ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/472/23

провадження №1-кп/638/986/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 05 січня 2023 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні сина ОСОБА_5 , 2002 року народження, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України,

у с т а н о в и в :

21 грудня 2022 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості неподалік від будівлі супермаркету «Класс», за адресою: м. Харків, пр. Людвіга Свободи, 43, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій стороні та бажаючи її настання, діючи повторно, повідомив ОСОБА_6 неправдиву інформацію та переконав останнього передати йому, для здійснення дзвінка по справі, його мобільний телефон. Далі, ОСОБА_6 , повіривши в щирість намірів ОСОБА_4 , передав останньому, в цілях здійснення телефонного дзвінку, свій мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А30», IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, вартість якого, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 17М від 09 січня 2023 року становить 2433 гривні 33 копійки.

Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію вказаного умислу, заволодівши зазначеним мобільним телефоном за вказаних обставин, не маючи наміру на повернення мобільного телефону, покинув місце події, розпорядившись у подальшому вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 2433 гривні 33 копійки.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною другою статті 190 КК України, (шахрайство), тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною другою статті 190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні. Зазначив, що має проблеми зі здоров`ям, переніс інсульт, наразі проходить Медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) для встановлення інвалідності та невдовзі отримає групу інвалідності. Просив суд врахувати цю обставину, суворо не карати та не позбавляти волі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , враховуючи наявність обставини, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також, зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого, просила суд призначити покарання за частиною другою статті 190 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі статті 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Скасувати арешт майна. Витрати на залучення експерта стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Надав заяву, в якій просив розглядати кримінальне провадження, за його відсутності у зв`язку із занятістю на роботі. Проти розгляду кримінального провадження в порядку частини третьої статті 349 КПК України не заперечує, стосовно призначення покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду. Положення статті 349 КПК України йому роз`яснені та зрозумілі, з якими він добровільно погоджується.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною другою статті 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_5 , 2002 року народження, офіційно непрацевлаштований, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, раніше судимий, останній раз 05 березня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 185, частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, зазначив, що більше такого не повториться.

Згідно положень статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 190 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 також суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості та суспільної небезпеки, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні сина ОСОБА_5 , 2002 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, раніше судимий, останній раз 05 березня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 185, частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, відбув покарання реально та звільнився за відбуттям покарання, а відтак має незняту та непогашену судимість, а також враховує його майновий стан, який офіційно непрацевлаштований, вік та стан здоров`я, зокрема, ту обставину, що ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям, наслідки перенесеного інсульту, наразі проходить Медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) для встановлення інвалідності та невдовзі отримає групу інвалідності.

Таким чином, враховуючи позицію учасників судового провадження, сторони обвинувачення, захисту, потерпілого, які не наполягали на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання та вважали за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а відтак призначення покарання із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, вимог, зазначених в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, невелику суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, майновий стан обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, що унеможливлює призначення йому покарання у виді штрафу та виправних робіт, разом із тим, зважаючи на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який наразі проходить Медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) для встановлення групи інвалідності, виходячи з достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який щиро розкаявся та жалкує про скоєне, та, водночас, на позицію сторони обвинувачення, суд доходить висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 190 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

Відповідно до положень статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд бере до уваги, що згідно положень статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням до нього положень статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два 2 (два) роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового провадження не застосовувались до обвинуваченого.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 17М від 09 січня 2023 року в розмірі 566,31 грн, відповідно до положень частини другої статті 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 січня 2023 року, а саме мобільний телефон марки «Samsung», модель Galaxy A30, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 06 січня 2023 року визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000022 від 05 січня 2023 року в якості речових доказів CD-R диск марки «Verbatim» 700Мв 80 міn 52x, з відеозаписом від 21 грудня 2022 року за період часу з 16 год. 30 хв. по 17 год. 30 хв.

Постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 08 січня 2023 року, визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000022 від 05 січня 2023 року в якості речових доказів мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А30», IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, який під час огляду добровільно видав ОСОБА_7 , та слідчим було вилучено до білого паперового конверту.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини першої статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 17М від 09 січня 2023 року в розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 копійка.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 січня 2023 року на мобільний телефон марки «Samsung», модель Galaxy A30, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору.

Речові докази:

- CD-R диск марки «Verbatim» 700Мв 80 міn 52x, з відеозаписом від 21 грудня 2022 року за період часу з 16 год. 30 хв. по 17 год. 30 хв. - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000022 від 05 січня 2023 року;

- мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А30», IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору - після набрання вироком законної сили повернути законному власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1