Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8620/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/8620/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що стягнення, які були отримані засудженим в період 2018-2020 роки, вже погашені, а заохочення він отримав в 2022 році, що свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення. Вказує, що засуджений не має можливості працювати, оскільки тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями (з грудня місяці 2022 року по 24.04.2023), а тому вважає висновки медичної частини не об`єктивними. Зазначає, що суд не взяв до уваги пояснення засудженого про те, що він з травня 2023 року він залучався до господарських робіт в установі попри отриману травму, а також свою вину визнає повністю.

В ухвалі суду зазначено, що 03.07.2023 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою, в якій просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання за вироком Житомирського районного суд Житомирської області від 28 квітня 2017 року, яким його було засуджено за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_8 після прибуття до виправної установи в березні 2019 року не виявив бажання працювати і лише з листопада 2021 року був залучений до праці. За час відбування покарання мав чотири стягнення за порушення режиму тримання, та має два заохочення (в липні та жовтні 2022 року), тобто не намагався і не прагнув до виправлення, про що свідчать дані, наведенні в його характеристиці. На даний час на виробництві не працевлаштований у зв`язку із небажанням працювати, хоча є працездатним та не має медичних протипоказань. На спільному засіданні комісії 12.06.2020 року ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, оскільки засуджений вину за вироком не визнав та не довів свого виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Житомирського районного суд Житомирської області від 28 квітня 2017 року за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 15.12.2013 року по 30.01.2016 року та з 08.04.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 15.02.2019 року.

Початок строку: 15.02.2019 року. Кінець строку: 02.03.2024 року. 3/4 строку відбув: 01.06.2020 року.

Засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.04.2016 року. З 04.03.2019 року засуджений ОСОБА_8 відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)».

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно характеристики засудженого ОСОБА_8 від 06.07.2023 року, останній в місцях позбавлення волі перебуває з 29.04.2016 року. За час тримання в ДУ «Житомирська УВП (№8)» допустив одне порушення вимог режиму, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 04.03.2019 року засуджений ОСОБА_8 відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)». За час відбування покарання допустив чотири порушення режиму тримання, за що три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи та один раз з ним була проведена бесіда виховного характеру начальником установи 13.05.2019 року з приводу порушення режиму тримання. Був працевлаштований в господарчій обслузі. До праці та своїх обов`язків відносився добре, за що два рази 05.07.2022 та 12.10.2022 року заохочувався адміністрацією колонії. На даний час на виробництві колонії не працює, у зв`язку із небажанням працювати. Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Не завжди відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. Відповідно до ст.123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Освіта», завдання програми не виконує, не відвідує навчальні заклади. За характером скритний, тихий. Вину у скоєному злочині не визнає. За вироком суду має позов в сумі 81099 грн. 07 коп., але виконавчі листи до суду не надходили. Характеризується як такий, що не став на шлях виправлення. Крім того, на спільному засіданні комісії ДУ «ЖВК (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі від 12.06.2020 року ОСОБА_8 по відбуттю 3/4 строку покарання було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, оскільки було встановлено, що останній не довів свого виправлення (а.п. 15-16).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.

За таких обставин, доводи апелянта на те, що засуджений ОСОБА_9 на даний час повністю визнав свою вину, стягнення які він отримав з 2018 року по 2020 рік були погашені, а заохочення були ним отримані в 2022 році, що на його думку свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_9 не працював через те, що тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями (з грудня місяці 2022 року по 24.04.2023), колегія суддів вважає непереконливими, оскільки пуд час судового та апеляційного розгляду суду не надано доказів на підтвердження того факту, що засуджений не може працювати за станом здоров`я.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду щодо ОСОБА_8 є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: