№ 143/748/22
ВИРОК

Іменем України

27.06.2023р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницької області матеріали кримінального провадження №0000237, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого в ПрАТ «Домобудівний комбінат №4», депутатом не являється, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи солдатом та відповідно до довідки військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.07.2022 року визнаний придатним до проходження військової служби, всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №66/2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажання їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, умисно ухилився від військової служби в умовах воєнного стану у державі за наступних обставин.

Так ОСОБА_6 , отримавши 18.08.2022 року повістку на відправку до особливого розпорядження, яка передбачає з`явитися по першому виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до військової частини, будучи призначеним відповідно до наказу №90 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу» від 22.03.2022 року в команду НОМЕР_1 , та будучи попередженим про прибуття, у зазначений день та час не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до військової частини, тим самим ухилився від призову за мобілізацією.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, готовий нести передбачену законом відповідальність за своє діяння. Також вказав, що він був направлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 на медичний огляд, після проходження якого він з`явився до вказаного центру комплектування та соціальної підтримки. Після цього працівники цього центру комплектування та соціальної підтримки вручили йому направлення до військового навчального центру. Проте, він написав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про те, що не бажає проходити військову службу за мобілізацією, оскільки на той час він перебував у статусі потерпілого в кримінальному провадженні по факту смерті його рідного брата в дорожньо транспортній пригоді в місті Києві.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують його. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом доведена повністю.

Його дії судом кваліфікуються за ст.336 КК України, тобто як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого діяння, обставину, що пом`якшує його покарання, а також особу обвинуваченого.

Так, суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, в силу приписів ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, одружений, працює, депутатом не являється, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, позаяк він повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, підтвердив встановлені органом досудового розслідування обставини його скоєння та висловив готовність нести передбачену законом відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ст.336 КК України.

Разом із цим, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу винного, та беручи до уваги висновки, викладені у досудовій доповіді органу пробації, які зводяться до того, що результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, ураховуючи позицію прокурора, суд на підставі ч.1 ст.75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового строку.

Призначення зазначеного покарання зі звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у даному кримінальному провадженні не застосовувалися.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.100, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л ИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (три ) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок іспитового строку ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя