Справа №:755/7443/23
Провадження №: 1-кс/755/1645/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , представника особа, інтересів котрої може стосуватися клопотання (третя особа) ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2021 року за № 0002315 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1, 4 ст. 358 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 06 серпня 2021 року за № 0002315 у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що ОСОБА_7 у 2012 році за адресою м. Київ, вул. Каховська, буд. 64 добровільно передав у користування своєму другу ОСОБА_8 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» GL 450 чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , вартістю приблизно 50 000 доларів США, який належить ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Під час допиту, потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що вищевказаним автомобілем користувався його друг ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безперешкодно до 2016 року. У подальшому, влітку 2016 року невстановлені досудовим розслідуванням особи під погрозами небезпечних дій для життя, забрали у ОСОБА_8 вказаний автомобіль, а також ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .

При цьому, допитаний в якості свідка ОСОБА_8 повідомив, що дійсно влітку 2016 року, невідомі йому раніше особи заволоділи даним автомобілем вимагаючи ще при цьому повернути борг у розмірі 110000 доларів США, погрожуючи йому та його родині.

Також, відповідно до інформації наданої Головним сервісним центром МВС було встановлено, що автомобіль марки «Mercedes-Benz» GL 450 чорного кольору, н.з. НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_2 , 26 січня 2015 року було перереєстровано у ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві на нового власника, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі довідки-рахунку та присвоєно в.з. АК 9831 ВВ. При цьому про вчинення реєстраційних дій власнику вказаного транспортного засобу ОСОБА_7 нічого відомо не було, будь-яких довіреностей він не видавав і підписів на документах з перереєстрації автомобіля не ставив.

У подальшому щодо вказаного автомобіля було здійснено наступні реєстраційні дії:

? 17 квітня 2015 року було перереєстровано у ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві на нового власника, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі довідки-рахунку та присвоєно н.з. НОМЕР_6 ;

? 02 травня 2018 року було перереєстровано у ТСЦ 5641 в м. Рівне на нового власника, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі договору купівлі-продажу та присвоєно н.з. НОМЕР_7 ;

? 05 червня 2018 року було перереєстровано у ТСЦ 5641 в м. Рівне на нового власника, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі договору купівлі-продажу та присвоєно н.з. НОМЕР_8 ;

? 28 лютого 2020 року було перереєстровано у ТСЦ 0543 в м. Могилів-Подільський на нового власника, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі договору купівлі-продажу та присвоєно н.з. НОМЕР_9 .

Нині, вказаний ТЗ визнаний речовим доказом.

Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, з наведених у ньому передумов.

Представника особи, інтересів котрої може стосуватися клопотання (третя особа) ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання, позаяк ОСОБА_4 є добросовісним набувачем ТЗ.

В свою чергу, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 132. Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження

3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи є достатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2 ,ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно згідно постанови слідчого визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

Водночас, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що у відношенні майно наведеного в клопотанні не встановлено обставин визначених п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК.

Так, оцінивши надані до клопотання матеріали, у порядку ст. 94 КПК, в їх сукупності слідчий суддя вважає, що не існує обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Відповідно з цієї підстави, як наслідок, відсутня потреба та мета виконання певних завдання, згідно п. 2, 3 ч. 2 ст. 132 КПК.

Вказаний висновок Суд обумовлює тим, що ТЗ невстановлені особи заволоділи, згідно заяви про злочин від 03 серпня 2021 року, у 2016 року.

В клопотанні про арешт прокурор вказує дату події злочину - літо 2016 року.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_13 від 27 серпня 2021 року вказується, що ці події мали місце «в середині жовтня 2016 року».

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 23 вересня 2021 року вона з чоловіком - ОСОБА_8 користувалися ТЗ «до 2016 року». Подій описані в клопотанні, на її переконання, виникли «у середині 2016» року.

В той час, як перше придбання відбулося 26 січня 2015 року, тобто до подій вказаних в заяві про злочин та описаних в клопотанні.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_13 від 09 серпня 2021 року вказуються, що ОСОБА_7 уперше передав йому ТЗ «приблизно у 2021 році».

Також, згідно витягів з ЄРДР розслідується діяння за ч. 1, 4 ст. 358 КК лише щодо подій жовтня 2016 року без урахування тих, котрі відбулися в січні 2015 року.

Всі ці обставини в поєднанні з відомостями про те, що ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 доволі вартісне майно в сумі 50000 доларів США за усною домовленістю та що після вилучення в останнього ТЗ в «2016 році» заяву про злочин подано в 2021 році, в розмірі показань свідків про дату подій та з урахуванням того, що станом на 26 січня 2015 року власником ТЗ був ОСОБА_9 , на думку слідчого судді, вказують про відсутність у проваджені обставин передбачених п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що слушним буде відхилити вказане клопотання прокурора про арешт майна.

Водночас, слідчий суддя не вбачає підстав для вчинення дій визначених ч. 3 ст. 173 КПК, позаяк, згідно ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства, й у такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2021 року за № 0002315 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1, 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням того, що відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 5-16кс16 від 24.03.2016, на особу, яка оспорює рішення слідчого судді, ухвалене з її викликом, але без її участі, приписи норми ч. 3 ст. 395 КПК України не поширюються, й така особа має дотримуватись загального правила апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України та того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:00 год. 28 червня 2023 року.

Слідча суддя ОСОБА_15