Справа №463/4455/23
Провадження №1-кс/463/3827/23
У Х В А Л А

07 червня 2023 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 15.05.2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000081 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 15.05.2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000081 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування за його заявою в кримінальному провадженні №0000081 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. 31.05.2023 року отримав повідомлення, що слідчим ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні його клопотання про залучення його потерпілим відповідно до п.3 ст.55 КПК України. Скаржник вважає дану постанову необґрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задоволити.

Скаржник до судового засідання подав заяву про розгляду скарги у його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Слідчим слідчому судді скеровано повідомлення щодо скерування матеріалів кримінального провадження №0000081 до Центрального апарату Державного бюро розслідувань для вивчення.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що в Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

08.05.2023 року на адресу ТУ ДБР у м. Львові надійшло клопотання ОСОБА_3 , про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000081 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 15.05.2023 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000081.

Слідчий дану постанову мотивує тим, що на момент розгляду заяви ОСОБА_3 , не встановлено завдання останньому будь-якої фізичної чи моральної шкоди.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання будь-якої фізичної чи моральної шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявника факту заподіяння такої шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Що ж стосується прохальної частини скарги щодо зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого, а тому така вимога не підлягає до задоволення.

Що стосується прохальної частини скарги визнати протиправну бездіяльність слідчого, то слід зазначити, що ст. 307 КПК України не передбачає такого рішення слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, тому в задоволенні такої слід відмовити.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 15.05.2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000081 - скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 або іншого слідчого в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000081, відповідно до вимог ст. 220 КПК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000081, про що повідомити заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1