Справа № 350/1004/20
Номер провадження 1-кп/350/57/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області кримінальне провадження (в частині розподілу судових витрат) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2020 року за № 0000003,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2022 року, ОСОБА_4 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2020 року за № 0000003 - закрито.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2022 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності скасовано в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Призначено новий судовий розгляд в цій частині. В решті ухвалу залишено без змін.

Відповідно до ухвали судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 8 листопада 2022 року у кримінальному провадженні в частині вирішення питання про розподіл судових витрат призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2022 року кримінальне провадження в частині розподілу судових витрат призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 просили ухвалити рішення, яким стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 14 000 грн. так як ці витрати не були стягнуті з обвинуваченої при ухваленні рішення про закриття кримінального провадження, щодо обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо стягнення таких витрат, посилаючись на те, що: питання про розподіл судових витрат повинно розглядатися судом в порядку частини п`ятої статті 534 Кримінального процесуального кодексу України; потерпілою не подано письмове клопотання про стягнення судових витрат; представником потерпілої надано ордер з порушенням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», сума заявлених судових витрат є явно завищена; в договорі про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року зазначені роботи, які адвокатом не виконувалися.

Прокурор вважає, що право потерпілої на стягнення судових витрат передбачене Кримінальним процесуальним кодексом України, а отже її вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2022 року, ОСОБА_4 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2020 року за № 0000003 - закрито. Ця ухвала суду набрала законної сили 27 жовтня 2022 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2022 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності скасовано в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Призначено новий судовий розгляд в цій частині. В решті ухвалу залишено без змін. Ця ухвала суду набрала законної сили 27 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 січня 2023 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 415 Кримінального процесуального кодексу України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини другої статті 21 Кримінального процесуального кодексу України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Таким чином, відповідно до ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, суд зобов`язаний розглянути у судовому засідання питання про розподіл судових витрат.

Судові витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами, зокрема і учасників кримінального провадження, яким є потерпілий.

Відповідно до статті 118 Кримінального процесуального кодексу України процесуальні витрати складаються зокрема і витрат на правову допомогу.

Із матеріалів кримінального провадження, убачається, що потерпіла під час судового розгляду подала докази понесених нею судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу про які вона зазначила в позовній заяві та уточненій позовній заяві ( а.к.п. 14-16, 24-26 т. 1).

Конституцією України передбачено обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права та свободи кожної людини.

Відповідно до частини першої статті 21 Кримінального процесуального кодексу України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до частини першої статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), кримінальний процесуаьний кодекс України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв'язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У даному кримінальному провадженні апеляційною інстанцію зазначено процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, а саме, шляхом призначення нового судового розгляду питання щодо розподілу процесуальних витрат.

У зв`язку із цим, суд вважає, що позиція захисника, щодо розгляду цього питання в порядку частини п`ятої статті 534 Кримінального процесуального кодексу України та обов`язковою подачею потерпілою письмового клопотання про стягнення судових витрат суперечить ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у цій справі.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 2 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» зазначено, що суди повинні суворо додержувати вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства України щодо забезпечення прав потерпілого при закритті кримінальної справи.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування судових витрат, передбачене Кримінальним процесуальним кодексом України, та має бути захищене при винесенні обвинувального вироку, або ж при ухваленні рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Щодо вирішення питання розміру процесуальних витрат понесених потерпілою на правову допомогу, то суд виходить із тих міркувань, що правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Згідно зі статтями 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинен бути наданий договір про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,між потерпілою ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 17 липня 2020 року було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого сума гонорару встановлюється за взаємною згодою сторін та сума гонорару складає 5000 гр. (а.к.п. 203, т. 1) та додаткову угоду (до договору про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року) від 22 квітня 2021 року за умовами якої, сторони домовилися, що сума гонорару адвоката збільшується у зв`язку із зростанням обсягу правової допомоги та строками розгляду справи в суді з врахуванням розгляду справи в суді апеляційної інстанції на 10 000 грн, тому загальна вартість правової допомоги становитиме фіксовану грошову суму в розмірі 15 000 грн (а.к.п. 204, т. 1).

На виконання договору до матеріалів кримінального провадження долучено:

акт виконаних робіт від 20 липня 2022 року, згідно якого загальна сума витрат склала 7 000 грн (а.к.п. 205, т. 1).

акт виконаних робіт та надання послуг від 3 січня 2023 року, згідно якого загальна сума витрат за послуги адвоката ОСОБА_7 склала 7 000 грн (а.к.п. 28, т. 2);

квитанції № 1 від 17 липня 2020 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 5 000 грн (а.к.п. 19, т. 1); № 1 від 22 квітня 2021 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 2 000 грн (а.к.п. 161, т. 1); № 1-12/08-22 від 12 серпня 2022 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 2 000 грн (а.к.п. 29, т. 2); № 1-27/09-22 від 27 вересня 2022 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 1 000 грн. (а.к.п. 30, т. 2); № 1-23/10-22 від 23 жовтня 2022 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 1 000 грн. (а.к.п. 31, т. 2); № 1-20/12-22 від 20 грудня 2022 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 2 000 грн. (а.к.п. 32, т. 2) та № 1-03/01-23 від 27 січня 2023 року про прийняття від ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги гонорару в розмірі 1 000 грн. (а.к.п. 33, т. 2).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо «розумного розміру» судових витрат слід зазначити, що це кримінальне провадження перебуває на розгляді з 22 липня 2020 року по теперішній час, тобто більше двох з половиною років.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд за клопотанням обвинуваченої та її захисників відкладався тринадцять разів, що зокрема в подальшому призвело до закінчення строків притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вище зазначених обставин, а також враховуючи, що потерпіла є особою з інвалідністю третьою групи, що змусило її користуватися послугами представника, суд вважає, що розмір судових витрат не є завищеним та підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої у сумі 14000 грн.

Відповідно до договору та додаткової угоди вартість послуг склала 15 000 грн., однак враховуючи, що потерпілою надано квитанції на суму тільки 14 000 грн, то суд вважає стягнути саме цю суму судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 119 Кримінального процесуального кодексу України, суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не визнаючи розмір судових витрат та не погоджуючись із процедурою розгляду судом питання про розподіл судових витрат, одночасно просила зменшити розмір судових витрат, посилаючись на те, що вона має на утриманні неповнолітню дитину та не працює.

Однак будь-яких доказів щодо цих обставин суду не надала, як і не надала підтвердження що її матеріальне становище є незадовільним, окрім цього такі дані не містяться і в матеріалах кримінального провадження, а отже підстав для зменшення розміру судових витрат суд не вбачає.

Одначасно суд вважає, що посилання захисника ОСОБА_5 на подачу представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_7 ордеру виготовленого друкарським способом не заслуговує на увагу, так як у матеріалах кримінального провадження наявний оредер серії ІФ № 098301 про надання правової допомоги ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 датований 17 липня 2020 року (а.к.п. 9 т. 1).

Так, відповідно до пунктів 4, 5 рішення № 41 Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції від 12 квітня 2019 року ухвалене Національною асоціацією адвокатів України, дозволено адвокатам України в строк до 1 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону. Тобто така типова форма ордеру діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні).

При цьому не заслуговують на увагу і посилання захисника ОСОБА_5 , що потерпілій ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні надавалася безоплатна вторинна правова допомога, так як в матеріалах кримінального провадження відсутнє доручення компетентного органу про надання такої допомоги, а наявний ордер адвоката ОСОБА_7 про надання потерпілій ОСОБА_6 правової допомоги.

Керуючись статтями 118, 119, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у кримінальному провадженні (в частині розподілу судових витрат) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2020 року за № 0000003, витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1