cправа №947/38/23
провадження №1-кс/947/5123/23
У Х В А Л А

22 травня 2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 , на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, про закриття кримінального провадження №0001257 від 30.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. В обґрунтування скарги зокрема зазначила, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності. Відповідно до змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови, рішення слідчого мотивоване виключно тим, що застосування кайданок до ОСОБА_4 було законним, так як обставини його затримання досліджувались Печерським районним судом м.Києва при обранні запобіжного заходу, а також те, що не встановлено об`єктивної сторони злочину за ст.365 КК України. Слідчий, мотивуючи свою постанову судовим розглядом клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , не прийняв до уваги те, що у вказаному ним клопотанні Печерським судом м.Києва було відмовлено, а також те, що окремо слідчим суддею не розглядалось питання наявності у діях правоохоронних органів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України. Розгляд питань щодо кримінальної кваліфікації дій/бездіяльності особи та наявності усіх ознак кримінального правопорушення не відноситься до компетенції слідчого судді на стадії розгляду клопотань з обрання запобіжного заходу. Окрім того, вказаний висновок свідчить або про неповне ознайомлення слідчого із змістом заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, або про умисне вибіркове тлумачення предмету перевірки з метою ухилення від виконання вимог ст.2 КПК України в частині проведення повного та всебічного розслідування. Так, безпосередньо у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зазначалось, що в результаті можливих протиправних дій представників правоохоронних органів, що: спеціальні засоби застосовувались за очевидної відсутності для цього правових та фактичних підстав; спеціальні засоби застосовувались до особи, яка не чинила та не мала намір чинити будь-якого опору; особа продовжувала утримувалась у спеціальних засобах протягом тривалого часу за відсутності для цього об`єктивної необхідності; метою їх застосування було виключно залякування особи та демонстрація сили зі сторони працівників ДКІБ СБУ, які, вочевидь, діяли за вказівкою прокурора ОСОБА_5 .

Також, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, слідчим загалом не досліджувались обставини щодо протиправного пошкодження майна ОСОБА_4 під час проведення обшуку. У результаті вказаних дій ОСОБА_4 був змушений нести фінансові витрати для відновлення пошкоджених вхідних дверей та вікон свого будинку. Крім того, схоронність його речей, які знаходились у такому будинку, була поставлена під реальний ризик викрадення на період його затримання. Відповідно до наявних відомостей, не було вжито у ході проведення досудового розслідування також жодних заходів з метою перевірки відомостей щодо здійснення незаконного психологічного тиску на ОСОБА_4 , а також його батька ОСОБА_6 шляхом погроз та змушування до самообмови.

Натомість, слідчий на власний розсуд вирішив не здійснювати перевірку зазначених обставин до прийняття оскаржуваної постанови та формування передчасного висновку про, нібито, наявність правових підстав для закриття кримінального провадження. Під час проведення досудового розслідування навіть не допитано потерпілого у справі ОСОБА_6 про обставини, що вказані у заяві. Відповідно до наявних відомостей, не проведено також допит осіб, які безпосередньо брали участь під час проведення обшуку.

Вважала, що у порушення вимог кримінального процесуального законодавства України слідчим належним чином не, досліджено та не проаналізовано обставини, які є предметом перевірки, що мало наслідком прийняття незаконних та необґрунтованих процесуальних рішень, які перешкоджають подальшому проведенню досудового розслідування кримінального провадження, встановлення винних осіб та забезпечення їх притягнення до встановленої законом відповідальності, тобто, виконанню завданню кримінального провадження. А тому, оскаржуване процесуальне рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та таким, що не відповідає вимогам законності та вмотивованості з огляду на ухилення слідчого від вжиття всіх належних заходів щодо встановлення та дослідження обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Посилаючись на викладене, просили слідчого суддю скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_7 від 30.10.2021 про закриття кримінального провадження №0001257.

В судове засідання заявниця не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, скаргу просила задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м.Миколаєві проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0001257 від 30.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Постановою слідчого від 30.10.2021 року вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки зібраними під час досудового розслідування доказами не встановлено об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, зазначене виключає можливість твердження про наявність у діях службових осіб ДКІБ СБУ та службових осіб Генеральної прокуратури України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

В той же час, з боку слідчого, слідчому судді не надано будь яких належних та допустимих доказів того, що під час досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з метою виявлення обставин кримінального правопорушення, збору відповідних доказів для підтвердження складу перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу, проте встановити достатньо доказів для підтвердження складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.365 КК України наявними заходами не надалось можливим.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявниці в є обґрунтованою в та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 , на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_7 від 30.10.2021 про закриття кримінального провадження №0001257 від 31.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України - скасувати.

3. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1