Справа № 135/918/22
Провадження № 1-кп/135/29/23
У Х В А Л А

іменем України

08.05.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000469 від 15 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

13 жовтня 2022 року проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.

ОСОБА_3 в ході судового розгляду без поважних причин неодноразово не з`являвся в судові засідання. Ухвалами суду неодноразово піддавався приводу у судові засідання, а також на нього накладались грошові стягнення за неявку в судові засідання.

Ухвалою суду від 02.03.2023 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 02.05.2023 з покладенням обов`язків, в тому числі обов`язку прибувати до суду за кожною вимогою.

Однак, в чергове судове засідання, призначене на 02.05.2023, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

03 травня 2023 року до Ладижинського міського суду через канцелярію суду від прокурора ОСОБА_4 надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

03 травня 2023 року ухвалою суду надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

08.05.2023 обвинувачений ОСОБА_3 доставлений приводом до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

І. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

Обґрунтування клопотання прокурора.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 8 років, неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, ніде не працює, не має тісних соціальних зв`язків, немає житла у володінні, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце проживання та під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду. Крім того, характер та системність вчинених правопорушень, наявність неодноразових судимостей, дає підстави вважати, що без застосування дієвого запобіжного заходу ОСОБА_3 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інший злочин. Вважає, що наведені обставини дають підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, на даний час не може запобігти вказаним вище ризикам.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів із визначенням застави у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про обрання запобіжного заходу підтримав за викладених у клопотанні обставин, просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, при визначені розміру застави врахувати розмір завданої шкоди кримінальним правопорушенням.

Позиція сторони захисту в суді

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що не буде ухилятись від суду та зобов`язується надалі з`являтись в судові засідання, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ІІ. Установлені судом обставини, положення закону, яким суд керувався та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора та пояснення обвинуваченого, дійшов висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо клопотання прокурора

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

З огляду на зазначене вище, суду належать вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

(1) Ризик переховування від суду.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_3 від суду підтверджується тим, що в ході судового розгляду він без поважних причин неодноразово не з`являвся в судові засідання, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 8 років, ніде не працює, не має тісних соціальних зв`язків, немає житла у володінні, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце проживання та під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду.

Крім того суд зазначає, що ухвалою суду від 02.03.2023 обвинуваченому ОСОБА_3 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці з покладенням обов`язків, в тому числі обов`язку прибувати до суду за кожною вимогою.

Однак, в чергове судове засідання ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, чим порушив свій обов`язок прибувати до суду за кожною вимогою, покладений на нього вказаною вище ухвалою суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 не надав суду документів, які би підтверджували його об`єктивну неможливість прибути в судове засідання, а отже з дій ОСОБА_3 , з урахуванням його попередніх неодноразових неявок, можна дійти висновку, що він перешкоджає розгляду справи протягом розумного строку та не має наміру добровільно з`явитися в судове засідання.

До того ж, що є важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив новий тяжкий злочин.

ІІІ. Позиція суду.

Вирішуючи питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК).

Суд також враховує наступні обставини, а саме: кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років. Обвинувачений ніде не працює, не одружений, не має тісних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини.

Крім того суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці з покладенням обов`язків, в тому числі обов`язку прибувати до суду за кожною вимогою. Однак, в чергове судове засідання ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, чим порушив свій обов`язок прибувати до суду за кожною вимогою, покладений на нього вказаною вище ухвалою суду.

Отже, аргументи обвинуваченого, якими той обґрунтовує можливість застосування домашнього арешту, на думку суду не можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, та зважаючи на минулу процесуальну поведінку останнього, не заслуговують на увагу.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд окрім того, не знаходить підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею (п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК).

Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

З огляду на це, суд дійшов висновку, що обвинуваченому все ж таки варто визначити розмір застави. Проте, розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_3 повинен у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Під час визначення розміру застави суд враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , розмір спричиненої потерпілим шкоди, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, існування яких суд встановив у цій ухвалі.

Тому, на переконання суду, розмір застави в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 грн, отже двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде становити 53 680 (20х2684) гривень.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК).

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням ризику кримінального провадження такого як переховування від суду, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із житлового будинку за місцем проживання без дозволу прокурора з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин; не залишати адміністративну територію населеного пункту за місцем проживання без дозволу прокурора у даному кримінальному провадженні або суду; здати на зберігання до відповідного територіального органу/територіального підрозділу Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_3 . Про інше стороною захисту не зазначено.

Отже, підсумовуючи усе викладене вище, суд, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Інші питання.

Під час розгляду клопотання, обвинувачений наводив й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Тому, суд виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 08.05.2023 до 06.07.2023 включно.

Визначити ОСОБА_3 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин;

- не залишати м. Козятин та Вінницьку область без дозволу прокурора у даному кримінальному провадженні або суду;

- здати на зберігання до відповідного територіального органу/територіального підрозділу Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченим застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя