Справа № 307/1379/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/11/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з Тячівським районним судом Закарпатської області, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2020, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину і виконає обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 2 500,00 гривень витрат на оплату послуг адвоката та 20 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався. Речовий доказ на час розгляду судом кримінального провадження відсутній. Процесуальні витрати відсутні.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 ККУ України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вирок Тячівського району суду є незаконним необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням норм процесуального права таким, що підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що під час розгляду справи було допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягало в непроведенні призначених ухвалами слідчого судді від 09.04. 2019 двох експертиз: комплексної судової інженерно-технічної експертизи та повторної комісійної судово-медичної експертизи потерпілого, а також дослідження судом поданих представником потерпілого письмових доказів на стадії закінчення судових дебатів та обміну їх учасників репліками, без повернення суду на стадію закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами.

Адвокат заявляє, що покладений в основу обвинувального вироку суду висновок комісійної судово-медичної експертизи № 1 від 16.01.2019, в силу статей 85, 86 КПК України, не може бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_7 . Вказаний висновок виконано з урахуванням даних медичної документації та консультації обласного спеціаліста, згідно з даними «Висновку експерта» № 669 від 01.12.2017, «Висновку експерта» № 55 від 12.02.2018 та «Висновку експерта» № 12 від 07.06.2018, кожен з яких містить встановлені відомості про те, що яких-небудь тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не виявлено. При розгляді справи судом було допущено неповне дослідження цих висновків експерта, безпідставно залишено поза увагою проведені експертами експертні дослідження в частині відсутності у потерпілого тілесних ушкоджень, в зв`язку з цим суд надав їм неправильну оцінку.

Апелянт наголошує що у вступній частині висновку комісійної судово-медичної експертизи № 1 зазначено, що комісія провела експертизу громадянина ОСОБА_10 , тобто за висновком експертів проведена експертиза потерпілого В той же час, із дослідної частини висновку цієї експертизи видно, що предметом дослідження експертів були висновки попередніх експертиз та медичні картки стаціонарного хворого № 10845 Тячівської районної лікарні № 1, а також № 19060 із неврологічного відділення Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака заповнені на ім`я ОСОБА_10 1993 р.н., без дослідження медичної документації потерпілого до події.

Отже, за змістом дослідної частини комісія експертів провела експертизу за матеріалами справи, а не експертизу потерпілого, що безпідставно зазначено в вступній частині висновку.

Апелянт звертає увагу суду на те, що медичний огляд потерпілого ОСОБА_10 взагалі не проводився, комісія експертів обмежилася лише опитуванням засвідуваного, без дослідження медичної документації про його стан здоров`я та отримання тілесних ушкоджень до події. Крім цього, під час судового розгляду речовий доказ у цій справі, а саме: зварювальний апарат, виготовлений кустарним способом, не став предметом дослідження, хоча під час встановлення порядку дослідження доказів за клопотанням сторони захисту суд включив його до переліку доказів, які підлягали дослідження. Разом з цим, не було перевірено справність такого приладу на стан ізоляції його дротів, наявність заземлення, дотримання потерпілим техніки безпеки та наявність у нього відповідних знань для виконання зварювальних робіт та інше, що могло стати причиною аварії. Для встановлення вказаних обставин за клопотанням сторони захисту судом було призначено судову інженерно-технічну експертизу, експерту було поставлено ряд питань, зокрема про те: чи мав можливість ОСОБА_10 при заданій величині струму розігнути пальці і самостійно відірватися від тримача електроду?; чи були електроприлад чи електромережа у справному стані?. Однак потерпілий та його батько ОСОБА_11 умисно знищили речовий доказ з метою неможливості проведення експертизи та встановлення істини у справі.

Адвокат ОСОБА_6 вказує на ряд розбіжностей у показах допитаних в судовому засіданні свідків. Заявляє, що не вирішення судом першої інстанції клопотань сторони захисту щодо витребування із КЗ «Тячівська районна лікарня № 1» медичної документації, в якій відображено стан здоров`я потерпілого ОСОБА_10 до події а, саме до 31.10.2017, та щодо витребування від Державної митної служби України відомостей про перебування свідка ОСОБА_11 за кордоном в день, на який він у своїх поясненнях вказує, що продав речовий доказ, унеможливило доведення стороною захисту наявності у потерпілого тілесних ушкоджень лівої руки, пов`язаних з подіями які передували 31.10.2017, а також доведення неправдивості показів свідків обвинувачення та самого потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2017 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи з непрямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та свідомо припускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча і не бажаючи їх настання, знаходячись на території свого дворогосподарства АДРЕСА_1 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_10 , який проводив зварювальні роботи на межі їх дворогосподарства, взявши резиновий шланг, приєднаний до крана з водою, увімкнув кран з водою та, бачачи, що потерпілий ОСОБА_10 працює зі зварювальним апаратом, під`єднаним до електромережі кабелем, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, полив водою потерпілого ОСОБА_10 та зварювальний апарат, з яким він працював та який був під`єднаний до електромережі кабелем, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 був уражений електричним струмом та отримав тілесні ушкодження у вигляді ураження електричним (технічним) струмом, що ускладнилось посттравматичною невропатією лівих серединного та ліктьового нервів, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 122 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинуваченому ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавав.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 вини у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України, судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини події, яка відбулася 31.10.2017 року.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а також покликання його захисника про те, що по справі судом першої інстанції не було вчинено ряд дій, перевірок спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та показами учасників судового процесу.

Так відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 55 від 29 січня 2018 року на основі даних висновку експерта № 669 від 03 листопада 2017 року у потерпілого ОСОБА_10 при первинному огляді експертом 31 жовтня 2017 року яких-небудь тілесних ушкоджень, у тому числі електроміток, на тілі не виявлено. Згідно даних історії хвороби № 10845, потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні з 31 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року з діагнозом: стан після електротравми. У зв`язку з погіршенням стану 18 грудня 2017 року потерпілий був госпіталізований у неврологічне віділення ЗОКЛ м. Ужгород. Після обстеження методикою стимуляційної ЄНМГ і консультацією ОСОБА_12 потерпілому був встановлений діагноз: стан після електротравми з 31 жовтня 2017 року у вигляді пост травмаматичної невропатії серединного та ліктьового нерву з вегето-судинними проявами. В результаті проведеного адекватного лікування стан потерпілого покращився і 28 грудня 2017 року був виписаний на подальше амбулаторне лікування по місцю проживання. Із амбулаторної картки відомо, що потерпілий 22 січня 2018 року звернувся за медичною допомогою до невролога Тячівської РП. Після обстеження було встановлено діагноз: стан після електротравми з 31 жовтня 2017 року з ураженням лівого серединного та ліктьового нервів з вегето-судинними проявами, ангіотрофоневрозом лівої руки. На основі вищенаведеного у потерпілого ОСОБА_10 мала місце електротравма 31 жовтня 2017 року, що ускладнилася посттравматичною невропатією лівого серединного та ліктьового нервів з вегетосудинними та ангіотрофоневротичними проявами. Оскільки в даному випадку має місце значна стійка втрата загальної працездатності, визначення проценту втрати стійкої загальної працездатності не входить в компетенцію комісійної медичної судово- експертизи.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 12 від 05 березня 2018 року у потерпілого ОСОБА_10 , з врахуванням даних медичної документації та консультації обласного спеціаліста, згідно з даними «Висновку експерта» № 669 від 01.12.2017 року та «Висновку експерта» № 55 (додаткової судово-медичної експертизи) від 12 лютого 2018 року, на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи на тілі гр. ОСОБА_10 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено, водночас встановлено, що ліва кисть, в порівнянні з правою, холодна на дотик. Відповідно до даних первинної судово-медичної експертизи (Висновок експерта № 669 від 01.12.2017р.) на тілі потерпілого яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно з даними медичної документації (медичної карти № 10845) на час стаціонарного лікування в травматологічному відділенні Тячівської районної лікарні йому встановлено клінічний діагноз «Ураження електричним струмом» і виявлено підвищення артеріального тиску до 145/100 мм.рт.ст., зниження м`язової сили лівої верхньої кінцівки до 3-4 балів, лівої китиці до 3-4 балів та ослаблення пульсації променевої артерії. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 19060 на час лікування в Закарпатській обласній клінічній лікарні ім. А. Новака у гр. ОСОБА_10 діагностовано: «Стан після елекгротравми 31 жовтня 2017 року з ураженням лівого серединного та ліктьового нервів з вегето-судинними проявами.» Згідно з консультацією невролога Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака ОСОБА_13 від 22 березня 2018 року, у потерпілого виявлено: «Стан після перенесеної електротравми 31 жовтня 2017 року у вигляді посттравматичної невропатії лівих серединного та ліктьового нервів з помірним парезом лівої кисті, вегетативно-судинними проявами». Таким чином, внаслідок події 31 жовтня 2017 року у гр. ОСОБА_10 мало місце ураження електричним (технічним) струмом, що ускладнилось посттравматичною невропатією лівих серединного та ліктьового нервів з помірним парезом лівої кисті, вегето-судинними проявами. За давністю виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно з даними медичної документації, вкладаються в час події, що мала місце 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 1 від 16 січня 2019 року у потерпілого ОСОБА_10 , з врахуванням даних медичної документації та консультації обласного спеціаліста, згідно з даними «Висновку експерта» № 669 від 01.12.2017 р., « Висновку експерта» № 55 від 12.02.2018 р. та «Висновку експерта» № 12 від 07.06.2018 р., встановлено, що на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи на тілі гр. ОСОБА_10 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Відповідно до «Висновку експерта) № 669 від 01.12.2017 р. первинної судово-медичної експертизи на тілі потерпілого яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно з даними медичної документації (медичної карти №10845) на час стаціонарного лікування в травматологічному відділенні Тячівської районної лікарні йому встановлено клінічний діагноз «Ураження електричним струмом) і виявлено підвищення артеріального тиску до 145/100 мм.рт.ст., зниження м`язової сили лівої верхньої кінцівки до 3-4 балів, лівої китиці до 3-4 балів та ослаблення пульсації променевої артерії. За даними консультації невролога районної лікарні, станом на 20 листопада 2017 року, встановлено діагноз «Післятравматичний (ураження електрострумом) плексіт з вираженим порушенням функції і виявлено відсутність рухів в лівій кисті, лівому плечовому суглобі, відсутність рефлексів з лівої руки. Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 19060 на час лікування з 18 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року в неврологічному відділенні Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака у ОСОБА_10 діагностовано: «Стан після електротравми 31 жовтня 2017 року у вигляді посттравматичної невропатії лівого серединного та ліктьового нервів з вегето-судинними проявами». При цьому проведенням електронейроміографії 21 грудня 2017 року встановлено ознаки демієлінізації по променевому нерву на рівні передпліччя зліва, з елементами помірного аксонального ушкодження по серединному і ліктьовому нерву зліва. Згідно з консультацією невролога Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака ОСОБА_13 від 28 січня 2019 року, у потерпілого виявлено: наслідки перенесеної електротравми у вигляді посттравматичної невропатії серединного та ліктьового нервів з легким порушенням функції лівої руки. Таким чином, внаслідок події 31 жовтня 2017 року у гр. ОСОБА_10 мало місце ураження електричним (технічним) струмом, що ускладнилось посттравматичною невропатією лівих серединного та ліктьового нервів. Дані тілесні ушкодження спричинили розлад здоров`я тривалістю більше 21 дня і за цією ознакою, згідно з п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. За давністю виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно з даними медичної документації, вкладаються в час події, що мала місце 31 жовтня 2017 року.

З протоколу огляду предмету від 07 березня 2019 року з фото-таблицею до нього, встановлено, що предметом огляду є зварювальний апарат без маркувальних позначок, виготовлений кустарним способом сірого кольору, даний зварювальний апарат вагою близько 70-80 кг, до зварювального апарату ведуть три кабелі: два чорного кольору та один білого, на кінці якого знаходиться вилка вмикання в електричну мережу.

З протоколу огляду місця події від 08 березня 2019 року з фото-таблицею до нього встановлено місце події, а саме: дворогосподарство АДРЕСА_1 .

З протоколу проведення слідчого експерименту та фото-таблиці до нього від 08 березня 2019 року встановлено обставини та механізм заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , які мали місце 31 жовтня 2017 року.

За клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні було оглянуто відеозапис, на якому продемонстровано експеримент, як на під`єднаний до електромережі зварювальний апарат невідомого походження потрапляє вода, внаслідок чого зварювальний апарат не вражає струмом чоловіка, який проводить такий експеримент, однак, даний доказ суд не бере до уваги з тих підстав, що зварювальний апарат не є ідентичним тому, на якому проводив зварювальні роботи під час враження електрострумом потерпілий ОСОБА_10 , а тому такий доказ не є належним доказом невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також в судовому засіданні за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 оглянуто відеозапис, на якому зображений батько потерпілого ОСОБА_11 , який на своєму подвір`ї загрузив у багажник автомобіля предмет схожий на зварювальний апарат, однак, такий судом також не може бути взято уваги з тих підстав, що на ньому неможливо встановити ідентичність зварювального апарату тому, на якому проводив зварювальні роботи під час враження електрострумом потерпілий ОСОБА_10 та зображена подія відбулася 11 квітня 2019 року, тобто вже після вчинення даного кримінального правопорушення і це не є належним доказом невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення правопорушення.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого були предметом дослідження в суді першої інстанції і всім обставинам справи та наявним в кримінальному провадженні документам було надано належну, правову оцінку у відповідності до чинного національного законодавства.

В суді апеляційної інстанції було уточнено та підтверджено що всі наявні у справі експертизи проведенні у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Тож, враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке вчинене проти життя та здоров`я особи, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків потерпілому ОСОБА_11 , які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня; спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочинів;особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який винним себе не визнав, характеризується по місцю проживання позитивно та раніше не судимий і відповідно до довідки КЗ «Тячівська районна лікарня» на обліку у нарколога та психіатра не значиться. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено не було.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції статті обвинувачення.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , засудженого заскоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: