Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

8 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000186 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Краматорська Донецької області, громадянки України,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженки м. Полтави, громадянки України,

що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимої,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.3641, ч.3 ст.28 ч.ч.1, 4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.3641, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 2 лютого 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.3641, ч.3 ст.28 ч.ч.1, 4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.3641, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, а правова кваліфікація вказана без посилання на редакцію, у той час як дії, в яких ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підозрюються, мали місце з березня 2009 року по серпень 2010 року, обвинувальний акт складений і затверджений 15.08.2013, і в цей період редакція диспозицій та санкцій ст.ст.358, 364, 3641, 366 КК України зазнавала змін.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить вказану ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як зазначає прокурор, висновки суду, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, ґрунтуються виключно на тому, що в ньому зазначено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 «повідомлено про підозру» і що вони «підозрюються» у вчиненні кримінальних правопорушень, замість «обвинувачуються». Однак з такою позицією не можна погодитися, оскільки згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є тим процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У підготовчому судовому засіданні суд, серед іншого, має з`ясувати, чи містить обвинувальний акт виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, існування яких прокурор буде доводити під час судового розгляду, правову кваліфікації (частину і статтю КК України, якими передбачено кримінальну відповідальність), формулювання обвинувачення.

За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення, що стосується його змісту, а не формального поняття «обвинувачення». В контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та не досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії»). Висновок про те, що відображення в обвинувальному акті того, що особа «підозрюється», а не «обвинувачується», не є виключною підставою для сумнівів у конкретності та обґрунтованості висунутого обвинувачення, викладений і в постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 724/1590/19. До того ж, попри те, що обвинувальний акт не містить конкретної вказівки, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 саме «обвинувачуються», у ньому зазначено обставини, які згідно з ст.91 КК України підлягають доказуванню, як то час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає формальним вимогам ст.291 КПК України, оскільки дає повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою і позбавляє сторону захисту та суд першої інстанції підстав стверджувати, що відсутність слова «обвинувачується» фактично дорівнює непред`явленню прокурором обвинувачення та порушує право на захист та справедливий суд.

Щодо не зазначення прокурором редакції статей, які діяли на момент вчинення кримінальних правопорушень, вказує, що кримінальний процесуальний закон не дає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, правової кваліфікації, зобов`язувати його змінювати цей обсяг чи кваліфікацію, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, оскільки визначення обсягу обвинувачення та правової кваліфікації при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Отже, як вважає прокурор, суд першої інстанції при постановленні ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора і представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи захисника, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті вказані лише ті обставини, які були встановлені в ході досудового розслідування, проте в ньому немає даних про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (матеріали щодо якого виділено в окреме провадження і щодо якого оголошено розшук) висунуто обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень. Обвинувальний акт не містить посилання на те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки, як у ньому зазначено, вони підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень з викладенням фактичних обставин справи, які були встановлені в ході досудового розслідування. Отже, даних про те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 сформульовано та висунуто обвинувачення, немає.

Крім того, як зазначив суд в ухвалі, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.3641, ч.3 ст.28 ч.ч.1, 4 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.3641, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, в період з березня 2009 року по серпень 2010 року, а обвинувальний акт складений слідчим і затверджений прокурором 15.08.2013. За цей час зміст диспозицій та санкцій статей 358, 364, 3641, 366 КК України змінювався, Кримінальний кодекс України доповнено статтею 3641 Законом № 3207-VI від 07.04.2011. Формулювання обвинувачення і правова кваліфікація в обвинувальному акті повинні містити не тільки посилання на окрему статтю і частину статті КК України, а й точне формулювання, у тому числі, об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення з посиланням на редакцію статті, за якою сформульовано обвинувачення.

А тому, за висновком суду, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України і, з огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а таке обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 висунуто не було, і обвинувальний акт не містить відомостей про редакції статей 358, 3641, 366 КК України, це порушує право обвинувачених на захист і позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні .

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Невідповідності обвинувального акта вказаним вимогам закону колегія суддів не вбачає, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення із зазначенням часу, місця, способу, форми вини, мотиву, мети та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень, тобто обставин, які згідно з ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також правову кваліфікацію - формулу кваліфікації дій обвинуваченого з посиланням на статті (частини статті) Загальної та Особливої частин КК України та юридичне формулювання обвинувачення закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до визначення терміну в п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.42 КПК України особа набуває процесуального статусу обвинуваченого після передачі до суду обвинувального акта щодо неї в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу.

Підставою для повернення обвинувального акта не може слугувати будь-яка його формальна невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Тобто суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість або незрозумілість суті обвинувачення.

Дійсно, в обвинувальному акті зазначено про повідомлення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень і що вони підозрюються у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень.

Однак відсутність вказівки в обвинувальному акті на обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про відсутність формулювання обвинувачення і не є перешкодою для призначення судового розгляду на його підставі, оскільки сам зміст обвинувального акта та формулювання обвинувачення виключають будь-які сумніви щодо статусу особи, яка отримала обвинувальний акт. Не можна вважати підозрюваною особу лише на тій підставі, що в обвинувальному акті містяться вирази «повідомлено про підозру» та «підозрюється» замість слова «обвинувачується». А тому твердження суду, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення і що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, необґрунтовані.

Що стосується правової кваліфікації в обвинувальному акті, то вона містить як формулу кваліфікації дій кожної з обвинувачених з посиланням на частини статей Загальної та Особливої частин КК України, так і юридичне формулювання обвинувачення, тобто словесне розкриття (розшифровку) формули кваліфікації із зазначенням об`єктивної сторони кримінальних правопорушень відповідно до диспозицій частин статей Особливої частини КК України та кваліфікуючих ознак. Відсутність же посилань на редакції відповідних норм лише свідчить про те, що кваліфікація викладена в редакціях, чинних на дату складання і затвердження обвинувального акта.

Між тим, доводи прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, адже в судовому рішенні відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що під час підготовчого судового засідання суд вдався до оцінки правильності кваліфікації дій обвинувачених.

Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 411 КПК України з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 2 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.3641, ч.3 ст.28 ч.ч.1, 4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.3641, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, повернуто прокурору,скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3