Справа № 169/570/23
Провадження № 1-кп/169/30/23
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ковелі Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має професійно-технічну освіту, одружений, є громадянином України, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого статтею 287 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2022 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля лісопосадки в селі Тупали Ковельського району Волинської області, будучи особою, яка використовує транспортний засіб технічно справний автомобіль марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на законних підставах, тобто є відповідальним за експлуатацію зазначеного транспортного засобу, всупереч вимогам підпунктів «г», «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, достовірно знаючи, що його неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є водієм, оскільки не отримував посвідчення водія та не мав право на керування транспортним засобом відповідної категорії, допустив до керування вказаним вище автомобілем останнього, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 06 березня 2022 приблизно о 17 годині 00 хвилин розпочав рух зазначеним автомобілем.

Після цього, 06 березня 2022 року близько 17 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без відповідного посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись по автодорозі М-07 «Ягодин-Ковель-Київ» з села Тупали Ковельського району в напрямку міста Ковель, поблизу села Старі Кошари Ковельського району проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «а» пункту 2.9, пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого виїхав праворуч за межі проїзної частини, де допустив перекидання транспортного засобу, внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 помер на місці події, пасажир ОСОБА_8 помер в реанімаційному відділенні Ковельського МТМО, а інший пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими останнього було доставлено на травмпункт Ковельської ЦРЛ.

Під час досудового розслідування встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та забоєм головного мозку, смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної тупої травми тіла: закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа та зліва з двобічним гемотораксом, закритої тупої травми живота з розривами селезінки та з гемоперитонеуму з розвитком складного травматично-геморагічного шоку.

ОСОБА_9 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху лівої плечової кістки та перелому акроміального кінця лівої ключиці без зміщення, що утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) і за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.2, підпунктів «г», «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а саме:

пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеки чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

підпункту «г» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

підпункту «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, у відповідності до якого водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 Правил дорожнього руху.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і показав, що 06 березня 2022 року у лісопосадці поблизу села Туполи Ковельського району вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Близько 17 години він сказав своєму синові ОСОБА_13 сісти за кермо для того, щоб перегнати автомобіль марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , додому та поставити на подвір`я, однак по дорозі вирішили поїхати на блокпост до товаришів. Власником автомобіля є він, але придбав його для сина на вісімнадцятиріччя. Рухаючись по автошляху М-07 поблизу села Старі ОСОБА_14 об`їжджаючи яму не справився з керуванням, внаслідок чого автомобіль з`їхав у кювет та перекинувся, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 загинули, а ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження. Коли допустив сина до керування автомобілем, то знав, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права керування транспортними засобами, оскільки ще не закінчив навчання.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся, висловив глибокий жаль з приводу події злочину та просив не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

У судове засідання потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 не з`явилися, подали до суду, кожен зокрема, письмові заяви, в яких вказали, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вони примирилися, останній повністю відшкодував завдану злочином шкоду, будь-яких претензій майнового чи морального характеру вони до нього не мають, просять не карати, а судовий розгляд кримінального провадження здійснювати за їхньої відсутності (а. к. п. 30, 31, 45).

З урахуванням думки учасників судового розгляду та відповідно до вимог статті 325 Кримінального процесуального кодексу України судом визнано за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.

Наведені вище показання обвинуваченого цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, судом за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнано недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за статтею 287 Кримінального кодексу України як допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння і не має права на керування транспортним засобом, вчинений особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяло смерть двох потерпілих.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасники судового провадження не заявляли.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи із мети кримінального покарання й принципів справедливості, законності, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання принципу справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у статті 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, особу винного, який є працездатною особою, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, офіційно не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тяжкість наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть двох осіб.

Крім того, суд враховує також характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та його ставлення до цих порушень, які він повністю визнав, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду цього кримінального провадження, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, яка проявилася у допомозі потерпілим та відшкодуванні їм завданої злочином шкоди, а також, що інкримінований обвинуваченому злочин вчинений з необережності.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного вище, думок потерпілих, які не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, що, на думку суду, має вагоме значення у цьому кримінальному провадженні, та виходячи із необхідності й достатності покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 287 Кримінального кодексу України, будучи переконаним в тому, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання

Разом із тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію потерпілих щодо призначення покарання, а також інші наведені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе і без відбування покарання, а тому на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільняє обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням та з покладенням на нього передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України обов`язків.

Щодо додаткового покарання.

Санкцією статті 287 Кримінального кодексу України передбачено також призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину (пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Враховуючи, що обвинувачений на час вчинення інкримінованого йому злочину не працював і не займав жодних посад, пов`язаних із відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, то підстави для призначення обвинуваченому вказаного вище додаткового покарання у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Щодо заявленого у судових дебатах захисником клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілими.

Термін «потерпілий» у статті 46 Кримінального кодексу України необхідно розуміти у його кримінально-правовому значенні, як особу, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або майнова шкода або створюється загроза її заподіяння.

Якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 46 Кримінального кодексу України.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні статті 46 Кримінального кодексу України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню). Смерть є наслідком, що має незворотний характер. Таким чином, шкода у вигляді смерті відшкодуванню або усуненню в розумінні статті 46 Кримінального кодексу України не підлягає.

У випадку заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди у вигляді смерті потерпілого звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим неможливе.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17.

З огляду на те, що внаслідок вчинення інкримінованого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні злочину настала смерть двох осіб і така шкода відшкодуванню або усуненню в розумінні статті 46 Кримінального кодексу України не підлягає, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 287 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий