Справа № 362/4675/22
Провадження № 1-кп/362/337/23
ВИРОК

Іменем України

06.09.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000003 від 10.01.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зелене Добропільського району Донецької області, українець, громадянин України, освіта середня, працює без укладення трудової угоди, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 08.10.2020 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 терміном на три роки та того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.10.2020 № 153-РС його призначено номером обслуги розрахунку мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 (окремий батальйон, що дислокується у АДРЕСА_3 ) та присвоєно звання «матрос». На підставі наказу командира НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 09.03.2021 ОСОБА_4 вважається таким, що вибув до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 ) з метою проходження фахової підготовки складу за ВОС-790 на період до 17.05.2021. Згідно із наказом командира військового частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 03.03.2021 № 49 ОСОБА_4 03.03.2021 прибув до військової частини НОМЕР_4 , що дислокується за адресою АДРЕСА_4 . Однак під час проходження військової служби у матроса ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дезертирства, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Так, 30.04.2021 матрос ОСОБА_4 з дозволу командування військової частини виїхав за межі гарнізону, куди повинен був повернутися до 7:00 год. 05.05.2021. Проте матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11,16,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою ухилитись від проходження військової служби назавжди, протизаконно припинив свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та саме о 07:00 год. 05.05.2021 без поважних причин та дозволу командира, вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби

ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що його відпустили на декілька днів, а тому поїхав додому в Донецьку область. У визначений час на службу не повернувся, бо не було грошей на дорогу, а потім захворіла матір, яку доглядав. Щиро кається у скоєному, розуміє що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати. Також пояснив, що здійснює догляд за хворою матір`ю, а також за малолітніми сестрами. Крім того, виявив бажання повернутися на службу і виконувати свій обов`язок щодо захисту України.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, водночас суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, без негативних характеристик за місцем служби, придатний до служби у морській піхоті, неофіційно працевлаштований, на його утриманні перебуває матір похилого віку, яка хворіє (діагноз: рак шийки матки) і перенесла хірургічну операцію, також на його утриманні перебувають двоє малолітніх сестер.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 положень ч.1 ст.75 КК України, суд враховує позицію прокурора, виловлену у судових дебатах щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України у даному випадку, а також застосовує положення ст. 75 і ч. 3 ст. 408 КК України у редакціях, які діяли на момент вчинення кримінального правопорушення у відповідності до положеннь ч. 2 ст. 4 і ч. 2 ст. 5 КК України. При цьому, суд також враховує особу винного, беззастережне визнання ним вини у скоєному, надання ним зізнавальних показань.

Отже, зважаючи на вищезазначене, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції інкримінованого правопорушення у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції, є справедливим та співмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1