Справа № 308/5672/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої суді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду, в місті Ужгороді, кримінальне провадження, відомості про яке 16.04.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000445 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування, так як 13.02.2018 року звільнилась з посади старшого інспектора відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області відповідно до наказу №21-к вище вказаної установи, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто посадовою особою юридичної особи публічного права, яка повинна відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 зазначеного Закону особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, маючи всі необхідні умови та технічну можливість, не подала до 01 квітня 2019 року щорічну декларацію за 2018 рік шляхом заповнення такої на офіційному веб-порталі Національного агентства з питань запобігання корупції за веб-посиланням: https://public.nazk.nov.ua.

При цьому станом на 17 травня 2019 року ОСОБА_5 не подала зазначену декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 366-1 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно неї, посилаючись на те, що норма Закону, за якою висунуто їй обвинувачення, втратила чинність, а діяння втратило суспільну небезпеку, тому просить закрити кримінальне провадження відносно неї на підставі п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

При цьому, приписами ч. ч. 1, 2 ст. 5 КК України встановлено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Системне й телеологічне тлумачення зазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що діяння може вважатися кримінальним правопорушенням лише за умови, якщо воно визнається таким чинною нормою Особливої частини КК України.

Втрата такою нормою чинності тягне неможливість її застосування до діянь, які раніше визнавалися злочином. При цьому, в разі ухвалення в подальшому нового закону, який знову визнає відповідне діяння кримінально караним, такий закон не матиме зворотної дії з огляду на наведені положення ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України.

Судом встановлено, що в кримінальному провадженні №0000445, внесеному до ЄРДР 16 квітня 2019 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 №3-р/2020 року, зокрема, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст. 366-1 КК України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини цього рішення КСУ, визнані неконституційними норми (зокрема й ст. 366-1 КК України) втрачають чинність із дня ухвалення цього рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 04.12.2020 №1074-IX, який набув чинності 30.12.2020, ст. 366-1 виключено з КК України.

Тобто, зазначеним Законом безпосередньо скасовано норму КК України, яка передбачала кримінальну відповідальність за діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тому що фактично ст. 366-1 КК України втратила чинність із 27.10.2020 внаслідок визнання її неконституційною за рішенням КСУ від 27.10.2020 №13-р/2020.

Положеннями ст. 284 КПК України визначено вичерпний перелік випадків, за яких закривається кримінальне провадження та провадження щодо юридичної особи.

Окрім іншого, відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно абзацу четвертого частини сьомої статті 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачена проти цього не заперечує.

На підставі викладеного та керуючись п. 4-1 ч. 1, ч. 7 ст. 284, ст. ст. 372, 395, 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000445 від 16.04.2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України закрити у зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1