Справа №592/5781/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/886/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Суми, не працюючу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України раніше не судиму,

визнано невинною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 в якій остання просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2023 року змінити та призначити їй менш суворе покарання.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано у пред`явленому обвинуваченні за 4 ст. 185 КК України і призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 13 січня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертизи у розмірі 1510 грн. 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду у розмірі 334 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що при призначенні їй покарання, судом не було враховано наявність у неї ряду тяжких хвороб, за якими передбачено відповідне лікування, якого у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» немає, а ті ліки, які на власний розсуд призначили лікарі вказаної установи, їй не підходять, і стан її здоров`я погіршився, при цьому, на її скарги з цього приводу вони не реагують.

Також, апелянт посилається і на те, що призначаючи їй покарання, судом не було враховано те, що у неї на той час був неповнолітній син 2005 року народження, який перебуває під опікунством її матері, які на даний час вже більше 70 років.

За таких обставин, апелянт просила переглянути вирок суду першої інстанції, врахувати, що вона свою вину визнала в повному обсязі, просить вибачення і згідна нести покарання за вчинене, та призначити їй більш м`яке покарання, надавши можливість як можна раніше розпочати кваліфіковане лікування на волі.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 11 липня 2022 року, о 09 год. 27 хв. ОСОБА_7 зайшла до приміщення аптеки ТзОВ «Подорожник Суми», розташованої за адресою м. Суми вул. Іллінська, буд. 12, знаходячись на території торгової зали, підійшла до торгового стелажу, звідки правою рукою взяла косметичні вироби на загальну суму 396 грн. 75 коп., які помістила до своєї сумки та, не розрахувавшись, покинула приміщення аптеки. Викраденим чужим майном ОСОБА_7 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ТзОВ «Подорожник Суми» матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 24 липня 2022 року ОСОБА_7 о 10 год. 21 хв. зайшла до приміщення аптеки ТзОВ «Подорожник Суми», розташованої за адресою м. Суми вул. Іллінська, буд. 12, перебуваючи у торгівельній залі підійшла до торгового стелажу з косметичними виробами, правою рукою взяла з полиці товар вартістю 545 грн. 73 коп., який помістила до своєї сумки, не розрахувавшись, покинула приміщення аптеки та викраденим чужим майном розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ТзОВ «Подорожник Суми» матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, 25 липня 20022 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 зайшла до приміщення магазину «Єва 952» ТОВ «РУШ», розташованого за адресою м. Суми вул. Горького, буд. 41-А та, перебуваючи у торгівельній залі підійшла до торгового стелажу, взяла товар загальною вартістю 334 грн., який поклала до своєї сумки і, не розрахувавшись, покинула приміщення вказаного магазину. Викраденим чужим майном ОСОБА_7 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив його залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України та правильність кваліфікації її дій ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що призначене їй судом покарання є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченій виду і міри покарання, судом було враховано, що ОСОБА_7 вину визнала повністю, в скоєному щиро розкаявся, згідно ст. 89 КК України є особою, раніше не судимою, на обліках у диспансерах не перебуває, має поганий стан здоров`я, що підтверджується довідкою Сумською міською медичною частиною «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Сумській області, та що представники потерпілих не наполягали на її суворому покаранні. Вказані обставини були визнані як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

З врахуванням як зазначеного, так і ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, при визначенні міри та виду покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення останній покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що таке покарання буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, як просить обвинувачена у поданій апеляційній скарзі, в даному конкретному випадку, відсутні.

На спростування доводів апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що змістом оскаржуваного вироку підтверджується те, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання не було враховано стан її здоров`я, що у сукупності з іншими обставинами, стало підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом не було враховано те, що у неї на той час був неповнолітній син 2005 року народження, який перебуває під опікунством її матері, які на даний час вже більше 70 років, то колегія суддів зауважує, що зазначені обставини не були враховані самою обвинуваченою та не стали стримуючим для останньої фактором у вчиненні в умовах воєнного стану кримінально-караного діяння, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином, доводами апеляційної скарги жодним чином не було спростовано правильність висновків, викладених в оскаржуваному вироку, оскільки вважаючи призначене покарання суворим, ОСОБА_7 не навела додаткових обставин, які не були враховані, чи залишились поза увагою суду, за яких останній, з застосуванням ст. 69 КК України, можливо було б призначити ще менше покарання, ніж було призначено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченою ОСОБА_7 , яка тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4