Справа № 170/453/20 Провадження №11-кп/802/162/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коловерть Корецького району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (восьми) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня затримання у зв`язку з приведенням вироку до виконання в частині покарання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, термін перебування під вартою з 29 квітня 2020 року до 15 березня 2021 року включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп.

Вирішено долю речових доказів, а саме: змиви з руля велосипеда, зрізи нігтів, зразки крові, одяг ОСОБА_9 , матеріали для ДНК-дослідження - знищено; одяг ОСОБА_7 , мобільний телефон «BRAVIS», модель С245 Armor - повернуто ОСОБА_7 або уповноваженій ним особі; оптичний диск, чотири відрізки прозорої липкої стрічки з слідами рук - залишено в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон «Nokia X2» - повернуто потерпілій ОСОБА_10 .

Також вироком скасовано арешт, який накладений ухвалою слідчого судді від 30.04.2020.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він вчинив вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині ОСОБА_9 , а саме 28 квітня 2020 року у період з 21 год. 00 хв. до 23 год. 00 хв., на території земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0190, яка знаходиться в урочищі Гола Берла за межами населеного пункту Шацької селищної ради Шацького району Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту, який раптово виник, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій та керуючи ними, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_9 , здавив останньому рукою шию, що призвело до механічної асфіксії, яка стала причиною смерті ОСОБА_9 , та до завдання останньому тілесних ушкоджень у виді синця округлої форми на правій передньо-боковій поверхні шиї у верхній третині, садна на його фоні з крововиливами в м`які тканини шиї справа, перелому правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща з крововиливами в м`які тканини шиї справа.

Сторона обвинувачення та сторона захисту на вказаний вирок подали апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого і тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції не дотримано норм матеріального права при призначенні обвинуваченому покарання, що потягнуло застосування до нього явно недостатніх заходів примусу внаслідок м`якості. Обставинами обрання обвинуваченому покарання наближеного до найнижчої межі є посилання суду на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вів добропорядне життя, користувався авторитетом, займав видне в громаді місце. Однак, прокурор вважає таке твердження суду невірним, оскільки обставини, яким суд обґрунтовує можливість застосування покарання, яке є наближене до мінімальної межі, є лише характеризуючими даними з загально-соціальному плані та не зменшують суспільної небезпеки, а також його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, за яким його засуджено. Суд також формально у вироку вказав на врахування при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, однак не надав належної оцінки обставинам кримінального правопорушення і, зокрема вживання обвинуваченим в день події спиртних напоїв і як внаслідок ступінь сп`яніння становив 1,5 проміле. Не взято до уваги і те, що від протиправних дій обвинуваченого заподіяно смерть іншій людині. Вважає, що застосоване до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років є явно несправедливим та м`яким за вчинений ним злочин. Посилаючись на вказані обставини, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що він є незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

В ході дослідження доказів суд як на доказ винуватості послався на висновки експертиз №26-МК, №35 та висновок комісійної експертизи №44.

Відповідно до висновку №26-МК від 07.05.2020 на переконання експерта ОСОБА_11 виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з механічною асфіксією, яка стала причиною його смерті могли утворитись при здавлюванні шиї однією рукою при стисканні до землі, чи при волочінні тіла за голову. Водночас, будучи допитаною в судовому засіданні цей експерт не змогла пояснити, які методи дослідження та методики нею були застосовані. Також експерт не змогла пояснити причину відсутності у розділі дослідження опису проведених досліджень, переліку методик, які використовувались при дослідженні. Не було надано логічних пояснень, на підставі яких відомостей експерт дійшла до відповідних висновків. Таке вказує не невідповідність висновку експерта п.п.1.27.1, 1.27.2 п.1.27 розділу 1 Правил проведення судово-медичної експертизи (дослідження) трупів в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 №6. Також вважає, що об`єкти дослідження (під`язикову кістку і щитоподібний хрящ) судової медико-криміналістичної експертизи було надано на експертизу з порушенням порядку, передбаченого додатком №1 до вказаних Правил, оскільки такі об`єкти не визнавались речовими доказами у кримінальному провадженні, відсутні документи їх супроводу. Ні описова частина цього висновку, ні матеріали кримінального провадження не дають змоги встановити, що саме біологічні матеріали мають відношення до цього кримінального провадження. Згідно висновків експертів №35 від 10.06.2020 та №26-МК від 07.05.2020 вбачається, що такий фрагмент як ділянка шкіри з ушкодженням не вилучалась та взагалі не була предметом дослідження, хоча відповідно до додатку №1 вищевказаних Правил, це повинно було бути зроблено. Враховуючи те, що висновок №26-МК від 07.05.2020 ґрунтується на результатах дослідження під`язикової кістки і щитоподібного хряща, які експертом отримані з порушенням встановленому Порядку, а висновок не містить докладний опис проведених досліджень, відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосування, експертну оцінку результатів дослідження, тобто є неповним, належним чином не вмотивованим, таким, що ґрунтується на результатах дослідження об`єктів, які не є речовими доказами, тому такий висновок не може бути допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, на його думку, висновок експерта №35 від 10.06.2020 повинен бути визнаний неналежним доказом, так як ґрунтується на результатах висновку експерта №26-МК від 07.05.2020, який у відповідності до вищевказаного не може братись судом до уваги.

Також вважає, що експертом не було дотримано вимог п.2.2.14 г Другої спеціальної частини Правил, де передбачено порядок проведення та послідовність виконання експертизи трупа при механічній асфіксії (удавлення руками).

Окрім того, у висновках №26-МК від 07.05.2020 та №35 від 10.06.2020 повністю відсутній розділ додатків та посилання на нього. У них не викладено результатів дослідження та не додано жодної ілюстрації (фотознімків, малюнків, контакторам, рентгенівських зображень тощо) у зв`язку з чим висновки не відповідають вимогам п.п.1-30-1.32 Правил.

Як вбачається із висновку комісійної судово-медичної експертизи №44 від 03.11.2021, вона проведена за матеріалами кримінального провадження, тобто жодних досліджень щодо суті поставлених питань в ухвалі суду, експертами не проводилось. При цьому, експерт ОСОБА_12 пояснила, що дійсно жодних досліджень комісією не проводилось, викладені висновки були зроблені на підставі «багаторічного досвіду» та «внутрішнього переконання». Водночас, експерт пояснила, що при проведенні дослідження експерти повинні керуватися нормами Правил. Обвинувачений вважає, що при проведенні повторної комісійної експертизи №44 від 03.11.2021 комісія не встановила наявність біологічних матеріалів ОСОБА_9 на зберіганні у експертній установі, не скерувала до суду відповідне клопотання щодо надання додаткових матеріалів чи інших речових доказів, що свідчить про неповноту експертного дослідження та недопустимість висновків експертів. При цьому, цей висновок №44 від 03.11.2021 складений за матеріалами кримінального провадження та ґрунтується на висновках №35 від 10.06.2020 та №26-МК від 07.05.2020, а тому відповідно є похідним від них.

Обвинувачений переконаний, що з урахуванням положень ст.62 Конституції України, вищенаведені докази обвинувачення (висновки) не можуть ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити щодо нього кримінальне провадження.

При цьому, обвинувачений у порядку ч.3 ст.404 КПК України просить дослідити в апеляційному суді такі докази як: висновки експертизи №26-МК, №35 та висновок комісійної експертизи №44, а також викликати експертів для допиту та роз`яснення висновків.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав основні доводи апеляційних скарг, сторону обвинувачення та сторону захисту, які кожен окремо підтримали свої скарги та заперечили інші, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті людині, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і показав, що вдень 28 квітня 2020 року ОСОБА_9 допомагав йому зрізати два дерева, які заважали. По дорозі на пилораму, куди мали завезти рештки дерев, вони зайшли на будівництво до громадянки ОСОБА_13 . Він запропонував будівельникам на будові відмітити його день народження, яке було напередодні. Ті погодилися і далі відбулося застілля тривалістю до 30 хв. із вживанням спиртного напою, який він мав з собою. Вже після застілля будівельники поїхали, а вони із ОСОБА_9 залишилися вдвох. Надалі, оскільки їм було по дорозі додому, то вони їхали удвох разом велосипедами. У місці, де дороги до їхніх будинків розходилися, вони зупинилися і він запропонував ОСОБА_9 допити спиртне, яке у нього залишилося, на що останній погодився та запропонував зійти з дороги. Після вживання спиртного вони розійшлися. По дорозі додому до нього хтось зателефонував (не знає хто) та стривоженим голосом запитав: «Де ОСОБА_14 ?», однак дзвінок відразу ж обірвався. Він захвилювавшись чи нічого не сталося із ОСОБА_9 поїхав до того місця, де вони розійшлися. Дорога зайняла 10-15 хв. Трішки далі від того місця, де він залишив ОСОБА_9 побачив останнього, який стояв та дивно посміхався, нічого не говорив, але все розумів і реагував на слова. На його пропозицію їхати додому ОСОБА_9 взявся лівою рукою за його куртку, не штовхав його і конфлікту між ними не було. Коли ОСОБА_9 зробив крок, то зачепився за колесо велосипеда та впав на його кермо. Він допоміг йому піднятися та знову ж запропонував їхати додому. Починало темніти, тому ушкоджень на ОСОБА_9 він на цей момент не бачив. ОСОБА_9 нахилився за велосипедом, однак не втримав рівновагу та впав на сідло. Тоді він знову ж підняв ОСОБА_9 й відвів його від велосипеда. Постоявши, ОСОБА_9 знову впав і цього разу вже на дорогу спиною. Підняти ОСОБА_9 він вже не міг, а тому пересуваючись на колінах, відтягнув його на узбіччя до берези. Біля берези він не втримав ОСОБА_9 і той впав на березу внаслідок чого пошкодив вухо, з якого сильно пішла кров. Крім цього, кров йшла і з носа після другого падіння. Оскільки він рукою підводив ОСОБА_9 , то кров потрапила на його одяг. Бачив, що у ОСОБА_9 було важке дихання, яке можливо виникло внаслідок його падінь. Після цього, він не знав, що робити, швидку допомогу не викликав, оскільки лікарі подумали, що телефонує п`яна особа. ОСОБА_9 ставало все гірше, на вулиці вже стемніло. Він вирішив перемістити ОСОБА_9 на дорогу та покласти його на спину аби йому було легше дихати. В кишені штанів ОСОБА_9 засвітився телефон, на який телефонував брат останнього ОСОБА_15 . Він сказав йому, що ОСОБА_9 дуже погано, треба щось робити та повідомив ОСОБА_15 , де їх шукати. Через кілька хвилин він почув, що ОСОБА_15 та дружина загиблого ОСОБА_10 їдуть, він їм гукнув (свиснув). Дружина загиблого перед цим запитала його по телефону: «А він хоч дихає?». Він відповів: «Вже я не знаю, може вже не дихає».

Рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував:

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду показала, що ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_9 були давно знайомі та мали хороші відносини, допомагали один одному. Того дня ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були разом, і коли чоловік не відповідав на дзвінки, то вона затривожилась та зателефонувала ОСОБА_7 , оскільки знала, що вони разом. ОСОБА_7 спочатку відповів, що вони «роз`їхались», а потім відповів, що вони в урочищі Гола Берла, її чоловік «лежить мерлий». Шукали чоловіка з його братом і знайшли за допомогою ОСОБА_7 , який знаходився біля нього і казав куди саме йти. При цьому ОСОБА_7 відповідав не лише зі свого телефону, а і з телефону чоловіка. На місці події виявили її чоловіка, який лежав без ознак життя на спині, а ОСОБА_7 , - стояв поруч. У неї було переконання, що чоловік впав з велосипеда і вона говорила ОСОБА_7 аби він ішов додому, чого він має там стояти, проте останній у відповідь повідомив, що він цього робити не буде, так як вони були разом із ОСОБА_9 , тому не винен і має бути тут. Також показала, що розмов ОСОБА_7 із поліцією вона не чула.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав про те, що покійний ОСОБА_9 його рідним братом. Того дня ввечері, після 22 год., йому зателефонувала потерпіла ОСОБА_10 та попросила допомогти пошукати ОСОБА_9 , оскільки той не відповідає на дзвінки. Він знав, що ОСОБА_9 того дня був з ОСОБА_7 , тому поїхав до останнього додому. Коли він був у дорозі, то зателефонувала потерпіла і сказала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в урочищі Гола Берла. При зустрічі потерпіла повідомила, що: «мабуть ОСОБА_16 ( ОСОБА_9 ) вже немає», тобто він помер, однак він цього не сприйняв серйозно. Поблизу місця йому вигукнув (свиснув) ОСОБА_7 . Коли прибули туди, то ОСОБА_9 лежав на спині, у якого на обличчі були сліди тілесних ушкоджень і кров (був «побитий»). Поряд стояв ОСОБА_7 , в якого він запитав: «Дихає?», той відповів: «Мабуть ні». Тоді ОСОБА_7 сказав: «Ти думаєш, що я його вбив?», він відповів: «Я нічого не думаю». ОСОБА_7 також розповів, що ОСОБА_9 говорив йому про те, що він не може дихати та він «уходить», тобто помирає. ОСОБА_7 у відповідь йому сказав: «Куда ти уходиш?». Далі він займався поліцією та швидкою допомогою, проводив їх до місця. Також показав, що відносини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були нормальними.

Показання свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 того дня, увечері заходили до неї на будівництво. Вони разом із будівельники посиділи за столом біля 15 хв., випивши пляшку на вісьмох осіб розійшлися. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 пішли разом. Інші поїхали автомобілем (бус) до неї вечеряти. Ніяких конфліктів не було, а також не бачила тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 . Після того як приїхали до неї, то телефонував брат ОСОБА_9 , який запитував де він та чи не заходив до неї на будівництво із ОСОБА_7 .

Показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які показали, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заходили на новобудову ОСОБА_13 увечері, де вони усі разом брали участь в застіллі. При цьому, ОСОБА_7 мав при собі спиртні напої із нагоди свого дня народження. Жодних конфліктів не було, все було нормально, а коли застілля закінчилося, всі роз`їхалися десь біля 20 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишилися разом і вони мали з собою велосипеди.

Показання свідка ОСОБА_25 , яка надала покази про те, що будівельники (які сиділи за столом біля 15 хв., згідно показань свідка ОСОБА_13 ) приїхали із будови о 20:00 20:30 вечора. До 23 год. «всі хлопці, які були на будівництві» вечеряли.

Показання свідка ОСОБА_26 , яка суду показала, що того дня біля 20 год. 25 хв. виїхала велосипедом з дому і по дорозі бачила, що біля новобудови автомобіль (бус) з людьми, які збиралися від`їжджати. Коли поверталася назад біля 21 год., то вже цього автомобіля і людей не було, а у далині бачила дві чоловічі постаті, які просто стояли один напроти одного з опущеними руками. Шуму і сварки не було чути.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протоколи огляду місця події від 29.04.2020, де відображені обставини події, які відповідають показанням обвинуваченого, потерпілої і свідка ОСОБА_15 (а.с.76-89, т.2);

- протокол огляду трупа від 29.04.2020, яким зафіксовано виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження (а.с.90-96, т.2);

- лікарське свідоцтва про смерть №37 від 29.04.2020 з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 була механічна асфіксія від здавлення органів шиї тупим предметом (а.с.99, т.2);

- протокол затримання від 29.04.2020 з якого окрім іншого вбачається, що на одязі ОСОБА_7 (жилетці, сорочці, штанах) були наявні нашарування речовини темно-бурого кольору, зовні схожої на кров (а.с.103-109, т.2);

- консультативний висновок спеціаліста від 29.04.2020, яким зафіксовано, що ОСОБА_7 мав алкогольне сп`яніння - 1,30 % (а.с.112, т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 29.04.2020 в ході проведення якого ОСОБА_7 розповідав та показував як усе відбувалося коли вони перебували разом з ОСОБА_9 (а.с.122-124, т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.05.2020 під час проведення якого свідок ОСОБА_26 показала та розповіла, де і як вона бачила дві чоловічі постаті (а.с.140-145, т.2);

- протокол огляду предмету від 07.05.2020 в ході якого було оглянуто телефон потерпілої ОСОБА_10 , з якого вбачається, що в період з 21:51 до 22:47 год. 28.04.2020 вона неодноразово безуспішно намагалась зв`язатись по телефону з чоловіком ОСОБА_9 . Надалі номер відповідав, і як слідує з показань потерпілої та ОСОБА_7 , на дзвінок відповідав останній (а.с.151-156, т.2);

- протокол огляду предмету від 01.05.2020 в ході якого було оглянуто телефон свідка ОСОБА_15 , з якого вбачається, що він в період з 22:58 до 23:11 год. 28.04.2020 неодноразово безуспішно намагався зв`язатися по телефону з братом ОСОБА_9 (а.с.158-162, т.2);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.05.2020 та протокол огляду речового доказу від 05.05.2020, а саме телефону ОСОБА_9 , якими підтверджено вищевказані намагання зв`язатись по телефону свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 із ОСОБА_9 (а.с.164-168, т.2);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 06.05.2020 та протокол огляду речового доказу від 06.05.2020, тобто телефону обвинуваченого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що починаючи з 22:12 год. 28.04.2020, він не реагував на вхідні виклики на свій телефон і нікому з нього не телефонував (а.с.173-184, т.2);

- висновок експерта №216 від 04.06.2020 з якого вбачається, що ОСОБА_7 залишив два сліди пальців рук на місці події (а.с.192-202, т.2);

- висновок експерта №587/369/6 (період з 07.05.2020 по 01.06.2020) в якому зазначено, що крововиливи у місці синця правої передньо-бокової поверхні шиї, крововиливи в місці перелому під`язикової кістки і щитовидного хряща справа у потерпілого ОСОБА_9 є прижиттєвими і могли утворитись в межах 30 хвилин до настання смерті (а.с.206-207, т.2);

- висновок експерта №26-МК (період з 07.05.2020 по 01.06.2020) з якого вбачається, що в м`яких тканинах під`язичної кістки та щитовидного хряща, вилучених з трупа ОСОБА_9 , виявлено крововиливи, що свідчать про їх прижиттєвість. На під`язичній кістці виявлено злам великого ріжка справа, на щитовидному хрящі злам верхнього рогу справа, які утворилися від здавлення органів шиї тупим предметом (не виключається великим пальцем руки). Найбільш ймовірно, що тілесні ушкодження у вигляді зламів ріжків під`язичної кістки та щитовидного хряща могли утворитися при здавлюванні шиї однією рукою з притисканням до землі органів (а.с.209-211, т.2);

- висновок експерта №35 (період з 29.04.2020 по 10.06.2020) відповідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлений синець округлої форми на правій передньо-боковій поверхні шиї у верхній третині, на фоні якого було виявлено садно (при проведенні судово-медичного гістологічного дослідження) з крововиливами в м`які тканини шиї справа, перелом правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща з крововиливами в м`які тканини шиї справа, згідно судово-медичної криміналістичної експертизи, утворились від здавлення органів шиї тупим предметом (не виключається великого пальця руки), найбільш ймовірно, при здавлюванні шиї однією рукою з притисканням до землі, незадовго до часу наступу його смерті і знаходяться в прямому причинному зв`язку з механічною асфіксією яка стала причиною його смерті і можуть бути розцінені тільки у своєї сукупності як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Смерть його настала зразу після спричинення вищевказаних ушкоджень, між якими і наступом його смерті існує прямий причинний зв`язок. Після отримання тілесних ушкоджень, які викликали механічну асфіксію, яка стала причиною його смерті, він не міг самостійно пересуватись; причиною смерті ОСОБА_9 є механічна асфіксія внаслідок дії тупих предметів ділянку шиї справа, що підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні по трупа видової ознаки даного виду асфіксії - синець округлої форми на правій передній боковій поверхні шиї у верхній третині, перелом правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща з крововиливами в м`які тканини шиї справа, надгортанник, ділянку голосових зв`язок, а так само сукупність зовнішніх і внутрішніх загальноасфіктичних ознак смерті, що швидко наступила, у вигляді одутлості і синюшності обличчя; рясних, зливних трупних плям, дрібнокрапковнх крововиливів в сполученотканинні оболонки обох очей, на поверхні серця і легенів, рідкого стану трупної крові, переповнювання нею правих відділів серця, венозного повнокров`я внутрішніх органів, емфізематозного здуття і набряку легенів, набряку головного мозку. При проведенні судово-токсикологічного дослідження газохроматографічним методом крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 3,4%, що стосовно живих осіб, носить ознаки важкого отруєння алкоголем (а.с.213-217, т.2);

- висновок комісійної експертизи №44 (період з 30.09.2021 по 03.11.2021) відповідно до висновків якого, як у ньому зазначено: «можна судити, що виявлені під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця з садном на передньо-боковій поверхні шиї справа з крововиливами у м`які тканини шиї справа, перелому правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща виникли в результаті прямої безпосередньої тривалої дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею на ділянку безпосередньої локалізації даних тілесних ушкоджень з прикладанням сили достатньої для їх виникнення. Судово-медичних даних про дію різних предметів немає; анатомічна локалізація та характер виявлених під час проведення судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме: синець з садном на передньо-боковій поверхні шиї справа з крововиливами у м`які тканини шиї справа, перелом правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща, дають підставу судити про їх виникнення під час здавлювання ділянки шиї рукою сторонньої особи; виключається можливість утворення виявлених під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 тілесних ушкодження у вигляді синця з садном на передньо-боковій поверхні шиї справа з крововиливами у м`які тканини шиї справа, перелому правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща, як при падінні з висоти власного зросту на ґрунтову поверхню (в результаті однократного так і багаторазового падіння) так і при падінні з висоти власного зросту на предмети, які знаходяться на ґрунтовій поверхні (частини рослин: гілки, коріння, стовбури, каміння, велосипед) (як в результаті однократного так і багатократного падіння); виключається можливість утворення, виявлених під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді синця з садном на передньо-боковій поверхні шиї справа з крововиливами у м`які тканини шиї справа, перелому правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща, при переміщенні потерпілого по ґрунтовій поверхні, спробі запобігти його падінню на ґрунтову поверхню, спробі надати йому допомогу (привести до тями, тощо) (а.с.30-44, т.4);

- висновок експерта №28 (період з 20.05.2020 по 03.06.2020) з якого вбачається, що на одязі ОСОБА_7 виявлена кров, яка може походити від ОСОБА_9 (а.с.220-227, т.2);

- висновок експерта №28 (період з 12.05.2020 по 25.05.2020) в якому вказано, що в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_7 знайдено кров, яка може походити від ОСОБА_9 (а.с.229-235, т.2);

- висновок експерта №29 (період з 12.05.2020 по 25.05.2020) з якого вбачається, що у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_9 знайдено кров, яка може походити від самого ОСОБА_9 (а.с.237-242, т.2).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, яка мала місце 28.04.2020 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині ОСОБА_9 , повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань обвинуваченого про те, що він не вчиняв умисного вбивства ОСОБА_27 , оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Апеляційний суд повністю погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 шляхом його удушення. При цьому, як показав сам обвинувачений, вони із ОСОБА_9 постійно перебували двоє аж до смерті останнього, інших осіб з ними не було. Той факт, що смерть ОСОБА_9 спричинено саме таким чином стверджено висновками експертів, з яких, окрім іншого слідує, що причиною смерті є механічна асфіксія внаслідок прямої безпосередньої тривалої дії тупих предметів на ділянку шиї справа, яка могла бути здійснена шляхом здавлювання шиї однією рукою з притисканням до землі. Між отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді синця з садном на передньо-боковій поверхні шиї справа з крововиливами у м`які тканини справа, перелому правого великого рогу під`язикової кістки та правого рогу щитовидного хряща з крововиливами в м`які тканини шиї справа та смертю ОСОБА_9 існує прямий причинний зв`язок. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не міг самостійно пересуватись. Також експерти у своїх висновках та при їх допиті судом вказали про те, що виключається можливість утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту на ґрунтову поверхню як при однократному так і багаторазовому падінні, а також при падінні з висоти власного зросту на предмети, що знаходяться на ґрунтовій поверхні. Виключили експерти і той факт, що тілесні ушкодження могли утворитись при переміщенні потерпілого по ґрунтовій дорозі, спробі запобігти його падінню на ґрунтову поверхню, спробі надати йому допомогу (привести до тями, тощо).

Правильно також судом першої інстанції було розцінено як спробу намагання уникнути відповідальності показання обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він швидку допомогу для ОСОБА_9 не викликав через боязнь не сприйняття його слів внаслідок вживання ним алкоголю (ніби телефонує п`яний), оскільки дійсно як правильно вказав місцевий суд, таке твердження є цілком непереконливим при тій умові, що він бачив, що особа помирає.

У ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції судові рішення суду першої інстанції переглядає в межах апеляційної скарги.

Стороною захисту апеляційні доводи фактично побудовані на тому, що суд поклав в основу винуватості ОСОБА_7 висновки експертів №26-МК від 07.05.2020, №35 від 10.06.2020 та висновок комісійної експертизи №44 від 03.11.2021, які на її думку є недопустимими доказами. Такі твердження стороною захисту також висловлювались і в суді першої інстанції, однак цілком обґрунтовано були спростовані, і з цим повністю погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Доказами в кримінальному провадженні згідно із положеннями ст.84 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст.86 КПК передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч.2 ст.84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

При цьому, за положеннями ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недоступний доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.86 КПК України).

Статтею 101 КПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Як вбачається із висновків експертиз №26-МК від 07.05.2020, №35 від 10.06.2020, експертизи були проведені на підставі відповідних рішень слідчого експертами, які мають відповідну освіту, кваліфікаційний клас судового експерта, тривалий стаж експертної роботи, ознайомлені з правами та обов`язками експерта, передбаченими ст.69 КПК України, а також попереджені про кримінальну відповідальність за дачу або ухилення від дачі висновку експерта або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, передбачену ст.ст.384, 385 КК України.

Водночас, висновок комісійної експертизи №44 від 03.11.2021 зроблений був на підставі відповідного судового рішення в складі трьох експертів, які також мають відповідний фах, стаж роботи за фахом, кваліфікаційні класи, категорії, і вони також ознайомлені із правами та обов`язками (ст.ст.69, 70 КПК України) та попереджені про кримінальну відповідальність (ст.ст.384, 385, 387 КК України).

Зміст вказаних висновків, який викладений вище в рішенні, в суді першої інстанції підтверджено експертами, які проводили експертизи. Так, допитані місцевим судом при розгляді кримінального провадження експерти підтвердили та детально роз`яснили свої висновки. Окрім іншого, експерти пояснили, що ними було встановлено видимі ознаки смерті ОСОБА_9 - механічна асфіксія і жодним чином ніщо інше, яка водночас пов`язана із тілесними ушкодженнями, що виявлені на трупі. При цьому, виникнення таких ушкоджень спричинено від здавлювання шиї ОСОБА_9 рукою, а не жодним іншим чином у тому числі від падіння на ґрунтову поверхню або якість предмети чи речі. Також категорично було виключено, що здавлювання шиї могло бути неумисним, оскільки здавлювання шиї, яке призводить до перелому під`язикової кістки, має бути цілеспрямованим і тривалим. Відповідно до їх пояснень такі висновки ґрунтуються на вивченні обставин справи, дослідженнях трупа, спеціальних знаннях експертів, їх багаторічному досвіді та внутрішньому переконанні. При цьому, ними використовувалось те, що вважалось за необхідне для надання обґрунтованих відповідей поставлених у відповідних рішенням слідчого та суду. Використані ними були також їх знання та досвід, на підставі яких вони вправі визначити, які саме дослідження необхідно провести та їх масштаб. Як зазначено саме перелом правого великого рога під`язикової кістки та правого верхнього рогу щитовидного хряща, встановлених під час дослідження трупа шляхом здавлювання шиї є причиною смерті ОСОБА_9 , і цей факт на їх переконання є достатнім для висновку, оскільки він був цілком видимим при проведенні експертизи.

А тому, колегія апеляційного суду повністю погоджується із твердженням суду першої інстанції, що невизнання вказаних кістки та хряща речовими доказами, не надання їх для висновку в окремому від трупа вигляді, жодним чином може свідчити про визнання висновків експертизи недопустимими доказами, як про це вказує сторона захисту.

Не може також свідчити про недопустимість висновків згаданих експертиз відсутність вилучення ділянки шкіри з ушкодженнями, оскільки, як вірно зазначено місцевим судом, експертам вистачало для висновку тих матеріалів і тієї інформації, які їм були надані.

Аналогічно було зроблено і при проведенні комісійної експертизи, тобто експерти для висновку використовували надані їм матеріали і вважали їх достатніми для цього висновку.

Таким чином, експертами при дослідженні трупа було визначено самостійно, які дослідження та в якому обсязі їх проводити аби вони були достатніми для висновку, на що й мають право.

Апеляційний суд повністю погоджується з твердженням місцевого суду, що детальне роз`яснення експертами своїх висновків виключає будь-який сумнів у їх обґрунтованості.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки експертів №26-МК від 07.05.2020, №35 від 10.06.2020 та висновок комісійної експертизи №44 від 03.11.2021 не можуть бути визнані неналежним та недопустимим доказами, як про це просить сторона захисту. А тому, судом першої інстанції вірно було відхилено клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами вказаних висновків експертиз, оскільки, на переконання апеляційного суду, вони отримані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, доводи сторони захисту про необхідність повторного дослідження вищевказаних висновків та допиту експертів, які проводили експертизи, є цілком безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ст.404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, заявляючи клопотання про повторне дослідження певної частини доказів встановлених під час судового розгляду, стороною захисту не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК України, оскільки не було зазначено обґрунтованих доводів про порушення, допущені судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в апеляційній скарзі обґрунтованих мотивів невірної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого фактично зводяться до його незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження, оскільки фактично були предметом дослідження судом першої інстанції і їм була надана відповідна юридична оцінка.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У пунктах 2 та 3 цієї ж постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) ( 2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуту, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно із вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення Пленуму ВСУ при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність призначення обвинуваченому покарання ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.115 КК України.

До обставин, які обтяжують покарання, суд правильно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, пом`якшуючих покарання обставин, не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення (ч.1 ст.115 КК) згідно із ст.12 цього ж Кодексу залежно від ступеня тяжкості, відноситься до особливо тяжких злочинів, у вчиненні якого обвинувачений свою вину не визнавав.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема те, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, будь-яких зауважень щодо його поведінки не було, вів добропорядне життя та користувався авторитетом серед односельців.

Також місцевим судом взято до уваги й відсутність будь-яких даних про те, що в обвинуваченого виношувався будь-який умисел щодо вчинення злочину або його готування. Навпаки, як правильно зазначив місцевий суд, відносини між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були дружніми та хорошими, вони завжди допомагали один одному. Це також підтверджено як обвинуваченим так і потерпілою.

В даному випадку слід також погодитись із тим, що конфлікт фактично був зумовлений надмірним вживанням алкогольних напоїв, що дійсно може призвести до з`ясування стосунків з надуманих підстав, в ході яких може виникнути раптова лють і агресія з негативними наслідками.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого, попередження як ним самим так і іншими особами вчинення нових кримінальних правопорушень, й не є надто м`яким в даній ситуації, як про це вказує прокурор.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більшого строку покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

Будь-яких порушень кримінального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо вирішення питання про вирішення долі речових доказів та процесуальних витрат, оскільки вони повністю відповідають положенням ст.ст.100, 124 КПК України.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора, та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді