провадження не існує.

Вважаючи вказане судове рішення у цивільній справі незаконним, скаржники 06.09.2022 року звернулися із заявою до Київської окружної прокуратури м.Одеса про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушеннь суддями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , посадовцем ТОВ "Фнфокс" ОСОБА_16 за ст.ст. 27, 33, ч.2 ст.111, ч.5 ст. 191 ч.1 ст.255, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 397 КК України. Крім того у заяві зазначають, що на їх думку ТОВ "Інфокс" є монополістом у водопроводно-каналізаційному господарстві, яке фальшувало судову справу стосовно ОСОБА_6 та безпідставно надає дозволи на підключення до застарілої каналізаційної системи іншим абонентам у м.Одесі.

Згідно листа від 12.09.2022 року Київської окружної прокуратури м.Одеса зазначена заява була надіслана для розгляду начальнику Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області та відповідно відповіді Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області від 26.09.2022 року заявникам повідомлено, що їх заява розглянута згідно Закону України "Про звернення громадян".

Станом на час розгляду скарги відомості до ЄРДР за заявою скаржників від 06.09.2022 року не внесено.

Отже, під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що скаржники не згодні з рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2021 року, яке набрало законної сили та на час розгляду скарги не скасовано, та з усіма наступними судовими рішеннями у зазначеній цивільнісй справі - постановою Одеського апеляційного суду та ухвалою Верховного Суду, вважають їх незаконними та злочинними, а дії позивача - стягувача ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" вважають незаконними та безпідставними, що на думку скаржників є злочином та підставою для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, а також рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Розгляд скарги на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, обумовлює необхідність дослідження слідчим суддею самого повідомлення (заяви) про вчинення кримінального правопорушення на предмет того, чи може воно бути підставою для порушення кримінального провадження.

Слідчий суддя в даному випадку не може виконувати абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб.

В частині вимог скарги про внесення відомостей до ЄРДР щодо скоєння кримінальних правопорушень суддями, суд зазначає наступне.

Вимогами ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до п.4.2 рішення Конституційного суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. за справою №1-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені.

У пункті 22 Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, вказано, що жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону. Крім того п.28 Декларації передбачено, що без порушення будь-яких дисциплінарних процедур або права судді на оскарження чи отримання компенсації від держави відповідно до національного законодавства судді повинні користуватися особистим імунітетом від цивільних позовів, а також імунітетом від відшкодування збитків на основі тверджень про їх неправомірні дії чи бездіяльність при виконанні суддівських функцій. Жоден суддя не повинен мати імунітет стосовно звичайних злочинних дій. Жоден суддя не повинен притягатися до кримінальної відповідальності за злочинні дії без позбавлення імунітету чи відмови від нього. Втім, оскільки жоден суддя не може бути вищим від закону, щоразу, коли суддя виявляється причетним до злочинних дій, він повинен відмовитися від імунітету.

При цьому Декларацією щодо принципів незалежності судової влади зазначено, що для незалежності судової влади треба, щоб: судові органи вирішували передані їм справи на основі неупередженої оцінки фактів та свого розуміння права без неналежного безпосереднього чи опосередкованого впливу будь-якого походження; незалежність мала і судова влада як інститут, і кожен окремий суддя стосовно справи, призначеної для розгляду цим суддею; і жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Згідно висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 01.07.2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане із здійсненням ними судочинства, при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам ВС МВС України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях суддів ознак складу злочину згідно з Інструкцією № 1050 (станом на 2013 рік) і внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади": відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України (станом на 2007 рік, на цей час ст.129-1 Конституції України) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Крім того у зазначеній постанові у п.11 зазначено, що втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки.

Незалежність судової влади, її рівність із законодавчою та виконавчою владою є невід`ємними ознаками правової держави, в якій кожен має право на судовий захист своїх прав і свобод. Незалежність судів встановлена в Україні як конституційний принцип організації та функціонування судів з метою забезпечення права осіб на такий захист. Недоторканність суддів не є особистим привілеєм, а як один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя незалежним, неупередженим і справедливим судом.

Таким чином, реалізація зазначених правових гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави (статті 3, 8, 55 Конституції України).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень та закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Враховуючи наведені вимоги національного та міжнародного законодавства щодо незалежності судової влади та те, що судова влада надзвичайно цінний інститут у кожному суспільстві, незалежність судочинства є невідємною складовою права на справедливий судовий процес, держава гарантує захист незалежності судової влади відповідно до найвищого законодавчого акту - Конституції України та виходячи зі змісту ст. ст.2, 214 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги в цій частині, оскільки незгода скаржників із прийнятим судом (судами) рішенням не може бути лише за формальними підставами приводом порушення гарантії незалежності і недоторканності суддів.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 за № 9-49/0/4-17 з приводу того, що КПК передбачає внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Під час розгляду зазначеної скарги встановлено, що заявники фактично намагаються провести ревізію рішення суду, яке на цей час набрало законної сили, є чинним та не скасовано, та з яким вони не згодні, у позапроцесуальний спосіб. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Крім того, слідчий суддя іншого суду не наділений повноваженнями перевіряти законність чи надавати оцінку діям іншого судді під час здійснення ним правосуддя, зокрема вирішення питання про незаконність судового рішення, яке не було скасовано в апеляційному та касаційному порядку, або будь-яким іншим чином ставити під сумнів законність ухваленого ним рішення, а безпідставне ініціювання кримінального провадження відносно судді (суддів) є посяганням на незалежність судової влади.

Намагання заявників підмінити функції суду та особисто піддавати критиці та перевірці рішення суду, яке на цей час не скасоване та набрало законної сили, намагаючись у такій спосіб його переглянути - визнати незаконним, протиречить вимогам діючого законодавства та вимогам ст.129-1 Конституції України, згідно яких судове рішення є обов`язковим до виконання, а тому вважається законними, доки воно не скасовано в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається, зміст конкретних судових рішень контролюється за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством, у зв`язку з чим законність процесуальних актів та дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання про притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні правові підстави визнання бездіяльності уповноважених осіб Київської окружної прокуратури м.Одеси щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно суддів.

Що стосується внесенння відомостей до ЄРДР стосовно посадовця ТОВ "Інфокс" ОСОБА_16 , то відповідно до дослідженого судового рішення ТОВ "Інфокс" є позивачем у цивільній справі, на користь якого ухвалено судове рішення від 09.12.2021 року, яке набрало законної сили, а тому підлягає виконанню. Як вже зазначено з наведених вище підстав сама по собі незгода скаржників із судовим рішенням не може бути тією підставою для внесенння відомостей до ЄРДР. Крім іншого, заява від 06.09.2022 року щодо вчинення посадовцем ТОВ "Інфокс" не містить достатні відомості про кримінальне правопорушення та об`єктивні свідчення про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

При цьому слідчий суддя відхиляє посилання скаржинків на пуцблікації у засобах масової інформації щодо висвітлення питань розгляду дисциплінарних скарг на окремих суддів, випадків притягнення суддів до відповідальності, негативних коментарів громадян до цих публікацій, як обгрунтування їх заяви про внесення відомостей до ЄРДР, оскільки зазначене об`єктивно не свідчить про вчинення особами, зазначеними у заяві від 06.09.2022 року, кримінального правопорушення з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 214, 303- 307, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» ОСОБА_4 , Першого віце-Президента МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_5 та члена МБПФ «Рутенія-Одеса» ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Київської окружної прокуратури міста Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою від 06.09.2022 року - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13.06.2023 року о 12.45.

Слідчий суддя ОСОБА_1