Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000915 від 26.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25 травня 2023 року з визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 74 430 грн.. В разі внесення застави покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованим та вказує, що суд першої інстанції вже протягом тривалого часу необ`єктивно підтримує та задовольняє вказані клопотання прокурора. Зазначає, що розлучений, має двох малолітніх дітей, цивільну дружину, до затримання постійно займався ремонтом бамперів автомобілів.

Просить змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з утриманням в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків, наведених в клопотанні та про те, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.

Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватись від суду, колегія суддів також бере до уваги дані про його особу, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення умисних, корисливих злочинів, зокрема, 12.10.2021 року був засудженим вироком Гощанського районного суду Рівненської області до покарання у вигляді трьох років та двох місяців позбавлення волі та 14.04.2022 року Рівненським апеляційним судом із застосуванням ст..69 КК України змінено покарання на штраф у розмірі 1700 грн., проте належних висновків не зробив та наразі повторно обвинувачується у вчиненні нового умисного корисливого злочину проти власності в умовах воєнного стану, що свідчить про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого щодо дійового каяття, сприяння розкриття злочину та відшкодування завданих збитків потерпілому, а також бажанню вступити до лав ЗСУ та надати прихисток особистою квартирою для переселенців беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, дані обставини не завадили останньому вчинити вказаний злочин.

Колегія суддів не ігнорує інші аргументи на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Тому обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та обрання більш м`якого запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000915 від 26.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2