УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 120 231 000 000 005 99 від 29.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 261 КК України,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 231 000 000 005 99 від 29.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 261 КК України про накладення арешту на документи, що були вилученні 21.08.2023 за результатом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання прокурором зазначено, СУ ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №120 231 000 000 005 99 від 29.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановленими особами від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , яка в свою чергу станом з початку 2023 року і до початку липня 2023 року перебувала за межами України, в період дії воєнного стану, з використанням особистого електронного носія приватного нотаріуса ОСОБА_5 неодноразово здійснено втручання до автоматизованих систем ДП «НАІС» з послідуючою реєстрацією нотаріальних дій в кількості близько 20-ти довіреностей.

21.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем роботи приватного нотаріуса ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідком якого було вилучено ряд документів, перелік яких зазначений у клопотанні.

Того ж дня, 21.08.2023 вказані вилученні документи постановою слідчого визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речового доказу, прокурор просив накласти арешт на документи, що були вилученні 21.08.2023 за результатом проведення обшуку за місцем роботи приватного нотаріуса ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримала та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник володільця майна заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його не обґрунтованим та відсутніми підстави визначенні ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку. Оскільки вилучені під час обшуку документи не мають жодного відношення до даного кримінального провадження.

Заслухавши прокурора, представника власника майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, СУ ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №120 231 000 000 005 99 від 29.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України КК України.

21.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем роботи приватного нотаріуса ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідком якого було вилучено ряд документів, перелік яких зазначений у клопотанні.

Того ж дня, 21.08.2023 вказані вилученні документи постановою слідчого визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи підстави для накладення арешту прокурор вказує, що вилучені документи є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на документи, що були вилучені в ході проведення обшукуза місцем роботи приватного нотаруса ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозвіл на вилучення було надано щодо конкретного переліку документів, в той час які ОСОБА_5 добровільно надала органу досудового розслідування, при цьому слідчим було вилучено ряд речей та документів які не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже встановлено, що вилученні під час обшуку речі та документи набули статусу тимчасово вилученого майна.

Однією з правових підстав для накладення арешту прокурором вказується збереження речового доказу, оскільки вилучені документи постановою слідчого визнанні речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилучене під час обшуку майно набуте кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.

Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що досудовим розслідуванням на даній стадії не надано доказів причетності саме приватного нотаруса ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту надокументи, перелік яких зазначений у клопотанні прокурора.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на документи, що були вилучені за місцем роботи приватного нотаріуса ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: