Справа № 573/368/23
Номер провадження 1-кп/573/74/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

експерта ОСОБА_9 ,

свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 22.09.2022 за №0000293, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, розлученого, непрацюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. За епізодом викрадення майна.

21.09.2022, близько 18:46 год, ОСОБА_7 зайшов до магазину ТМ «Аврора», розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 69, Сумського району, Сумської області з метою покупки товару. Йдучи по торгівельній залі та розглядаючи полиці з товаром, ОСОБА_7 помітив термінал збору даних «Zebra» ТС26ВК чорного кольору на стійці із акційним товаром - чоловічими шкарпетками.

У цей момент у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, того ж дня о 18:51 год ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, взяв правою рукою з кошика з акційним товаром (чоловічими шкарпетками) термінал збору даних «Zebra» ТС26ВК, який належить ТОВ «Вигідна покупка», та поклав його до кошика, що взяв при вході в магазин, з іншим товаром.

У подальшому ОСОБА_7 переклав термінал збору даних «Zebra» ТС26ВК до кишені своєї кофти та, розрахувавшись на касі за інший товар, вийшов з магазину, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Вартість викраденого ОСОБА_7 терміналу збору даних «Zebra» ТС26ВК станом на 21.09.2022 могла становити 28205 грн (двадцять вісім тисяч двісті п`ять гривень).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні крадіжки не визнав повністю та суду пояснив, що 21.09.2022, ближче до вечора, з маленькою падчеркою, яку він вважав за доньку, поїхали в магазин «Аврора» в м. Білопіллі. Перебуваючи в магазині, донька йому сказала: «Папа, дивись!» і при цьому у неї в руках він побачив мобільний телефон. Ніякого маркування на ньому не було, виглядав він як звичайний телефон і тому ОСОБА_7 на той час не знав, що це був термінал для збору даних. Він взяв його у доньки з рук, а не з корзини, і подумав, що він лежить без нагляду і його можуть вкрасти. Тому забрав цей телефон і з ним вийшов з магазину. Але мети на його крадіжку у нього не було. Наступного дня, 22 вересня, йому дійсно зателефонувала жінка і сказала, що вона зі служби безпеки, просила повернути телефон. При цьому вона одразу стала йому погрожувати якщо він не віддасть телефон. ОСОБА_7 подумав, що ця жінка шуткує, бо вона назвалась працівником СБУ, а тому відключився, перервавши з нею розмову. У цей день він із сім`єю пішли в гості і там знайомий йому сказав, щоб він вирішив ситуацію, бо його розшукують. Тому в один із днів ОСОБА_7 приїхав у поліцію віддати телефон. Там йому сказали, що кримінальна справа вже заведена. Телефон він не віддав, бо подумав, що коли його викличе слідчий, тоді його поверне. Але в поліцію його так ніхто і не викликав, а просто стали переслідувати. Пізніше він приходив з адвокатом до слідчого, але той не пропонував йому повернути телефон. Вказаний телефон ОСОБА_7 повернув представнику потерпілого після одного із засідань у суді.

Свою винуватість у таємному викраденні терміналу збору даних, який належав ТОВ «Вигідна покупка», ОСОБА_7 не визнає, бо цей пристрій не викрадав і такого умислу не мав.

Суд зазначає, що незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 , факт вчинення ним таємного викрадення майна ТОВ «Вигідна покупка» підтверджується показаннями представника потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, представник потерпілого ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює у службі безпеки ТОВ «Вигідна покупка». Десь у кінці літа - на початку осені 2022 року, точної дати не пам`ятає, їй зателефонували продавці з магазину «Аврора» у м. Білопіллі та повідомили, що хтось викрав службовий телефон з сім-картою, яким здійснювалось сканування товару. Продавці переглянули відеокамери, встановлені в магазині, і виявили, що пристрій викрав ОСОБА_7 . Вони йому телефонували і просили повернути термінал. Так як він його не повертав, то йому зателефонувала ОСОБА_6 . Під час розмови вона представилася і попросила повернути термінал. Але ОСОБА_7 розмовляв з нею у грубій формі, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою і вимагав 2000 грн за повернення телефону. Так як термінал ОСОБА_7 так і не повернув, тому вони звернулися у поліцію. Коли вже кримінальна справа щодо ОСОБА_7 перебувала в суді, то після закінчення одного з судових зсідань ОСОБА_7 особисто їй повернув викрадений термінал у належному стані, але без сім-карти. На теперішній час претензій до нього вони не мають і від позову відмовляються.

Отже, показаннями представника потерпілого ОСОБА_6 підтверджується той факт, що крадіжку терміналу вчинив саме ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює касиром торгівельного залу магазину «Аврора» в м. Білопіллі. Точної дати не пам`ятає, у минулому році, в холодну пору року, з магазину був викрадений телефон для маркування товару. Правильно цей прилад називається термінал збору даних, виглядає він як мобільний телефон і має функції телефону теж. Вони з ОСОБА_16 того дня працювали в залі, приймали товар, маркували його терміналом. Він знаходився в корзині для товару. Потім вони залишили його в корзині і відійшли у справах. Хвилин через десять виявили, що зник термінал. З ОСОБА_11 передивилися відеозаписи і побачили як чоловік, який був разом з маленькою дівчинкою, взяв цей телефон і поклав його в свою корзину з товаром. Тоді він його переклав в кишеню і з ним вийшов з магазину. Через знайомих вони знайшли трелефон цього чоловіка, ним виявився ОСОБА_7 . Йому телефонувала ОСОБА_11 і просила повернути термінал. Зі слів останньої їй відомо, що ОСОБА_7 не заперечував того факту, що це він забрав термінал. Але повернути від відмовився. Тоді вони зателефонували своєму керівництву і наступного дня зранку повідомили в поліцію про крадіжку.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює адміністратором в магазині «Аврора» в м. Білопіллі. У вересні 2022 року вони з ОСОБА_10 працювали в магазині, приймали товар, робили цінники за допомогою терміналу збору даних. Потім помітили, що з корзини з товаром зник цей пристрій. Вони з ОСОБА_10 передивилися відеозаписи і побачили, що незнайомий чоловік поклав термінал до своєї корзини з товаром, а потім переклав його собі в кишеню і покинув магазин. Після цього вони зателефонували своєму керівництву. Через соціальні мережі та знайомих установили, що цим чоловіком є ОСОБА_7 . Таким же чином знайшли його телефон. Вона йому зателефонувала і попросила повернути термінал. Але він відмовився, тому наступного дня повідомили про цей факт в поліцію.

Отже, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду підтвердили, що крадіжку терміналу збору даних з магазину вчинив саме ОСОБА_7 .

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими письмовими доказами.

Як вбачається з відношення ТОВ «Вигідна покупка» від 22.09.2022 та довідки про ціни, 21.09.2022 з магазину ТМ «Аврора», який розташований по вул. Соборній, 69 в м. Білопіллі, було викрадено смартфон Zebra, що зафіксовано камерами внутрішнього спостереження (том 1 а. п. 104, 110-111).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-22/11572-ТВ від 28.09.2022, яка проводилася на підставі постанови слідчого від 26.09.2022, станом на 21.09.2022 ринкова вартість терміналу збору даних марки «ZEBRA» моделі ТС26ВК могла становити 28205 грн (том 1 а. п. 112, 115-118).

Оцінка проводилася без об`єкту дослідження, оскільки на час досудового розслідування не було об`єктивної можливості надати його експерту, бо ОСОБА_7 утримував викрадений термінал і повернув його представнику потерпілого ОСОБА_6 лише під час розгляду кримінального провадження в суді.

Окрім того, під час судового розгляду сторона захисту вартість терміналу не оспорювала.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 прокурор надав протокол огляду місця події від 27.09.2022 з фототаблицею. Місцем події був торгівельний зал магазину ТМ «Аврора», що розташований по вул. Соборна, 69 в м. Білопіллі, звідки 21.09.2022 ОСОБА_7 викрадений термінал збору даних «Zebra» (том 1 а. п. 119-124).

Винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденнні терміналу також підтверджується оптичним диском з відеозаписом з внутрішніх камер відеоспостерження з магазину ТМ «Аврора», та протоколом огляду цього диска від 20.10.2022 (том 1 а. п. 129-132).

Під час перегляду відеозапису встановлено, що 21.09.2022 термінал збору даних «Zebra» викрав саме ОСОБА_7 .

Вказаний диск стороною обвинувачення під час досудового розслідування отриманий у законий спосіб, так як 03.10.2022 слідчому його надала представник потерпілого ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 93 КПК України.

Суд враховує, що жоден із зазначених вище доказів сторона захисту не просила визнати недопустимими чи неналежними.

Окрім того, прокурор надав протоколи обшуків від 25.10.2022, 22.12.2022 та флеш-накопичувач з відеозаписами обшуків, які проводилися за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 (том 1 а. п. 136-146, 193-201).

Як вбачається з цих протоколів, під час проведення обшуків за місцем проживання ОСОБА_7 25.10.2022 та 22.12.2022 нічого виявлено.

Стосовно проведення самої процедури обшуків, то вона проведена у відповідності до вимог ст. 236 КПК України і не викликає сумнівів щодо її законності.

Але суд зазначає, що вказані документи ніякого доказового значення для провадження не мають, бо як не підтверджують винуватість ОСОБА_7 , так і не спростовують її, а тому суд визнає їх неналежними доказами.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки термінал збору даних «Zebra», що належить ТОВ «Вигідна покупка», при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Той факт, що ОСОБА_7 за цим епізодом не визнав свою винуватість, суд розцінює як спосіб його захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що свою невинуватість ОСОБА_7 у судовому засіданні обґрунтовував відсутністю маркування на викраденому пристрої, своїм незнанням того, що це був не телефон, а термінал збору даних, відсутністю у нього умислу на його крадіжку. Також вказав, що взяв термінал не з корзини з товаром, а з рук падчерки.

Але суд зазначає, що відсутність маркування на телефоні не свідчить про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_7 .

Не свідчить про його невинуватість і той факт, що він не знав, що це був не мобільний телефон, а термінал для збору даних, зовні дуже схожий на мобільний телефон. Однозначно, це була чужа річ і у ОСОБА_7 не було ніяких законних підстав для його привласнення.

Окрім того, якщо і допустити, що ОСОБА_7 хвилювався за долю цієї речі щоб її ніхто не викрав, то він мав можливість того ж дня віддати його продавцям магазину. Якщо поряд у цей час з ним нікого не було, на чому обвинувачений постійно акцентував увагу суду, то віддати його він міг на касі, де розраховувася за придбаний товар.

Але ОСОБА_7 , навпаки, чужу річ поклав собі в кишеню, таким чином сховавши її, і вийшов з нею з магазину, отримавши вже реальну можливість розпорядитися нею.

Окрім того, ОСОБА_7 нічого не заважало повернути викрадену річ наступного дня, коли йому телефонували представники магазину, та в подальшому. А він його продовжував утримувати тривалий час і повернув представнику потерпілого лише тоді, коли вже кримінальне провадження щодо нього перебувало на розгляді в суді.

Також позиція ОСОБА_7 про надання йому терміналу падчеркою спростовується відеозаписом, який переглядався в судовому засіданні, де чітко видно, що ОСОБА_7 термінал взяв з корзини з товаром.

У судовому засіданні обвинувачений так і не зміг пояснити з якою метою брав термінал, тобто чуже майно, і чому не повертав його протягом тривалого часу.

Вказане свідчить, що в діях ОСОБА_7 наявні як суб`єктивна, так і об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вилучення він здійснив саме чужого майна, зробив це таємно, бо його падчерка, у присутності якої це відбулося, через свій фізіологічний стан (малолітство) не усвідомлювала факту протиправного вилучення майна, а тому не могла правильно оцінити і розуміти зміст, характер і значення дій ОСОБА_7

Викрадання майна було безоплатним: обвинувачений тривалий час (понад 6 місяців з дня крадіжки) не повертав викрадене, не оплачував його вартість і не відшкодовував її будь-яким іншим еквівалентом.

У ОСОБА_7 була реальна можливість розпоряджатися викраденим терміналом як своїм власним, тобто продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби тощо. Те, що він цього не зробив, тобто не відчужив викрадений термінал, не свідчить про відсутність в його діях ознак злочину.

Суб`єктивна сторона крадіжки у виді прямого умислу в діях ОСОБА_7 також наявна, бо він усвідомлював, що посягає на чуже майно, таємно вилучає його, хоча він не мав на нього ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажав завдати таку шкоду, бо тривалий час не повертав його, на прохання представника потерпілого вимагав для себе винагороду за його повернення.

Отже, ОСОБА_7 переслідував як корисливий мотив, тобто спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, так і корисливу мету, тобто збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких він зацікавлений.

На підставі викладеного суд вважає, що зазначеними умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєне в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує таке.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності; добровільно повернув представнику потерпілого викрадене майно; є учасником бойових дій; за станом здоров`я є інвалідом 3 групи; відсутність тяжких наслідків.

Також суд враховує і те, що у зв`язку з хворобою на цукровий діабет 1 типу ОСОБА_7 є інсулінозалежним та з 05.09.2006 перебуває на «Д» нагляді у лікаря ендокринолога КНП «Білопільська міська лікарня».

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_7 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання про те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і вчинив тяжкий злочин, але йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вказане покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та сприятиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ІІ. За епізодом насильства щодо працівника поліції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у такому.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 20.08.2015 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 04.02.1994 зі змінами та доповненнями від 30.12.2020 правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Отже, Національна поліція України є державним правоохоронним органом.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_5 з 06.10.2022 призначено на посаду начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління поліції у Сумській області і він є працівником правоохоронного органу.

До сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області 01.11.2022 надійшло доручення слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні №0000293 від 22.09.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до вимог ст . 40 КПК України про забезпечення проведення слідчої дії - повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , 1968 р.н., мешканцю АДРЕСА_2 .

З метою виконання вказаного доручення 02.11.2022, біля 13.30 год, ОСОБА_5 разом з заступником начальника СКП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 та слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 на службовому автомобілі «ВАЗ-2109», д.н.з. НОМЕР_1 прибули на вул. Зої Космодемянської в м. Білопіллі, де згідно з отриманою інформацією в цей час перебував ОСОБА_7 на власному автомобілі «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 . Побачивши автомобіль ОСОБА_7 , вони поїхали за ним. Коли цей автомобіль зупинився біля одного з будинків на вул. Зої Космодемянської і ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, ОСОБА_5 представився йому та на вимогу ст. 32 ЗУ «Про поліцію», з метою встановлення особи, запропонував ОСОБА_7 надати документи, що посвідчують особу.

Після цього ОСОБА_7 у ході спілкування з ОСОБА_5 , будучи обізнаним у тому, що останній є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання ним своїх службових обов`язків, почав вести себе зухвало, на вимоги не реагував і намагався покинути місце, виражався нецензурною лайкою, плював слиною. Знаходячись від ОСОБА_5 на відстані в межах одного метра, ОСОБА_7 умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень хапав за руки останнього та наносив удари ліктем правої руки та відштовхував обома руками в область грудної клітки. Після чого з місця події втік.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №278 від 04.11.2022 ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: по одній подряпині в ділянках середніх третин поверхніх поверхонь обох передпліч, синець блідо-фіолетового кольору в ділянці тильної поверхні лівої кисті, що відносяться до категорії легких.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій у вигляді спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконанням цим працівником службових обов`язків, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

За вказаним епізодом дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 за вказаним епізодом свою винуватість не визнав, суду пояснив, що 01.11.2022 у період часу з 10 до 11:30 год йому зателефонував чоловік, представився як заступник начальника поліції по розшуку і запропонував зустрітися. Це був ОСОБА_5 , якого до цього часу він не знав. Вони домовилися про зустріч цього ж дня о 14 год у нього вдома. Також ОСОБА_7 висунув умову, щоб ОСОБА_5 приїхав один. О 14 год він так і не приїхав, тому через декілька хвилин набрав його сам і запитав, де він є і чи буде. Той відповів, що зараз буде. ОСОБА_7 тоді вже не сподобалася така непунктуальність ОСОБА_5 . Після цієї розмови, хвилин через 15, він приїхав не один, а з ОСОБА_13 , не стримавши свого слова. ОСОБА_7 запросив їх у будинок і там у них відбулася розмова. ОСОБА_5 сказав: «Давай телефон, бабки і будемо рішати». А перед цим ОСОБА_7 проконсультувався з адвокатом, який йому сказав, щоб усе робив офіційно. Тому сказав ОСОБА_5 , що давайте усе офіційно зробим, хай потерпіла напише заяву, що претензій не має, і справу до суду доводити не будемо. Але вони йому сказали, що давай гроші і тоді тільки будемо вирішувати. ОСОБА_7 їм відповів, що грошей не дасть. Після цього йому ОСОБА_5 було сказано: «Тобі труба!». Наступного дня, тобто 02.11.2023, йому потрібно було поїхати на залізничний вокзал. Він виїхав з дому, але йому було погано, бо він уколов собі інсулін, так як тривалий час хворіє на цукровий діабет. А тут йому як раз зателефонував син сусідки ОСОБА_17 і запросив на обід, тому він поїхав до них. Під`їхав до двору ОСОБА_17 , став виходити з автомобіля і в цей час під`їхав інший цивільний автомобіль, який зупинився позаду нього. З нього швидко вийшли ОСОБА_5 з ОСОБА_13 , підійшли до ОСОБА_7 і стали витягувати його з автомобіля. Здійснюючи такі дії, вони поводили себе дуже зухвало та грубо. У цей час на відео вони нічого не знімали. Тоді ОСОБА_13 почав знімати все на мобільний телефон. Останній був одягнутий у цивільний одяг. На одяг ОСОБА_5 він не звернув увагу. Слідчого ОСОБА_12 він взагалі не бачив. ОСОБА_7 не бив ОСОБА_5 , він лише відштовхувався від нього руками. Навіть на відео видно хамську поведінку ОСОБА_5 . Він просив викликати швидку, бо йому було погано, але на його прохання ніхто не зважав. Також ОСОБА_5 говорив про якусь слідчу дію, але на його прохання запросити адвоката теж ніхто не звертав увагу. Під час інцинденту з ОСОБА_5 вийшла сусідка ОСОБА_18 і сказала: «Що тут відбувається, чому ви знущаєтесь над ним, він хвора людина і у нього цукровий діабет». Але ОСОБА_7 постійно хапав за руки, шию, одяг ОСОБА_5 , перешкоджав йому зайти у двір свого домоволодіння. ОСОБА_13 його не чіпав.

ОСОБА_7 зазначив, що для вручення підозри його жодного разу не викликали в поліцію, повісток не надсилали, по телефону не дзвонили. 01.11.2022 ОСОБА_12 намагалася вручити йому підозру на автомийці, хоча він сказав їй тоді, що викликайте в поліцію разом з адвокатом. 02.11.2022 ОСОБА_5 з іншими приїхали до нього додому. Він не представився. Також потерпілий постійно вимагав показати документи, хоча ОСОБА_7 показав йому у Дії свій паспорт. Такими діями ОСОБА_5 просто провокував його на вчинення злочину, але ОСОБА_7 на його провокацію не повівся.

Суд зазначає, що пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як передбачено в ст. 92 КПК України, про що вже зазначено вище, обов`язок доказування винуватості обвинуваченого лежить на стороні обвинувачення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 прокурором заявлено клопотання про допит потерпілого ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та надані письмові докази.

Стороною захисту було заявлено клопотання про допит судово-медичного експерта ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 .

Дослідженням вказаних доказів та їх аналізом встановлено таке.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 02.11.2022 до сектору кримінальної поліції ВП №1 (м. Білопілля), начальником якого він є зараз і був на той час, надійшло доручення слідчого ОСОБА_12 про надання допомоги у проведенні слідчої дії - вручення підозри ОСОБА_7 . Достеменно йому не відомо, чому вони поїхали додому до ОСОБА_7 вручати підозру, але думає, що останній не хотів її отримувати. Цього ж дня він разом із своїм заступником ОСОБА_13 та слідчим ОСОБА_12 виїхали на одну з вулиць у м. Білопіллі, де міг знаходитися ОСОБА_7 . Назву вулиці на теперішній час він не пам`ятає. За кермом автомобіля був ОСОБА_13 . Там вони дійсно побачили ОСОБА_7 на автомобілі «Тойота». Коли останній зупинився і вийшов з автомобіля, то ОСОБА_5 , на виконання доручення слідчого, одразу підійшов до ОСОБА_7 , представився йому, показав службове посвідчення і сказав, що з ним необхідно провести слідчу дію, а саме: вручити підозру, і попросив пред`явити документи для встановлення його особи. Обвинувачений вів себе дуже агресивно, штовхав його, плювався в його бік, ображав його нецензурними словами. ОСОБА_7 намагався покинути місце проведення слідчої дії і втекти, а він йому перешкоджав. При цьому ОСОБА_7 штовхав його руками, вдарив ліктем, пошкодив формений одяг, бо на куртці однострій відірвав ґудзик. В який саме момент ОСОБА_7 завдав йому тілесні ушкодженні і відірвав ґудзик сказати не може. Після інцинденту з ОСОБА_7 виявив у себе подряпини та садна на руках.

ОСОБА_7 дійсно говорив, що йому погано і просив викликати швидку. Також він говорив, що йому потрібен адвокат. Але у ОСОБА_5 не було змоги викликати для ОСОБА_7 швидку допомогу і адвоката. Окрім того, він і не повинен був їх викликати, бо це обов`язок слідчого ОСОБА_12 , так як слідчу дію проводила саме вона, а він просто їй допомагав у цьому і цим процесом не керував.

Суд зазначає, що потерпілий не зміг пояснити суду в який момент отримав тілесні ушкодження. Також він зазначив, що під час конфлікту був одягнутий у куртку однострій та верхню куртку, оскільки це був листопад місяць, яку зняв вже в кінці конфлікту.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює слідчим ВП №1 (м. Білопілля) і у 2022 році здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом викрадення ОСОБА_20 майна з магазину «Аврора» в м. Білопіллі. Коли було зібрано достатньо доказів для пред`явлення підозри за вказаним фактом крадіжки ОСОБА_7 , то вона її підготувала і намагалася вручити останньому. На виклики ОСОБА_7 не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, додому до себе нікого не впускав. Перший раз вона хотіла вручити йому підозру на мийці для автомобілів, що знаходиться на території колишнього заводу БМЗ в м. Білопіллі. Але ОСОБА_7 влаштував скандал, від отримання підозри відмовився. Тому коли другий раз вона хотіла вручити йому підозру, то, побоюючись такої агресивної поведінки ОСОБА_7 , направила доручення в порядку ст. 40 КПК України оперативним співробітникам для надання допомоги у проведенні слідчої дії. Що конкретно нею було написано у дорученні, вона вже не пам`ятає. Десь в обідню пору 02.11.2022 їй повідомили, що ОСОБА_7 знаходиться вдома, тому вона спільно з представниками карного розшуку ОСОБА_5 та ОСОБА_13 поїхали до нього додому щоб вручити йому підозру. У тому районі, де мешкає ОСОБА_7 , вони побачили його автомобіль марки «Тойота». Він теж їх помітив, бо різко звернув і швидко поїхав додому. Вони під`їхали, зупинилися позаду автомобіля ОСОБА_7 . ОСОБА_5 підійшов до нього і завадив йому втекти у двір. При цьому потерпілий говорив, що зараз буде проведена слідча дія - вручення підозри. Вона також говорила про вручення підозри. Але ОСОБА_7 став чинити перешкоди ОСОБА_5 , постійно хапав його за руки та штовхав, плював на нього. Робив все це він умисно. Так як ОСОБА_7 відмовився отримати підозру, тому вона шукала понятих, щоб у їх присутності прочитати її. Але ніхто з людей не погоджувався бути понятим. У цей час ОСОБА_7 продовжував штовхати ОСОБА_5 і рухатися в бік свого господарства через городи. За ним йшли ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . ОСОБА_7 вдалося перелізти через паркан свого господарства і втекти від ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що про вручення підозри 02.11.2022 ОСОБА_7 завчасно не повідомляла. Також вона не чула як ОСОБА_7 просив викликати карету швидкої допомоги. Не пам`ятає чи просив він викликати адвоката. Весь процес вручення підозри ОСОБА_21 02.11.2022 ОСОБА_13 знімав на відео. ОСОБА_5 дійсно не давав можливості ОСОБА_7 зайти у двір свого господарства, сісти в автомобіль, бо їм потрібно було вручити йому підозру. Підозру ОСОБА_7 вона того дня не зачитала, бо не було понятих. На місці проведення слідчої дії ніяких документів не складала. Коли приїхали до відділу поліції, то написала рапорт про неможливість повідомлення підозри ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що як представника карного розкушу ВП №1 (м. Білопілля) у листопаді 2022 року його залучили за дорученням слідчого ОСОБА_12 до проведення слідчої дії, а саме: вручення підозри ОСОБА_7 . Участь у цьому він приймав спільно зі своїм безпосереднім начальником ОСОБА_5 . В обідню пору 02.11.2022 на службовому автомобілі спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_5 вони виїхали за місцем проживання ОСОБА_7 .

Автомобіль під керуванням ОСОБА_7 вони помітили на сусідній вулиці і під`їхали до нього. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і слідчий запропонувала йому отримати підозру, на що він відмовився. Тоді ОСОБА_13 включив камеру на мобільному телефоні і став знімати подальші дії. ОСОБА_5 зазначив ОСОБА_7 , що з його участю буде проведена слідча дія. Останній не хотів отримувати підозру. На цьому ґрунті між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла ситуація, яка була схожа на спільну потасовку, а не на умисне нанесення тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 намагався утримати на місці ОСОБА_7 і заважав йому втекти від слідчого. ОСОБА_7 відштовхувався від ОСОБА_5 руками у верхню частину грудної клітки. Жодного умисного удару ОСОБА_7 . ОСОБА_5 не наніс.

ОСОБА_5 постійно стримував ОСОБА_7 щоб він нікуди не втік, а слідчий ОСОБА_12 у цей час шукала понятих, щоб у їх присутності прочитати підозру обвинуваченому.

ОСОБА_7 дійсно просив викликати йому швидку допомогу, але він і сам міг її викликати, бо в руках у нього постійно знаходився мобільний телефон. Його прохання про захисника не чув. Під час потасовки ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження і звернувся за медичною допомогою.

Отже, з показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що слідча дія, у якій він спільно з ОСОБА_5 приймав участь, полягала у повідомленні про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні. Весь процес цієї процедури і спілкування з цього приводу ОСОБА_5 з ОСОБА_7 він безперервно знімав на камеру. При цьому ОСОБА_7 лише відштовхувався від ОСОБА_5 . Умисно жодного удару потерпілому він не наніс.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює фельдшером екстренної медицини. У 2022 році, вдень, точної дати та час не пам`ятає, вона перебувала на роботі, коли надійшов виклик до відділу поліції в м. Білопіллі. На автомобілі швидкої допомоги вони під`їхали до приміщення поліції, але потерпілого там ще не було. Хвилин через 15 під`їхав молодий чловік у форменному одязі, сказав, що йому нанесли тілесні ушкодження. Він зразу зайшов до них в автомобіль і там вона його оглянула, виміряла тиск, який був підвищений, тому дала йому половину таблетки для його зниження. Так як потерпілий вказав на отримання тілесних ушкоджень, то вона ще і оглянула його. При огляді на тілі потерпілого побачила подряпини на верхній частині спини, садна на плечах, грудній клітці, шиї, передпліччях. Після кожного виклику нею заповнюється карта виїзду. У розділі «Попередній діагноз» вона зазначає ті хвороби чи тілесні ушкодження, які попередньо при огляді виявила у хворого. Також у карті записуються скарги хворого на біль чи наявність тілесних ушкоджень з його слів.

Суд зазначає, що прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_14 як підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд не може, оскільки вони суперечать поясненням потерпілого ОСОБА_5 та висновку судово-медичної експертизи. Так, свідок вказала про виявлені у потерпілого подряпини на спині, садна на плечах, шиї та грудній клітці. Але про такі тілесні ушкодження не повідомляв навіть потерпілий і при огляді його судово-медичним експертом такі ушкодження виявлені у нього не були.

За клопотанням сторони захисту судом допитані експерт ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_15 , які суду зазначили таке.

Експерт ОСОБА_9 пояснив, що проводив судово-медичну експертизу потерпілому ОСОБА_5 з метою встановлення ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень. Також проводив додаткові судово-медичні експертизи після проведення слідчого експерименту з потерпілим та свідками.

Під час проведення додаткових експертиз він переглядав відеозапис подій, коли потерпілий спілкувався з ОСОБА_7 .

Під час огляду ОСОБА_5 він виявив синець на тильній стороні лівої руки та подряпини на передпліччях обох рук. Як вони були розташовані, вздовж чи поперек, сказати не може і у висновку він цього теж не вказав. Але вони розташовані були не на відкритій ділянці руки, а за одягом. Для отримання подряпин не обов`язково повинен був бути прямий контакт, через одяг теж можливо нігтями пальців рук спричинити подряпини. Велику силу для спричинення подряпин теж не потрібно прикладати. Але контакт обов`язково повинен бути. Телефоном їх спричинити неможливо.

Судом був переглянутий відеозапис вручення підозри ОСОБА_7 з участю експерта ОСОБА_9 , після перегляду якого він зазначив, що точно сказати у який момент ОСОБА_7 заподіяв подряпини ОСОБА_22 сказати не може. Такі тілесні ушкодження як подряпини малоймовірно, що були спричинені через одяг у виді сорочки та куртки, у які був одягнутий потерпілий.

Як вбачається з відеозапису, детальний аналіз якому буде наданий нижче, ОСОБА_5 зняв верхню куртку вже в кінці подій на 19 хв. 14 сек. конфлікту, який за часом тривав 26 хв. 32 сек. У цей час ОСОБА_7 також зняв свою куртку і з цього моменту до самого закінчення конфлікту у кисті лівої руки він постійно тримав куртку, а в правій руці - мобільний телефон, тому спричинити подряпини потерпілому він вже не міг.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працює лікарем-ендокринологом в Білопільській міській лікарні. ОСОБА_7 є її пацієнтом, бо з 2006 року хворіє на цукровий діабет 1 типу. Він є інсулінозалежною особою і до кінця свого життя повинен отримувати інсулін. 02.11.2022 ОСОБА_7 звертався до неї за допомогою, бо у нього був знижений цукор і така ситуація є загрозливою для здоров`я. Зниження цукру могла викликати стресова ситуація. Але точні причини пониження у нього цукру їй невідомі, ОСОБА_7 про кнфлікт з працівниками поліції нічого не повідомляв. Стан обвинуваченого, коли у нього знижується рівень цукру в крові, є гіршим ніж коли цукор підвищується. Коли у хворих на цукровий діабет знижується цукор, то у них виникають такі симптоми як слабкість, підвищена пітливість, запаморочення, відчуття голоду, агресія, шкіра має бліде забарвлення. У такому випадку хворому обов`язково треба негайно підняти цукор у крові, а для цього потрібно з`їсти або випити щось солодке.

Суд зазначає, що показання вказаного свідка не містять в собі доказового значення для спростування чи підтвердження винуватості ОСОБА_7 . Вони характеризують стан здоров`я останнього.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 за цим епізодом прокурор надав копію карти виїзду екстренної медичної допомоги №213 від 02.11.2022 (том 1 а. п. 149-150), з якого вбачається, що ОСОБА_5 медичним працівникам скаржився на запоморочення, підвищений тиск, головний біль, подряпини плеча, шиї та грудної клітки. Попередній діагноз йому зазначений такий: гостра реакція на стрес, множинні садна плеча, передпліччя, шиї, грудної клітки.

Вказаний документ констатує сам факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілого, але він не підтверджує того, що їх останньому заподіяв саме ОСОБА_7 під час виконання потерпілим своїх службових обов`язків.

Окрім того, суд зазначає, що при огляді експертом у потерпілого виявлені синець на кисті лівої руки, про який у вказаній довідці нічого не зазначено, та подряпини на обох передпліччях. У той же час, експертом не виявлені у потерпілого множинні садна плеча, передпліччя, шиї та грудної клітки, про що записано у вказаній довідці зі слів потерпілого.

Отже, потерпілий фельдшеру не повідомив про синець на руці, який вже повинен був у нього бути на руці, але повідомив про такі тілесні ушкодження як множинні садна плеча, передпліччя, шиї та грудної клітки, яких у наявності у нього не було взагалі. У судовому засіданні потерпілий з цього приводу нічого не зміг пояснити. Свідок ОСОБА_14 , у свою чергу, надала поянення про наявність таких тілесних ушкоджень, про що вже зазначалося вище, які при огляді судово-медичним експертом у потерпілого теж не були виявлені, хоча експерт оглянув його наступного дня після подій 03.11.2022 і за одну добу такі тілесні ушкодження як садна та подряпини загоїтися і не залишити слідів не можуть.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду потерпілого ОСОБА_5 №87 від 02.11.2022, в останнього ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено (том 1 а. п. 151).

Вказаний доказ констатує факт відсутності ознак сп`яніння у потерпілого під час огляду 02.11.2022 о 15:30 год, але не підтверджує винуватості ОСОБА_7 .

Прокурор надав протокол огляду відеозапису від 03.11.2022, фототаблицю до нього та відеозапис на оптичному диску, який переглянутий у судовому засіданні (том 1 а. п. 152-160).

Протокол сам по собі будь-якої доказової бази як для підтвердження винуватості ОСОБА_7 , так і для її спростування не містить. У ньому лише зазначено, що слідчий оглянув флеш накопичувач, відкопіював інфрмацію на оптичний диск.

Щодо фототаблиці до протоколу, то суд зазначає таке.

Події 02.11.2022 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 тривали 26 хв. 32 сек.

Фототаблиця складається з 12 фото, на яких вибірково зображені кадри, де, нібито на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_7 умисно намагається нанести та наносить удари ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що навіть на вказаних фото відсутні такі дії ОСОБА_7 , де він умисно та цілеспрямовано наносить ОСОБА_5 удари в ті частини тіла, де у нього виявлені тілесні ушкодження.

Отже, ні протокол, ні фототаблиця поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 не доводять.

Щодо відеозапису на оптичному диску суд зазначає таке.

За версією обвинувачення, 02.11.2022 слідчий ОСОБА_12 спільно з оперативними працівниками поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , які були залучені відповідно до вимог ст. 40 КПК України для надання допомоги у забезпеченні проведення слідчої дії - повідомлення про підозру ОСОБА_7 , прибули на вул. З. Космодем`янської в м. Білопіллі (том 2 а. п. 72).

Як вбачається з відеозапису, то події починаються одразу зі спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_7 на підвищених тонах, при цьому потерпілий говоре, що зараз буде проведена слідча дія, але не каже яка саме, і вимагає у ОСОБА_7 показати документ, що посвідчує його особу.

Спілкування ОСОБА_5 із ОСОБА_7 триває 26 хв. 32 сек. При цьому за весь цей час слідчий ОСОБА_12 , яка проводила слідчу дію, не повідомила ОСОБА_7 мету їх приїзду, яка буде проводитися слідча дія, з чиєю участю вона проводиться, про здійснення відеофіксації подій і на який пристрій. Нікому з учасників слідчої дії не роз`яснила їх права та обов`язки. На самому відео присутність слідчого майже не спостерігається. Лише епізодично здалеку вона попадала на кадри зйомки.

Протягом усього конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який сторона обвинувачення назвала слідчою дією по врученню підозри, йде активне спілкування. ОСОБА_5 постійно вимагав у ОСОБА_7 представитися, хоча ще на 01 хв. 35 сек. ОСОБА_7 вже показав йому свій паспорт в телефоні, та зупинитися і не тікати, бо зараз буде проведена слідча дія. ОСОБА_7 , у свою чергу, намагався уникнути спілкування з поліцейськими, а тому намагався заховатися у своєму автомобілі, зайти у двір до сусідки з її дозволу, зайти до свого господарства. ОСОБА_5 не дозволяв йому цього зробити, при цьому застосовував активні дії - штовхав його руками, хапав руками за шию, руки, тулубом перекривав шлях ОСОБА_7 . Останній постійно говорив щоб ОСОБА_5 не чіпав його і лише відштовхувався від нього. При цьому він дійсно використовував нецензурну лайку на адресу ОСОБА_5 , плював на нього. Протягом усього конфлікту в руках у ОСОБА_7 був мобільний телефон, який він тримав то однією, то двома руками. Також за весь цей час ОСОБА_7 не наніс жодного умисного удару ОСОБА_5 . Він лише відштовхувався від нього однією рукою, тримаючи телефон в іншій руці, або ліктем руки, коли потерпілий примусово утримував його на місці.

Отже, переглядом вказаного диску встановлено, що ОСОБА_7 не вчиняв умисних дій по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Хоча сторона захисту не зазначала суду про незаконність отримання вказаного диску під час досудового розслідування, але суд вважає за необхідне зазначити те, що прокурор не надав доказів законності його отримання.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 прокурор надав висновок судово-медичного експерта №278 від 04.11.2022 (том 1 а. п. 180-181).

Із вказаного висновку вбачається, що при огляді судмедекспертом 03.11.2022 у ОСОБА_5 виявлені такі тілесні ушкодження: по одній подряпині в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синець блідо-фіолетового кольору в ділянці тильної поверхні лівої кисті. Під час утворення даних тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися у будь-якому положенні стосовно травмуючого предмета, так як ушкодження виявлені у ділянках рук залежать від їх розташування в момент спричинення даних тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження не можуть відповідати обставинам, викладеним у постанові, так як у ній вказано наступне: «… спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден плеча, передпліччя, шиї, грудної клітки …». При цьому у потерпілого виявлено тільки подряпини та синець в ділянках верхніх кінцівок. Ушкодження у вигляді синця могло утворитися внаслідок удару кулаком чи «хапання руками», як вказано у постанові. Виявлені у потерпілого подряпини могли утворития за механізмом тертя-ковзання під час дряпання в момент хапання руками, штовхання долонями тощо. Дані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення внаслідок одноразового падіння з вертикального положення тіла на площину.

Але суд зазначає, що висновок експерта №278 від 04.11.2022 сам по собі свідчить лише про наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 в заподіянні цих ушкоджень.

Також суд вважає за необхідне зазначити і таке.

Відповідно до пп. 4.9, 4.9.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року при експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта

(акті) повинні бути відображені: характер ушкоджень з медичної точки зору (садно,

синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості .

Як вбачається з висновку експерта, то останній не зазначив у своєму висновку про розташування подряпин - вертикальне, горизонтальне тощо на передній частині передпліч. У судовому засіданні експерт зазначив, що дійсно не вказав розташування подряпин у потерпілого і на теперішній час їх розташування він не пам`ятає.

Також суд зазначає, що експерт вказав, що подряпини, виявлені у потерпілого вище від кисті руки і розташовані не на відкритій частині руки, а під одягом, представляли собою тоненьку звежену поверхню шкіри рожевого кольору. Вони можуть виникнути лише при контакті, тобто обов`язкого потрібно торкатись цих місць, можуть бути спричинені і руками. Але через дві куртки спричинити такі подряпини руками малоймовірно.

Під час перегляду відеозапису подій 02.11.2022, що відбулися між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , судом встановлено, що потерпілий був одягнутий у куртку однострій з плотної тканини та зверху на ньому ще була і демисезонна куртка, бо це вже був листопад місяць. Верхню куртку він зняв вже майже в кінці спілкування з ОСОБА_7 .

Отже, до того, як ОСОБА_5 зняв верхню куртку, то подряпини виникнути у нього не могли, бо як зазначив експерт через дві куртки отримати такі тілесні ушкодження малоймовірно.

Після того, як ОСОБА_5 зняв верхній одяг, то контакту між ним та ОСОБА_7 таким чином, щоб останній умисно хапав його за руки, чи бив по руках тощо не було, що зафіксовано на відео.

Окрім того, подряпини на передпліччях рук у ОСОБА_5 розташовані на передніх поверхнях, на слідчому експерименті потерпілий теж демонстрував, що ОСОБА_7 умисно хапав його за передні поверхні передпліч одночасно обома руками.

Але з відеозапису вбачається, що жодних умисних дій по хапанню потерпілого за передні поверхні передпліч обох рук ОСОБА_7 не вчиняв.

Прокурор надав висновок судово-медичної експертизи №290 від 15.12.2022 (том 1 а. п. 183), у якому зазначено, що оглядом потерпілого та переглядом відеозапису встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця в ділянці тильної поверхні лівої кисті може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, зафіксованому на відеокамері.

Але суд прийняти вказаний висновок експертизи як належний доказ винуватості обвинуваченого не може, оскільки у судовому засіданні після перегляду відеозапису експерт так і не зміг визначитися у який момент могли бути спричинені тілесні ушкодження потерпілому. Окрім того, експерту не ставилося для дослідження питання щодо можливості спричинення таких тілесних ушкоджень через дві куртки, хоча в судовому засіданні він зазначив, що це малоймовірно.

Окрім того, у своєму висновку експерт ОСОБА_9 не вказав про те, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме від умисних дій ОСОБА_7 .

Як вбачається з протоколу огляду предметів від 04.11.2022 та фототаблиці до нього, слідчим ОСОБА_23 була оглянута куртка однострій потерпілого ОСОБА_5 (том 1 а. п. 164-166). При огляді виявлено, що на лівому рукаві відсутній ґудзик, який згідно з поясненнями потерпілого йому відірвав ОСОБА_7 під час вручення підозри 02.11.2022.

Як пояснив суду потерпілий, так і це вбачається з відеозапису подій 02.11.2022, що сталися між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , останній був одягнутий у куртку однострій і зверху на цій куртці на ньому була одягнута ще одна куртку. Верхня куртка на рукавах мала манжети на резинці і ґудзики на рукавах взагалі відсутні.

Суд зазначає, що протягом конфлікту до 19 хв. 14 сек. ОСОБА_5 був одягнутий у дві куртки, а тому версія потерпілого про відірвання в цей час ґудзика з рукава внутрішньої куртки є дуже сумнівною.

Зняв із себе верхню куртку ОСОБА_5 вже в кінці конфлікту. Потерпілий зазначив, що можливо ґудзик відірвася саме в цей момент. Але на відео такий факт не відобразився і з достовірністю встановити, що саме від незаконних дій ОСОБА_7 був пошкодженний форменний одяг потерпілого неможливо.

Окрім того, якщо навіть і мав місце факт, що ґудзик відірваний діями ОСОБА_7 , то зроблено це не умисно і лише при намаганні відштовхнути від себе потерпілого, який активно заважав ОСОБА_7 піти додому, хапаючи його за руки, шию, утримуючи за одяг.

Як вбачається з обвинувального акту, то ОСОБА_7 не інкримінується у винуватість умисне пошкодження майна потерпілого при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Отже, вказаний протокол огляду предмету винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом не доводить.

Прокурор надав суду протокол проведення слідчого експерименту від 16.11.2022 з фототаблицею, що проведений з участю свідка ОСОБА_12 , та висновок судово-медичної експертизи №294 від 15.12.2022 (том 1 а. п. 169-171, 185).

Під час слідчого експерименту ОСОБА_12 показала як ОСОБА_7 умисно хапав ОСОБА_5 за руки, умисно наносив удари йому в область тулуба, штовхав потерпілого.

Судом встановлено, що під час перегляду відеозапису пояснення свідка ОСОБА_12 не знайшли свого підтвердження, бо на ньому відсутні такі події як умисне нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 саме при виконанні останнім своїх законних службових обов`язків.

Окрім того, суд зазначає, що під час перегляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_12 , будучи слідчим, яка повинна була проводити слідчу дію по врученню підозри ОСОБА_7 , вказану дію не проводила взагалі, на відеозапису вона майже відсутня і що вона робила в цей час невідомо. Як повідомила ОСОБА_12 , то вона шукала понятих, у присутності яких хотіла прочитати підозру ОСОБА_7 . Тому суд не зміг пересвідчитися в тому, що всі події, які сталися, відбулися саме в присутності цього свідка.

А умисне нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 спростовується і показаннями свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що ОСОБА_7 лише відштовхувався від ОСОБА_5 . Умисно жодного удару потерпілому він не наніс.

Як вбачається з висновку експертизи, то механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця блідо-фіолетового кольору в ділянці тильної поверхні лівої кисті, не може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому в ході проведення слідчого експерименту свідком ОСОБА_12 від 16.11.2022. Так, свідок не демонструє дії, за яких могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця в ділянці тильної поверхні лівої кисті.

Отже, вказаний протокол та висновок судово-медичної експертизи поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не доводять.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 16.11.2022 з фототаблицею до нього, що проводився з участю свідка ОСОБА_13 , останній підтвердив як ОСОБА_7 умисно хапав за руки ОСОБА_5 та наносив удар ліктем в область тулуба останнього (том 1 а. п. 172-174).

Але суд зазначає, що такі факти на відеозаписі не зафіксовані.

Окрім того, сам свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_7 умисно жодного удару потерпілому не наніс, він лише відштовхувався від нього.

Як вбачається з висновку експертизи №295 від 15.12.2022 (том 1 а. п. 187), то механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця блідо-фіолетового кольору в ділянці тильної поверхні лівої кисті, не може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому в ході проведення слідчого експерименту свідком ОСОБА_13 від 16.11.2022. Так, свідок не демонструє дії, за яких могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця в ділянці тильної поверхні лівої кисті.

Отже, обставини, які повідомив під час слідчого експерименту ОСОБА_13 , не підтверджуються ні вказаним висновком експертизи, ні показаннями самого ОСОБА_13 в судовому засіданні, тому протокол слідчого експерименту з його участю та висновок судово-медичної експертизи №295 від 15.12.2022 теж поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 не доводять.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 16.11.2022 з фототаблицею до нього, що проводився з участю потерпілого ОСОБА_5 , останній зазначив як ОСОБА_7 умисно хапав його за руки, наносив йому удар ліктем в область тулуба, як штовхав його (том 1 а. п. 175-177).

Але суд зазначає, що такі факти на відеозаписі не зафіксовані.

Після перегляду відеозапису у судовому засіданні ОСОБА_5 не зміг вказати в який момент отримав тілесні ушкодження.

Також суд звертає увагу і на те, що на слідчому експерименті ОСОБА_5 показав, як ОСОБА_7 умисно хапає його за передпліччя обома руками, що зображено на фото №1 фототаблиці, але на відеозаписі, що докладно досліджувався судом у судовому засіданні з участю потерпілого ОСОБА_5 , експерта ОСОБА_9 , відсутні такі події, де б ОСОБА_7 хапав ОСОБА_5 за передпліччя. Також і експерт після перегляду відеозапису не зміг вказати можливий момент отримання ОСОБА_5 подряпин на передпліччях.

Окрім того, якщо б і мало місце хапання ОСОБА_7 потерпілого за руки, то від таких його дій подряпини через дві куртки спричинити малоймовірно, про що суду вказав експерт ОСОБА_9 .

Також потерпілий вказав про нанесення удару в область тулуба, але на тулубі у нього взагалі не виявлено тілесних ушкоджень.

Окрім того, як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №293 від 15.12.2022 (том 1 а. п. 189), механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 у вигляді подряпин в ділянках середніх третин передніх поверхонь обох передпліч, синця блідо-фіолетового кольору в ділянці тильної поверхні лівої кисті, може частково відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому в ході проведення слідчого експерименту потерпілим ОСОБА_5 від 16.11.2022. Так, потерпілий демонструє дії, за яких могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді подряпин обох передпліч, проте не демонструє дії, за яких могло утворитися тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці тильної поверхні лівої кисті.

Суд зазначає, що висновок експерт робив на підставі пояснень потерпілого ОСОБА_5 , наданих під час слідчого експерименту.

Отже, ні висновок експертизи, ні протокол слідчого експерименту також поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 не доводять.

Окрім того, як зазначалося вже вище, в руках у ОСОБА_7 постійно до моменту зняття куртки був мобільний телефон, який він тримав то однією, то обома руками.

Після зняття куртки він утримував її в лівій руці, а у правій руці у нього знаходився телефон. А тому хапати за руки ОСОБА_5 , як про це у судовому засіданні пояснили останній та свідок ОСОБА_12 , та це ж саме вони та свідок ОСОБА_13 продемонстрували під час слідчих експериментів, ОСОБА_7 був позбавлений об`єктивної та реальної можливості.

У зв`язку із зазначеним вище протоколи слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , показання потерпілого ОСОБА_24 та свідка ОСОБА_12 , надані у судовому засіданні, викликають об`єктивні сумніви у їх достовірності, бо протилежного суду прокурор не довів.

Прокурор надав суду копію наказу №386 о/с від 06.10.2022 про призначення ОСОБА_5 начальником сектору кримінальної поліції ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, витяг з посадової інструкції ОСОБА_5 та висновок службового розсліядування від 21.11.2022 за фактом отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень 02.11.2022 під час несення служби (том 2 а. п. 73-81).

Щодо наказу про призначення на посаду та витягу з посадової інструкції, то ці документи доводять лише той факт, що ОСОБА_5 є діючим працівником поліції і винуватість ОСОБА_7 ніяким чином не доводять.

Що стосуюється висновку службового розслідування, то у ньому викладена суб`єктивна думка працівників поліції СКЗ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які проводили перевірку за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 02.11.2022. Але цей документ жодним чином не доводить того, що ОСОБА_5 тілесні ушкодження умисно завдані ОСОБА_7 .

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 під час виконання останнім своїх службових обов`язків прокурор не надав.

Під час розгляду цього кримінального провадження суд врахував роз`яснення, викладені у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 №8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", якими звернуто увагу судів на неприпустимість упередженого ставлення до показань потерпілих у справах даної категорії, а також їх невиправданої переоцінки. Показання цих осіб повинні оцінюватись у сукупності з усіма іншими дослідженими доказами.

Тому суд ретельно проаналізував показання потерпілого ОСОБА_5 з приводу умисного завдання йому ОСОБА_7 02.11.2022 тілесних ушкоджень при виконанні службових обов`язків у сукупності з усіма іншими доказами, наданими стороною обвинувачення, і з достовірністю встановив, що його показання свого об`єктивного підтвердження не знайшли.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (п. п. 22-26 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к).

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.02.2023 у справі №512/380/19, статтею 345 КК України передбачена відповідальність за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Відповідно до усталеної судової практики насильством щодо працівника правоохоронного органу у значенні ст. 345 КК є активна фізична протидія виконанню працівником правоохоронного органу його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для кваліфікації дій обвинуваченої особи за ч. 2 ст. 345 КК обвинувачення має довести об`єктивну сторону діяння, а саме як наявність певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на втручання у законну діяльність працівника правоохоронного органу та протидію (перешкоджання) належному виконанню ним своїх службових повноважень.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26.06.1992 №8 зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 №12, передбачено, що відповідальність за статтями 188-1, 189-1-189-5, 190-1 КК та статтями 185 і 185-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням суддею, працівником правоохоронного органу службових обов`язків, а так само у зв`язку з діяльністю члена громадського формування з охорони громадського порядку або військовослужбовця, пов`язаною з охороною громадського порядку. Якщо дії притягнутої до відповідальності особи були реакцією на незаконні діяння судді, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця або викликані особистими неприязними стосунками, не пов`язаними з виконанням потерпілим своїх обов`язків, вчинене, за наявності для цього підстав, потрібно кваліфікувати як злочин проти особи або власності.

Таким чином, насильство, спрямоване на протидію незаконним діям з боку працівника правоохоронного органу або вчинене у зв`язку з умисним невиконанням потерпілим своїх службових повноважень, не утворює складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.

У постанові від 20.10.2020 у справі №444/2115/17 Верховний Суд акцентував свою увагу на тому, що відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень.

Виходячи з цієї позиції, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

Слід брати до уваги, що дії особи, спрямовані на протидію невиправданому і надмірному насильству з боку поліцейського, не можуть кваліфікуватися як опір за статтею 342 КК. Якщо особа відштовхує поліцейського, щоб запобігти удару кийком, або закриває обличчя від удару, в результаті чого поліцейський отримує травму руки, або хапається за одяг поліцейського, щоб запобігти падінню, такі дії не можуть вважатися опором у значенні статті 342 КК, оскільки їхня мета полягає не у протидії законній діяльності поліції, а в уникненні небезпеки для життя і здоров`я особи.

Для того, щоб провести не завжди очевидну межу між опором у значенні статті 342 КК і діями, зумовленими рефлекторними реакціями або самозахистом, суду слід взяти до уваги не лише факт фізичного впливу на поліцейського з боку обвинуваченої особи, але і контекст, у якому відбулася подія.

Для цього слід зважати на відповідність дій поліції вимогам нормативних актів, що регулюють поліцейську діяльність. Зокрема, стаття 29 Закону України «Про національну поліцію» вимагає, щоб поліцейський захід був, серед іншого, необхідним і пропорційним. Тому, вирішуючи, чи є в діях обвинуваченого склад опору, суд має переконатися, що застосовані до обвинуваченої особи заходи з боку поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, і були застосовані відповідно до процедури, установленої законом.

Крім іншого, стаття 43 Закону України «Про національну поліцію» вимагає, щоб поліцейський заздалегідь попередив особу про намір застосувати фізичну силу і особі було надано достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського.

Це положення звільняє поліцейського від цього обов`язку лише в разі, якщо зволікання із застосуванням сили може спричинити посягання на життя і здоров`я особи та/або поліцейського чи інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим чи неможливим.

У випадку застосування поліцейським сили без попередження суд має визначити, чи не зумовлені дії особи інстинктивною реакцією на несподіване для неї насильство і намаганням відвернути небезпеку для життя і здоров`я.

Ці ж міркування мають братися до уваги також при оцінці наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого статтею 345 КК.

Під час розгляду цього кримінального провадження суд з достовірністю встановив, що ОСОБА_7 не вчинив умисних дій, направлених на спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Окрім того, судом встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_5 , як представника поліції, який виконував свої службові обов`язки, законними вважати не можна, з огляду на таке.

Дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення охарактеризовані як службові та законні під час забезпечення ним слідчої дії - повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Але з відеозапису вбачається, що події, названі повідомленням про підозру ОСОБА_7 , активно проводяться лише одним ОСОБА_5 , який є оперативним працівником і повноважень на проведення такої дії не мав.

Як пояснили потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 необхідність повідомити підозру ОСОБА_7 саме за місцем його проживання була викликана тим, що він не з`являвся на виклики слідчого.

Сам же ОСОБА_7 суду пояснив, що слідчий його не викликала до 02.11.2022 жодного разу ні по телефону, ні повістками через пошту.

На підтвердження вказаних пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та спростування показань ОСОБА_7 з цього приводу прокурор жодного доказу суду не надав.

Також слідчий ОСОБА_12 суду не змогла пояснити, чому поштою або іншими засобами зв`язку не направила повідомлення про підозру ОСОБА_7 за адресою його проживання, якщо той дійсно ухилявся від його отримання.

Окрім того, слідчий ОСОБА_12 протягом 26 хв. 32 сек., маючи можливість прочитати текст підозри ОСОБА_7 та залишити її на видному місці біля домогоподарства ОСОБА_7 під відеозапис цього не зробила, пояснивши це відсутністю понятих.

Але суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, тобто у відповідності до вимог ст. 136 КПК України.

Статтею 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.

Отже, як вбачається із вказаних положень закону, для законності повідомлення про підозру ОСОБА_7 слідчому ОСОБА_12 достатньо було перевірити особу ОСОБА_7 , що було зроблено ОСОБА_5 на 01 хв. 35 сек. спілкування з ОСОБА_7 , коли той показав свій паспорт, роз`яснити ОСОБА_7 про проведення такої слідої дії як повідомлення про підозру і у випадку його незгоди на її проведення зачитати її вголос під відеозапис. Участь понятих у цьому випадку не була необхідною.

Як вбачається з відеозапису, слідчий ОСОБА_12 протягом 26 хв. 32 сек. не прийняла жодної дії для повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 активними силовими діями безпідставно намагався утримати ОСОБА_7 біля його автомобіля з незрозумілих суду причин, провокуючи останнього на вчинення незаконних дій.

Суд дійсно встановив, що поведінка ОСОБА_7 в частині його висловлювань на адресу потерпілого нецензурними словами, плювання в нього не є правомірною, допустимою та виправданою, але ці дії не є ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Також суд зазначає, що при скоєнні злочину, передбаченого ст. 345 КК України, основним мотивом буде невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків або його службовою діяльністю і кінцевою основною метою злочину є запобігти виконанню потерпілим службових обов`язків, припинити або змінити характер такого виконання чи вчинити посягання із помсти за минулу діяльність.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №446/1110/14-к.

Однак сторона обвинувачення, інкримінуючи ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не вказує на наявність у обвинуваченого мотиву невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків або його службовою діяльністю, а вказує на хуліганський мотив, зазначаючи у обвинувальнму акті таке: «… ОСОБА_7 у ході спілкування з ОСОБА_5 , будучи обізнаним у тому, що останній є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання ним своїх службових обов`язків, одягнений у однострій, почав вести себе зухвало, на вимоги не реагував, намагався покинути місце розмови, виражався нецензурною лайкою, плював слиною на останнього. Продовжуючи зухвалу поведінку, знаходячись від ОСОБА_5 на відстані в межах 1 м …», що не узгоджується із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 345 КК України.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_9 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за епізодом насильства над працівником поліці ОСОБА_5 під час виконання ним службових обов`язків та спростування позиції сторони захисту прокурор суду не надав.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 2 та підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конценції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Барбера, Мессегуэ і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ у п. 150 свого рішення від 21 квітня 2011 року зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом».

Так як у судовому засіданні винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не знайшла свого підтвердження поза будь-яким розумним сумнівом, тому його необхідно виправдати за цим епізодом.

ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» до ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 21110 грн (том 1 а. п. 50-51).

Оскільки ОСОБА_7 повернув викрадене майно, тому 08 червня 2023 року представник потерпілого ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» ОСОБА_6 направила суду заяву про відкликання позову, матеріальних претензій до обвинуваченого не мають (том 2 а. п. 15).

ОСОБА_5 до ОСОБА_28 заявив цивільний позов про стягнення моральної шкоди у сумі 20000 грн (том 1 а. п. 34-38).

Згідно з ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Оскільки ОСОБА_7 виправдовується судом за недоведеністю його винуватості у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України, тому зазначений позов необхідно залишити без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування у провадженні були проведені дві товарознавчі експертизи щодо визначення вартості викраденого майна ОСОБА_7 та щодо визначення вартості зброї, яка належать ОСОБА_7 .

Вартість проведеної експертизи по оцінці викраденого у ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» майна становить 566,34 грн і ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в доход держави (том 1 а. п. 114).

Витрати у сумі 566,34 грн, що понесені у зв`язку із проведенням товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості двох рушниць, які належали ОСОБА_7 , то вони стягненню з обвинуваеного не підлягають, бо ця експертиза проводилася з метою забезпечення позову потерпілого ОСОБА_5 за спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, за який останній виправдовується (том 1 а. п. 216).

Запобіжний захід обвинуваченому не застосований.

Ухвалами слідчого судді від 08.11.2022 та 07.02.2023 слідчим суддею Білопільського районного суду накладені арешти на майно, які необхідно скасувати, оскільки відпала в них потреба (том 1 а. п. 168, 218).

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 20000 грн моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 в доход держави процесуальні витрати у сумі 566 грн 34 коп.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 566 грн 34 коп віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт на куртку однострій, рушницю гладкоствольну марки НОМЕР_6 , 1956 року виготовлення, рушницю гладкоствольну, марки HATSANESCORTPS, № НОМЕР_5 , 2013 року виготовлення.

Речові докази:

-куртку однострій, яка зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_5 ; рушницю гладкоствольну марки НОМЕР_6 , 1956 року виготовлення, рушницю гладкоствольну, марки HATSANESCORTPS, № НОМЕР_5 , 2013 року виготовлення, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя