Номер провадження: 11-сс/813/1242/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі EasyCon) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000030 від 19.01.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 року про обрання запобіжного заходу, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Врадіївка, Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент ймовірного вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді інспектора взводу № 1 роти №8 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

встановив:

в провадженні 2-го СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві перебуваєкримінальне провадження №0000030 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, вчиненого ОСОБА_8 за наступних обставин.

Наказом начальника НПУ ДПП від 18.09.2019 № 738 о/с, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №8 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції .

Так, з клопотання сторони обвинувачення вбачається, що інспектор взводу № 1 роти № 8 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 , перебуваючи у складі екіпажу «Океан 404» 19.01.2023 приблизно о 11.30 годині помітив, що за адресою: м. Одеса, вул. Висоцького, біля будинку 36, рядом із узбіччям на проїжджій частині в порушення правил дорожнього руху стоїть автомобіль марки «Рено Мастер», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_8 , підійшовши до вказаного автомобіля з метою встановлення особи водія та подальшого складання адміністративного протоколу, діючи всупереч вимогам ст. ст. 3, 19, 21, 27, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» та грубо порушуючи норми, передбачені ст. ст. 29, 30, 31, 36, 37, 42, 43, 44 вказаного Закону, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, поводячи себе агресивно у грубій формі почав вимагати у водія автомобілю ОСОБА_9 , який сидів за кермом, вийти з автомобіля та надати документи. ОСОБА_9 , з урахуванням грубої та агресивної поведінки співробітника поліції ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, зачинився у салоні автомобіля, та при цьому намагався зателефонувати на гарячу лінію «102» та повідомити про агресивну поведінку ОСОБА_8 . В свою чергу ОСОБА_8 , без наявних на те законних підстав, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю оточуючим, а також публічній безпеці та громадському порядку, усвідомлюючи, що його дії явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 удар кулаком лівої руки в обличчя.

В результаті вище вказаних незаконних дій з боку інспектора взводу № 1 роти № 8 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді садна в правій виличній ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

28.06.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за кваліфікуючими ознаками: перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством.

05.07.2023 року, слідчий 2-го СВ (з дисл. в м. Одеса) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 звернулась до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_11 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що з урахування підозри, висунутої ОСОБА_12 , яка підтверджується доказами, долученими до клопотання та в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речові докази; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 04.09.2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на: обґрунтованість підозри, з посиланням на долучені органом досудового розслідування докази; доведеність існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК.

З урахуванням вказаних обставин, слідчий суддя дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на ОСОБА_8 обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що в даному кримінальному провадженні відсутні ризики, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, як і відсутня обґрунтована підозра, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, оскільки всі докази, які долучені до клопотання слідчого побудовані на показах потерпілого, його дружини (свідка). На думку захисника місцевим судом було порушено принцип змагальності сторін, оскільки не було досліджено заперечення до клопотання органу досудового розслідування, заяву особи, яка виявила бажання взяти ОСОБА_8 на поруки.

Захисник просить дослідити аудіо-фіксацію судового засідання 07.07.2023 року та просить врахувати, що слідчий суддя в останньому абзаці мотивувальної частини ухвали дійшов висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, а в резолютивній частині зазначив про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Також слідчим суддею не було досліджено висновок начальника УПП в Одеський області щодо відсутності у ОСОБА_8 будь-яких дисциплінарних стягнень.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосування відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 , слідчий суддя виконав вимоги ст.ст.177, 178, 181 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про існування обставин, які пов`язують з можливістю застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з урахуванням міцності соціальних зв`язків.

З матеріалів судової справи вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, що підтверджується доказами, долученими до клопотання органу досудового розслідування та в повній мірі враховані слідчим суддею.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також доведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, хоч і в незначній мірі, на теперішній час існують достатні підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту.

Також, слідчим суддею вірно враховані дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який є одруженим, має малолітню дитину, має місце проживання та місце роботи, а також є раніше не судимим.

Врахувавши вказані обставини, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді та не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід, вочевидь може виявитися неспроможним забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про застосування запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_8 , оскільки всі докази зібрані лише на показах потерпілого та його дружини (свідка), яка у свою чергу є діючим працівником патрульної поліції, є безпідставними, оскільки оцінити належність та допустимість цих доказів на даній стадії неможливо, з огляду на те, що наразі не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 , а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу. За таких підстав суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Дослідивши долучені до клопотання прокурора докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині не доведення прокурором ризику переховування, передбаченого ст.177 КПК, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, для застосування щодо підозрюваного домашнього арешту, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, характер скоєного кримінального правопорушення, його тяжкість, на думку колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що ризики, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК на даний час є очевидними та підстав визнавати їх такими, що не існують не має.

Колегія суддів враховує посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_8 є раніше не судимим, має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований та має сім`ю, однак вказані обставини є недостатніми для зміни запобіжного заходу, оскільки ці обставини не стали стримуючим фактором щодо не вчинення незаконних дій які інкримінуються підозрюваному.

Апеляційний суд зазначає, що висновок начальника УПП в Одеській області, на який посилається захисник в апеляційній скарзі, стосується неможливості початку службового розслідування, з огляду на те, що кримінальне провадження, в якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру не завершено та існує необхідність у проведенні відповідних слідчих дій для подальшої можливості проведення службового розслідування, але цей висновок вказує не на відсутність дисциплінарних стягнень, на чому наголошує сторона захисту (т.1 а.п.77-86).

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Крім того, при прийнятті рішення, колегією суддів враховується, що згідно повідомлення прокурора, обвинувальний акт в даному кримінальному проваджені вже направлений для розгляду до Суворовського районного суду Одеської області, що свідчить про завершення досудового розслідування, а тому доцільність подальшої потреби у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, буде перевірена судом через нетривалий час в порядку ст.314 КПК.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалено відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 року, якою ОСОБА_8 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, в кримінальному проваджені №0000030 від 19.01.2023 року, обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4