ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2758/23 Справа № 204/888/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні № 0001489

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не строк 60 днів, тобто до 07 вересня 2023 року, включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України, встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, у виді можливості вчинення обвинуваченим спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому провадженні - продовжують існувати. Тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Захисник не погодився з таким рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що станом на 14.07.2023 року за 17 місяців розгляду справи по суті не розпочато, не визначено навіть порядок розгляду справи.

Зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу подано з порушенням вимог КПК, оскільки в ньому відсутні будь-які додатки на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні. Обвинувачений на даний час перебуває під вартою понад майже 20 місяців, тому, на думку захисника, стороною обвинувачення мають бути надані додаткові докази неможливості застосування альтернативних заходів.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 перебуває в ДУВП № 4 та майже півтора роки утримується в умовах камерного типу, що є суворішими навіть аз умови відбування покарання за вироком. Тобто зараз фактично перебування обвинуваченого під вартою із запобіжного заходу перетворилося на відбування ним покарання.

Посилається, що наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, - не доведено та не досліджено належним чином. Не враховано, що обвинувачений має стійкі патріотичні переконання, хоче захищати Батьківщину, родичів на тимчасово окупованих територіях не має, має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, має хронічне захворювання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, жодного разу не переховувався, не перешкоджав та не намагався уникнути слідства та суду, що підтверджується матеріалами провадження.

На думку захисника, застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з засобами електронного контролю дозволить повною мірою контролювати поведінку ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється апеляційним судом за відсутності прокурора, який клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не направляв, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Під час судових дебатів обвинувачений та захисник підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001489 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою від 10 липня 2023 року було задоволено.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, які ще не допитані судом. Про існування цих ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінального правопорушень, так і дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, однак не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слід визнати безпідставними.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до двох місяців, тобто до 07 вересня 2023 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, підстав для продовження йому строку тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належної поведінки слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Посилання захисника про порушення під час розгляду клопотання права обвинуваченого на захист та справедливий суд, у зв`язку із недолученням прокурором до клопотання додатків на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, як на підставу для скасування рішення суду є неспроможними, оскільки єдиною підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, є не доведення прокурором, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Також на переконання апеляційного суду, посилання апелянта про те, що обвинувачений має стійкі патріотичні переконання, хоче захищати Батьківщину, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав від 15 березня 2022 року № 2125-ІХ, встановлено порядок скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, відповідно до якого обвинувачений має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу і за результатами розгляду клопотання обвинуваченого, прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження з клопотання про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також поведінку обвинуваченого та положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25.06.2020 й Левченко та інші проти України від 11.04.2020 року колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 - є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4