У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року про відмову в задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить переглянути рішення суду першої інстанції та застосувати відносно нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із прийнятим рішенням, зазначає, що з 2021 року він працевлаштований каменотесом в установі, відповідально ставиться до роботи, за що отримав три подяки.

Після того, як у 2021 році комісією установи йому відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення він намагався покращити свою репутацію та наполегливо і важко працював, у зв`язку з чим, накладені на нього 4 стягнення були погашені та оголошено 3 подяки, у зв`язку з чим, адміністрація установи повторно розглянула його на комісії та винесли позитивне рішення щодо звернення із поданням до суду.

Після звільнення має намір влаштуватись на роботу, побачити свою родину (проживає у Снігурівському районі Миколаївської області), яка потребує його підтримки.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.06.2023 р. до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

З матеріалів подання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуваючи призначене судом покарання зарекомендував себе позитивно. До праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)», мав стягнення, які погашено та знято у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Врахувавши дані матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції встановив, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Березнегуватським районним судом Миколаївської області 19.12.2019 р. за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2020 р., відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 р., зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.09.2019 р. по 22.10.2020 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На день розгляду судом першої інстанції подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 5 років позбавлення волі, відбув 3 роки 4 місяці.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Так, з характеристики, затвердженої начальником установи, начальником арештного дому Казанківської ВК № 93 від 31.05.2023 р., вбачається, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.09.2019 р. Перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва допускав порушення встановленого режиму утримання за що мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 23.11.2020 р. відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)». Працевлаштований каменотесом до промислової зони установи виконання покарання, до праці ставиться сумлінно та відповідально, за що має ряд заохочень, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, за що має заохочення. Встановлений режим утримання порушував за що має ряд стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, на заходи виховного впливу реагує добре, робить для себе правильні висновки, на профілактичному обліку не перебуває. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» з 10.01.2023 р.

Натомість, з характеристик засудженого ОСОБА_5 від 27.01.2021 р., 01.10.2021 р., та від 17.03.2022 р., які містяться в матеріалах особової справи засудженого, вбачається, що до праці ставиться посередньо, не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Встановлений режим утримання не порушує, стягнень та заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, проте виконує законні вимоги тільки під контролем. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки.

З довідки про заохочення і стягнення вбачається, що ОСОБА_5 має 3 заохочення та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, рішенням комісій Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93) від 26.02.2021 р. засудженому ОСОБА_5 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Наведені обставини, які підтверджені матеріалами судового провадження та особової справи засудженого, свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції в тій частині, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення мають нестабільний характер, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини щодо його працевлаштування наявних позитивних змін в його поведінці в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення, та погоджується з його висновками в частині того, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року про відмову в задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3