Справа № 737/87/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/248/23
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01 грудня 2021 року за № 0003714 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Замглай, Ріпкинського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, без місця реєстрації, до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», раніше неодноразово судимого:

- 07 травня 2001 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.1 ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, штрафу 680 гривень;

- 03 серпня 2001 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.81, ч.3 ст.42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, штрафу 680 гривень;

- 14 лютого 2002 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22.04.2002 вирок змінений, дії перекваліфіковані на ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі;

- 04 серпня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

07 вересня 2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 13 січня 2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 06 травня 2016 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ст. 395, ст. 70 КК України до 5 місяців арешту;

- 20 червня 2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 04 квітня 2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 31.10.2019 вирок скасований в частині покарання, засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 16 лютого 2022 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2022 року, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 35 625 грн. 73 коп.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 фактично просить змінити вирок суду та перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України. Зазначає, що не заперечує свою вину, проте не погоджується з наявністю умислу щодо позбавлення потерпілої життя. Зауважує, що ініціатором конфлікту була саме потерпіла, і саме вона спричинила обвинуваченому ряд численних поранень. Запевняє суд, що намагався відібрати ніж у потерпілої, проте суд не врахував, що даний злочин вчинено з необачністю та з метою самозахисту. При цьому звертає увагу, що сам викликав поліцію та чекав її приїзду. Просить розглянути кримінальне провадження та дослідити всі відеозаписи для встановлення фактичних обставин справи.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений наполягає, що саме потерпіла ОСОБА_10 неодноразово погрожувала позбавити обвинуваченого життя та саме, вона ініціювавши конфлікт, наносила ножові поранення. Всі ж його дії були спрямовані лише на врегулювання конфлікту та на самооборону шляхом знешкодження знаряддя злочину - відібрання ножів у потерпілої. Переконаний, що суд першої інстанції не розібравшись з обставинами справи безпідставно засудив за умисне вбивство.

В інших доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 запевняє суд на відсутність умислу та активну поведінку потерпілої, яка була направлена на позбавлення життя обвинуваченого.

Два інші доповнення до апеляційної скарги містять аналогічні обґрунтування щодо відсутності в діях обвинуваченого умислу на убивство потерпілої. Проте, вимоги апелянт змінив та просить скасувати оскаржуваний вирок суду, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину. Крім цього, апелянт зазначає, що судове засідання 21 грудня 2022 року проведено без участі обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Вважає, що в супереч вимог ст. 91, 94, 370 КПК України судом безпідставно не взято до уваги та не проаналізовано в сукупності з іншими доказами ті, які істотно могли вплинути на висновки суду, зокрема:

- Показання обвинуваченого, який послідовно та детально надавав показання, що всі дії вчинені в процесі самозахисту, а ініціатором конфлікту була потерпіла, яка і почала наносити ножові поранення ОСОБА_11

- Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які позитивно характеризують ОСОБА_11 та спростовують будь-які насильницькі дії з боку обвинуваченого по відношенню до потерпілої в минулому.

- Вважає, що повідомлені свідками обставини та інші матеріали кримінального провадження, зокрема, протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту та висновки експертів, у своїй сукупності вказують на правдивість показань обвинуваченого в частині відсутності в його діях умислу на вбивство потерпілої.

Крім цього, апелянт наполягає, що вирок суду побудований на припущеннях та безпідставних відхиленнях показань обвинуваченого, не мотивувавши це у своєму рішенні. Також, стверджує, що суд не навів обґрунтувань та мотивів щодо незгоди ОСОБА_11 з кваліфікацією його дій. Безпідставно пославшись на відеозапис з нагрудних камер поліцейських, як на належний і допустимий доказ, суд, допустивши при цьому припущення, навпаки не відкинув цей доказ, як недопустимий через незаконність його застосування працівниками поліції, оскільки підстав такого застосування відеореєстратора не було та особу не було повідомлено про його фактичне використання, що, на переконання захисника, вказує як на результат проведення НСРД, повноважень на проведення яких поліцейські не мали, з огляду на відсутність ухвали слідчого судді. Вважає, що всі досліджені докази лише підтверджують факт смерті потерпілої ОСОБА_10 , певну причетність обвинуваченого до смерті, але не доводять наявність умислу в його діях. Наполягає на необґрунтованості вироку суду щодо наявності у ОСОБА_9 умислу на убивство потерпілої.

Захисник переконаний в неправильності застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та не застосуванні до ОСОБА_11 положень ст. 36, п. 1,7 ст. 66, ч.1 ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що 01 грудня 2021 року, близько 21 год. 20 хв., ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, під час обопільної сварки та бійки, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , з якою він спільно проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті останньої, наніс один удар лезом ножа в область шиї ОСОБА_10 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням загальної сонної артерії, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від якого ОСОБА_10 померла на місці події. Згідно висновку експерта №1385 від 24 грудня 2021 року смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок проникаючого колото-різаного поранення шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, що призвело до рясної зовнішньої кровотечі та, як наслідок, розвитку гострої крововтрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_9 вчинив фізичне насильство щодо особи з якою спільно проживав.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_9 . Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, не заперечував, що заподіяв смерть потерпілій, але не погоджувався з кваліфікацією його дій. Вказував, що умислу на вбивство потерпілої не мав, тілесне ушкодження потерпіла завдала собі сама випадково під час боротьби з ним;

- потерпілої ОСОБА_7 , рідної сестри загиблої, яка пояснила, що 01 грудня 2021 року, після повернення з роботи, вона від доньки та матері дізналась про те, що ОСОБА_9 зарізав сестру. Їй відомо, що ОСОБА_9 погрожував її сестрі, бив її, навіть зламав ребра, вона постійно приїздила додому в синцях, це відбувалося останній рік. Про це розповідала їй та матері сестра;

- свідка ОСОБА_12 , старости Виблівського старостинського округу, згідно показань якої працівники поліції запросили її бути понятою, пори року не пам`ятає. Вона разом з працівниками поліції оглядали будинок в якому жив ОСОБА_9 . Обвинувачений та ОСОБА_10 зловживали алкогольними напоями, однак як до мешканців села претензій до них не було;

- свідка ОСОБА_13 який пояснив, що ввечері до нього прийшов ОСОБА_9 , лице та шия в нього була в крові, на обличчі була подряпина, а на шиї згусток крові, руки та куртка були в крові, попросив викликати поліцію та сказав, що вбив Надю. Був присутній при огляді приміщення як понятий, а потім пішов додому;

- свідка ОСОБА_15 , інспектора відділу реагування патрульної поліції ЧВП ГУНП в Чернігівській області, згідно показань якого, на початку грудня 2021 року, під час перебування на службі він був залучений для супроводу підозрюваного. Затриманому надавалася медична допомога, оскільки у нього було поранення в області шиї та обличчя, він був ввесь в крові, одяг також був в крові. В лікарні ОСОБА_9 розповідав лікарю звідки в нього з`явилися рани, також він розповідав це прокурору та слідчому. Повідомляв, що на нього напала співмешканка з ножем, він забрав в неї ніж та вдарив її і вона померла;

- свідок ОСОБА_16 , поліцейський відділу реагування патрульної поліції ЧВП ГУНП в Чернігівській області надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_15 .

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 01 грудня 2021 року, з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого було проведено огляд домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де в кімнаті будинку виявлено на дивані покривало зі слідами речовини бурого кольору; слід низу підошви взуття зі слідами речовини бурого кольору; труп ОСОБА_10 , в положенні лежачи на спині на дивані; під трупом та справа від нього покривало та матрац, ковдру просякнуту речовиною бурого кольору, а також згортки речовини бурого кольору; на підлозі біля дивану та під ним речовина бурого кольору; на обличчі, шиї наявна підсохла речовина бурого кольору та згортки речовини бурого кольору; на підлозі фрагмент поліетилену зі слідами речовини бурого кольору; пластикову пляшку; дерев`яні вироби зі слідами речовини бурого кольору; предмет схожий на ніж;

- протоколі огляду трупа від 02 грудня 2021 року, в ЧОБ СМЕ, за адресою: вул. Пирогова, 16, м. Чернігів, згідно якого в присутності понятих був проведений огляд трупа ОСОБА_10 в ході якого було вилучено дактилокарту ОСОБА_10 , змиви з рук, зрізи ногтів, одяг;

- протоколі слідчого експерименту від 02 грудня 2021 року з додатком до нього, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_9 в присутності понятих показав на місці обставини за який ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження;

- відеозаписі з нагрудних камер патрульних поліцейських, з якого вбачається, що чоловік, вдягнений в дублянку коричневого кольору, якому надавали медичну допомогу та ззовні схожий на ОСОБА_9 , на запитання «хто завдав йому тілесні ушкодження» розповів, що тілесні ушкодження йому завдав «той, кого він вбив», «вона порізала його сильно і за це він її вбив, забравши ножа»;

- аудіозаписі, який міститься на оптичному носії СD-R, що надійшов з УОАЗОР ГУНП в Чернігівській області та визнаний речовим доказом, з якого вбачається, що на даному носії зафіксовано, як чоловік, який представився ОСОБА_9 , розповідає працівнику поліції, що вони зі своєю дружиною ОСОБА_10 сильно билися, він завдав удар їй ножом в шию, від чого та померла;

- протоколі огляду речей (аудіозапису) від 24 грудня 2021 року на оптичному носії DVD+R, який надійшов із супровідним листом від КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та допомоги катастроф» Чернігівської обласної ради № 1335 від 22 грудня 2021 року, з якого вбачається, що зі служби 102 повідомили швидку медичну допомогу, що був дзвінок на службу 102 чоловіка, який вказав, що вдарив жінку ножом в шию в с. Виблі;

- висновку експерта № СЕ-19/125-22/143-ТР від 25 квітня 2022 року з додатком до нього, відповідно до якого, слід виявлений та вилучений шляхом фотографування при огляді місця події від 01 грудня 2021 року, зображення якого надане на дослідження, залишений низом підошви взуття на праву ногу з малюнком, який аналогічний малюнку низу підошви черевика на праву ногу, вилученого під час затримання підозрюваного ОСОБА_9 , зображення якого надане на дослідження;

- лікарському свідоцтвіпро смерть №1549 від 02 грудня 2022 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок нападу з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень, через гостру крововтрату, безпосередньою причиною смерті є колото-різана рана шиї з ушкодженням сонної артерії;

- висновку експерта № 1385 від 02 грудня 2022 року, згідно якого на тілі трупа ОСОБА_10 виявлені 28 тілесних ушкоджень, в тому числі тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням загальної сонної артерії котре утворилося пожиттєво незадовго до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 від дії колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, інші тілесні ушкодження утворились прижиттєво від дії тупого (тупих предметів) за механізмом удару до однієї доби до настання смерті та, як кожне окреме так і в сукупності, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, що призвело до рясної зовнішньої кровотечі та, як наслідок, розвитку гострої крововтрати. При експертизі трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців по задній поверхні правого передпліччя та тильній поверхні правої кисті, які можуть свідчити про здійснення потерпілою самооборони. У ОСОБА_10 в крові та сечі виявлено етанол в концентраціях, що стосовно до живої особи може відповідати тяжкому отруєнню алкоголем;

- висновку експерта № 8-МК від 15 лютого 2022 року, згідно якого у висновку експерта № 134-МК від 06.12 22.12.2021 року в розділі «Підсумки» вказано: «На клапті шкіри з лівої передньо-бокової поверхні шиї від трупа громадянки ОСОБА_10 , 1979 р.н., виявлене одиничне наскрізне ушкодження, що має ознаки колото-різаного (хвилеподібна, щілиновидна форма, рівні, дещо осаднені краї, наявність заокругленого та загостреного кінців, виявлення додаткового надрізу), яке виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з помірно вираженими ребрами. По краях даного ушкодження виявлено залізо…» Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень на клаптях шкіри (форма, стан країв та характер кінців, розміри ушкодження з урахуванням еластичності шкіри та вираженість П-подібного кінця), глибину раневого каналу в проекції рани на клапті шкіри близько 8 см (Висновок СМЕ №1385 від 02.12.2021-24.12.2021 р.) та конструктивні особливості представленого ножа (ширина та довжина клинка, товщина та вираженість обушка), а також враховуючі дані отримані під час проведення експериментальних ушкоджень шкіри наданим на експертизу ножем №1 (схожість експериментального та справжнього ушкоджень за довжиною, формою, кінцями та станом країв, виникнення виявленого ушкодження на наданому клапті шкіри від дії клинка ножа №1, наданого на експертизу, не виключається, при зануренні клинка на ширину, відповідну довжині ушкодження на клапті шкіри. Враховуючи неможливість проведення достовірних порівняльних експериментальних пошкоджень та повноцінного дослідження ножа №2 внаслідок масивної деформації клинка, однозначно визначити чи могло ушкодження на наданому клапті шкіри виникнути від дії клинка ножа №2 не представляється можливим;

- карті виїзду швидкої медичної допомоги № 402А від 01 грудня 2021 року (форма 110/о) згідно якої була викликана бригада швидкої медичної допомоги в АДРЕСА_2 . Була надана допомога ОСОБА_9 встановлений діагноз останньому: колото-різані рани шиї зліва та лівої щоки, алкогольне сп`яніння;

- висновку експерта № 574 від 08 грудня 2021 року у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді колотих ран підочної ділянки зліва та задньої поверхні шиї, різаної рани лівої ліктьової ямки, котрі виникли від дії гострого предмету, що має колючо-різальні властивості та можуть відповідати даті утворення 01 грудня 2021 року. Також у нього виявлені тілесні ушкодження у виді забійної рани лівої тім`яної ділянки волосяної частини голови, яка могла утворитися 01 грудня 2021 року та тілесні ушкодження у виді садна шиї, лівої брови, лівої вушної раковини, синців із забоями м`яких тканин лівої орбитальної ділянки, лівої білявушної ділянки, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів по механізму удару та тертя та могли утворитися не менш ніж за 4-5 діб до моменту проведення експертизи і по давності утворення не можуть відповідати даті 01 грудня 2021 року. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- висновках судово-психіатричного експерта № 596 та № 597 від 21 грудня 2021 року, відповідно до яких ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом ОСОБА_9 здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення; у ОСОБА_9 відсутні ознаки психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності; за психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру йому не показане; у ОСОБА_9 не виявлено клінічних ознак психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, тому відповідне протиалкогольне лікування йому не показане;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 , так і те, що зазначений злочини вчинено саме обвинуваченим.

Твердження захисника про відсутність підстав застосування патрульними поліцейськими нагрудних камер та що особу не було повідомлено про його фактичне використання, і на його переконання, вказує як на результат проведення НСРД, а тому відеозапис нагрудних камер є недопустимим доказом, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно п. 5 Розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 - включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Враховуючи, що відеозапис було зафіксовано на боді-камеру працівників патрульної поліції, які були залучені для супроводу підозрюваного під час виконання ними службових обов`язків і відеозапис згідно вказаної норми Інструкції відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а п. 1 Розділу VII вказаної інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється, зокрема, примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб, тому твердження сторони захисту про відсутність у працівників патрульної поліції повноважень на здійснення відеозапису є помилковим.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, зазначений вище відеозапис витребуваний слідчим та наданий ВРПП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, і постановою слідчого від 2 грудня 2021 року долучений до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу. А тому суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим і вважає, що він отриманий в порядку, передбаченому КПК.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що вирок суду був оголошений за його відсутності, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказана обставина не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке передбачає скасування чи зміну вироку суду, адже ОСОБА_9 до ухвалення вироку реалізував надані йому, як обвинуваченому права, в тому числі право на захист, надання пояснень, виступ в судових дебатах, з останнім словом та на подачу апеляційної скарги, а тому відсутність обвинуваченого чи його захисника в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинула на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.

На переконання колегії суддів, сукупність доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

При цьому, надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілої, оскільки обвинувачений лише захищався від дій останньої, яка в ході раптово виниклої суперечки з підстав ревнощів із застосуванням ножа почала наносити йому тілесні ушкодження, а тому обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, колегія суддів зазначає, що такі доводи не знайшли об`єктивного підтвердження.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Закріплене вказаною правовою нормою право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з тим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Таким чином, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Вказана правова позиція знайшла відображення у висновках Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 липня 2019 року у справі № 524/113/15-к (провадження № 51-2472км18) та від 2 вересня 2021 року у справі № 722/910/19 (провадження № 51-1936км21).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував той факт, що заподіяв смерть потерпілій, однак наполягає про відсутність у нього умислу на вбивство.

Колегія суддів критично відноситься до позиції сторони захисту в частині того, що ОСОБА_9 лише захищався від небезпечних дій ОСОБА_10 в ході чого остання випадково завдала собі тілесне ушкодження.

З цього приводу судова колегія бере до уваги, що згідно висновку експерта № 1385 від 2 грудня 2022 року на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено 28 тілесних ушкоджень і деякі з них можуть свідчити про здійснення нею сомооборони. На відміну від виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , який не мав тілесних ушкоджень, які б свідчили про його спроби захисту.

Сам ОСОБА_9 в своїх поясненнях зазначав, що раніше ОСОБА_10 вчиняла спроби нападу на нього з ножем, однак він легко припиняв її дії та відбирав ніж. Дані пояснення колегія суддів вважає достовірними з огляду на фізичну перевагу обвинуваченого над загиблою.

Випадкове нанесення смертельного поранення загиблій колегія суддів вважає малоймовірним також з врахуванням висновку експерта № 1385 від 2 грудня 2022 року, відповідно до якого глибина раньового канула складає близько 8 см., що не може свідчити про випадковість такого пошкодження, а навпаки свідчить про необхідність застосування значного зусилля.

Поряд з вище викладеним, про умисність дій ОСОБА_9 також свідчать аудіо записи дзвінків до медичного закладу та поліції з повідомленням про загибель ОСОБА_10 , відповідно до яких чоловік представився ОСОБА_9 та повідомив що вдарив ножем жінку в шию.

Також, згідно відеозапису нагрудних камер патрульних поліцейських, чоловік схожий на ОСОБА_9 , що останнім і не заперечується, повідомляє про вбивство жінки, зокрема, що йому завдали ушкоджень, а він її вбив забравши ножа.

Крім того, свідок ОСОБА_13 повідомив, що прийшовши до нього, ОСОБА_9 повідомив, що вбив потерпілу.

Отже, наведені обставини в сукупності свідчать, що дії обвинуваченого вірно розцінені, як умисні, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_10 та такі, що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту.

Судова колегія вважає, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_10 , засвідчують, що під час нанесення тілесних ушкоджень намір вчинити розправу над нею ОСОБА_9 домінував і був визначальним мотивом завдання удару у життєво важливий орган.

Наявність знаряддя злочину, кількість, характер та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень, виходячи з критерію «поза розумним сумнівом» вказують, що дії обвинуваченого в умовах конфлікту були спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілої.

Твердження сторони захисту на відсутність умислу у ОСОБА_9 на вбивство потерпілої ОСОБА_10 є непереконливими, такими, що спрямовані на пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, та суперечать зібраним по справі та дослідженим в суді першої інстанції доказам, які узгоджуються між собою і в сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, той факт, що обвинувачений не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання. Прийняв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання обставини та обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах та рецидив злочинів, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про наявність обставин визначених п. 1,7 ст. 66 КК України, як пом`якшуючих та можливість застосування відносно ОСОБА_9 положень ст.. 69 КК України, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу з огляду на відсутність належного обґрунтування таких вимог та їх не доведення в ході судового провадження. Крім того, наведених підстав з даного приводу не було встановлено і в ході досудового розслідування.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4