Справа № 953/579/23
н/п 1-кс/953/4001/23

"01" червня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента Російської Федерації ОСОБА_5 , Російська Федерація незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ та Федеральну службу військ національної гвардії Російської Федерації.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено.
Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, зокрема м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, представниками збройних сил та інших державних органів Російської Федерації взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації.
Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, зокрема м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, представниками збройних сил та інших державних органів Російської Федерації взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, в тому числі «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», положення про яке було затверджено 05 липня 2022 року головою «Временной гражданской администрации Харьковской области».
Крім того, 18 липня 2022 року відповідно до наказу голови «Временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_6 «Временная гражданская администрация Харьковской области» перейменована на «Военно-гражданскую администрацию Харьковской области», у зв`язку з чим вказаний незаконний правоохоронний орган «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» як її структурний підрозділ змінив свою назву
на «Управление внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».
Так, у період не пізніше 28 липня 2022 року (точну дату та час встановити не виявилось можливим), представниками окупаційних органів влади на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області створено підрозділ незаконного правоохоронного органу, а саме «Изюмское отделение народной милиции Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».
Так, у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період часу не пізніше 28 липня 2022 року виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме зайняття посади оперуповноваженого карного розшуку у незаконному правоохоронному органі т. зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 28 липня 2022 року добровільно прибув за місцем знаходження вказаного підрозділу незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, за адресою: АДРЕСА_2 (місце розташування т. зв. «Изюмского отделения полиции Управления внутренних дел Военно- гражданской администрации Харьковской области») з метою працевлаштування, та розпочав оформлення документів для зайняття посади «оперуповноваженого карного розшуку» у вказаному незаконному правоохоронному органі.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не пізніше 2 серпня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_4 був призначений на посаду «оперуповноваженого карного розшуку» у незаконному правоохоронному органі - т. зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».
Після зайняття вказаної посади ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, у період з 2 серпня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) по 27 серпня 2022 року виконував покладені окупаційною владою обов`язки «оперуповноваженого карного розшуку» на вказаній посаді, зокрема приймав заяви від місцевих жителів, відбирав пояснення у свідків, складав протокол огляду місця події.
В подальшому, 27 серпня 2022 року ОСОБА_4 добровільно звільнився з посади оперуповноваженого карного розшуку в т.зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».
Таким чином, громадянин України ОСОБА_4 підозрюється у добровільному зайнятті у період 2 серпня 2022 року 27 серпня 2022 року посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 на праві власності володіє нерухомим майном.
Так, відповідно до витягу №333799636 від 29.05.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності у частці 1/1 володіє квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, тому у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та задля недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Щодо того, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належать підозрюваному ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, необхідно зауважити, що спільна сумісна власність - це вид спільної власності, при якому частки співвласників не визначені (ст. 355, 368 ЦК України).
Тож, оскільки частки у праві спільної сумісної власності не визначені, а майно підозрюваного перебуває у спільній сумісній власності, єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження у такому випадку є накладення обтяження саме на весь об`єкт права спільної сумісної власності в цілому.
У судове засідання слідча не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, до матеріалів клопотання долучені заяви від слідчої та прокурора про розгляд клопотання за їх відсутності, клопотання підтримали, та просили його задовольнити.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_4 як власник майна, та власники майна у судове засідання не викликались на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
24.01.2023 о 08 год 04 хв. громадянина України ОСОБА_4 затримано на підставі ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.
24.01.2023 громадянину України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
25.01.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 23.03.2023, включно, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Відповідно до наданої до суду інформаційної довідки станом на 29.05.2023, ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 21703842), розмір частки 1/1. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Як зазначено вище, 24.01.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Санкція ч.7 ст. 111-1 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя зауважує, що відповідно до позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду від 09.04.2020 у справі №676/2199/19 (провадження №515641км19) арешт накладається на майно, що належить на праві спільної сумісної власності, без виділення їх часток, оскільки поділ такого майна не проводився. Касаційний суд зазначив, що приймаючи таке рішення суд в кримінальному провадженні, вирішив спір про право власності на майно, поділив його з виділенням часток, що є неприпустимим. До того ж, суд залишив поза увагою вимоги ч. 12 ст. 100 КПК України, якими передбачено, що спір про належність речей вирішується в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідча довела наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення-злочин, накладання арешту на майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Захід забезпечення у вигляді арешту майна підозрюваного, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, належного підозрюваному, відповідає завданням кримінального провадження.
У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна. Що стосується прав та законних інтересів інших власника/власників майна, то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не будуть занадто обтяжливими для них з огляду на обставини справи.
Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавлення таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.
З урахуванням зазначеного, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 21703842), що належать на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 (частка власності 1/1) шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1