Справа №591/2871/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь
Номер провадження 11-сс/816/438/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

17 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2871/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.06.2023 про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника -адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки слідчим суддею при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу не були прийняті до уваги та не надано належної оцінки матеріалам, доданих до клопотання, ОСОБА_6 не приймав активної участі у закупівлі, збуті психотропних речовин, не відповідав за розподіл грошових коштів, до моменту затримання у поле зору до правоохоронних органів не потрапляв, був законослухняним громадянином, у зв`язках з кримінальним світом помічений не був, раніше працював офіційно, виконував завдання територіальної оборони у складі ДФТГ, має постійне місце проживання, займається вихованням малолітнього сина, надав детальні показання, а ризики ґрунтуються лише на припущеннях, відсутні обставини, які б вказували про неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, розмір застави є завідомо непомірним.

22.06.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий відділу СУ ГУНП в Сумській області, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 27.07.2023 з можливістю внесення застави в сумі 1073600 грн, обґрунтувавши його тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, досудове розслідування триває, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.06.2023 клопотання слідчого задоволено частково та підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27.07.2023 включно із визначенням застави в розмірі 805 200 грн. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що підозра є обґрунтованою, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і підстав для його продовження, а саме наявність на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_6 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрювався у вчиненні, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних; вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування.

Має місце і заявлений у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, тому може намагатися уникнути досудового розслідування. До того ж, врахування тяжкості злочину у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, які знайомі між собою, у зв`язку із чим може впливати на них та свідків з метою уникнення відповідальності, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ризик вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки підозрюваний не працює, самостійного джерела прибутку не має, вчинив злочин з корисливих спонукань, а тому може продовжити злочинну діяльність з метою заробітку грошових коштів.

Колегія суддів, вирішуючи питання про продовження ув`язнення підозрюваного, враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки досудове розслідування щодо вказаної особи не завершене та ще триває, тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не зможе забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в подальшому триманні ОСОБА_6 під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, займається вихованням малолітнього сина, працював офіційно, виконував завдання територіальної оборони у складі ДФТГ, надав показання, хоча і мають місце, але не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише внаслідок тримання підозрюваного під вартою.

Твердження сторони захисту щодо надмірного розміру застави, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КК, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у разі його звільнення з-під варти.

Зокрема, відповідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КК, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК і судової практики ЄСПЛ повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку порушення покладених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання порушувати свої зобов`язання, тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави як альтернативний вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.06.2023 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3