ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8061/21

Провадження № 11-кп/4820/511/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2023 року у кримінальному провадженні №0000360, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 грудня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Летичів Хмельницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частини 3 статті 255-1 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 1 статті 255-1 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000360, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 255-1 КК України, ОСОБА_6 за частиною 4 статті 189, частиною 1 статті 255-1 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за частиною 4 статті 189 КК України.

За клопотанням прокурора від 14 червня 2023 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 14 серпня 2023 року включно, у задоволенні решти клопотань відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та відмови у зміні щодо нього запобіжного заходу скасувати, змінити застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_3 , або визначити для ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Вважає, що ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні не підтверджуються жодними доказами.

Звертає увагу, що ОСОБА_12 має постійне місце проживання, одружений, має сина, його батько потребує стороннього догляду, під час досудового розслідування адвокат зверталась до слідчого з метою здати паспорт ОСОБА_12 на зберігання.

Ризик впливу на потерпілого та свідків також не має місця з огляду на те, що останні уже були допитані, крім того, вони не вказали на ОСОБА_12 як на особу, яка вчинила злочин.

Крім того, не враховано стан здоров`я ОСОБА_12 та необхідність оперативного втручання, що унеможливлює його перебування у слідчому ізоляторі.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилається на те, що прокурор за два роки і дев`ять місяців не надав жодного доказу причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційні вимоги, просили оскаржувану ухвалу суду скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, з наведених в апеляційній скарзі підстав. ОСОБА_6 наполягав на відсутності доказів його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні вимоги, просили оскаржувану ухвалу суду скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або заставу з покладенням визначених законом обов`язків, з наведених в апеляційній скарзі підстав, а також показали, що потерпілий та свідки допитані, підстав вважати, що покази будуть змінені немає. Крім того, до потерпілого застосовані заходи безпеки, а тому вплинути на потерпілого неможливо. ОСОБА_5 на час затримання мав сім`ю, повнолітнього сина та літніх батьків, які потребують його допомоги, крім того, у нього погіршилось здоров`я та він потребує лікування в умовах стаціонару. ОСОБА_5 наполягав, що не скоював інкримінованих злочинів.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходу, на його думку, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, які обґрунтовано обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину. Крім того, докази досліджені не в повному обсязі, а та обставина, що обвинуваченим відомо про застосування заходів безпеки щодо потерпілого, обізнаність їх з цього питання, також свідчить про наявність ризику незаконного впливу на потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, який не визнав вимоги апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції від 15 червня 2023 року законною і обґрунтованою, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 просив залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор 14 червня 2023 року звернувся до суду з клопотаннями про продовження строків тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 14 серпня 2023 року включно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 оскаржує зазначену ухвалу суду, бо вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів участі ОСОБА_5 в організованій злочинній групі, оскільки викладені в повідомленнях про підозру та обвинувальному акті обставини не відповідають дійсності, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування або суду та незаконного впливу на потерпілого, свідків прокурором не доведені.

ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, також посилаючись на відсутність доказів його причетності до вчинених злочинів.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні особливо тяжкого злочину, який їм обом інкримінується, а саме за ч.4 ст.189 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину за відповідними частинами статті 255-1 КК України за встановлення та поширення злочинного впливу, хоча свідки в ході судового розгляду допитані, однак не усі обставини справи ще встановлено, розгляд справи не завершений, тому дійшов висновку, що продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переховуватися від суду чи вчиняти незаконний вплив на потерпілого, з метою зміни їх показань на користь обвинувачених.

З наведених підстав суд відкинув можливість внесення застави замість тримання особи під вартою.

Відтак, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Зі змісту ст.422-1 КПК України вбачається, що в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189 та частиною 3 статті 255-1 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189 та частиною 1 статті 255-1 КК України, з зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність їх вини буде встановлюватися вироком суду.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, а ОСОБА_6 - у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків, які хоч і допитані, однак усі обставини справи не встановлені, і тим самим перешкоджати кримінальному провадженню чи переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, ОСОБА_6 - у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинувачених іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Твердження про те, що під час продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд не врахував положення ч. 1 ст. 178 КПК України, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при продовженні запобіжного заходу. Разом з тим, слід зазначити, що такі обставини як: наявність постійного місця проживання, дружини, дітей, батьків, які потребують допомоги, а також позитивна характеристика не є визначальною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки враховуються в сукупності з конкретними обставинами провадження та наявними ризиками.

Захисник ОСОБА_5 наголошує про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку із незадовільним станом його здоров`я та необхідністю обстеження та оперативного втручання, але на думку колегія суддів ці доводи не є слушними з огляду на наступне.

Спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, з наступними змінами, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), згідно п. 2.3 якого медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7, 2.8 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Враховуючи наведене, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відсутні перешкоди для лікування ОСОБА_5 під час перебування його під вартою.

Отже, на теперішній час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, відсутня інформація про те, що обвинувачені не можуть утримуватися в умовах слідчого ізолятора або про те, що з`явились нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням встановленого, конкретних обставин кримінального правопорушення, зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виключити ризики, пов`язані зі звільненням їх з-під варти.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи про недостатнє підтвердження вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 КК України, неправильність викладу обставин події у повідомленні про підозру та обвинувальному акті, колегією суддів не перевірялися, оскільки обґрунтованість обвинувачення не є предметом апеляційного перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 про необхідність визначення застави, то такі доводи апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 183 КК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України. Кримінальнийпроцесуальний закон відносить це питання до дискреційних повноважень суду, яке вирішується за результатом аналізу всіх чинників в сукупності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255-1 ч. 3 КК України, розмір застави на даному етапі судового розгляду провадження, враховуючи наведені ризики, колегія суддів не визначає.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів, а саме, до 14 серпня 2023 року включно, обмеження права обвинувачених на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти їх втечі та забезпечити належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2023 року про продовження строку тримання під вартою до 14 серпня 2023 року включно стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3