Провадження №1-кп/748/125/23
Єдиний унікальний№ 748/935/23
УХВАЛА

02 травня 2023 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

проводячи підготовче судове засідання в залі суду в м. Чернігові у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21 травня 2021 року за № 0000037, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2023 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , внесений в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21 травня 2021 року за № 0000037, згідно з яким ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та має бути призначений до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , заявив клопотання, зазначаючи про необхідність повернення обвинувального акту прокурору за його невідповідності вимогам КПК України, оскільки в останньому сформульоване не конкретне обвинувачення за ст.190 КК України. Є незрозумілим з пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_3 письмово підтвердив, що не отримував раніше земельної ділянки чи в усній формі, яких саме службових осіб Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області він ввів в оману.

Прокурор та представник потерпілої сторони вважали, що клопотання про повернення обвинувального акту задоволенню не підлягає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені частиною 3 ст. 314 КПК України. Так, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлені такі порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на оперативність, неупередженість та виконання завдань кримінального провадження щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

З аналізу вказаних норм випливає, що обвинуваченому повинно бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред`явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.

Відсутність висунутого та сформульованого, відповідно до вимог КПК України обвинувачення, із врахуванням положень ст. 337 КПК України, унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Так, згідно з вимогами пунктів 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.348 КПК України після оголошення обвинувального акту головуючий в тому числі, роз`яснює суть обвинувачення і запитує чи зрозуміло воно обвинуваченому.

ОСОБА_3 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що передбачене ч.2 ст.190 КК України, а також у вчиненні правочину з майном одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, що передбачено ч.1 ст.209 КК України.

В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що наказом начальника ГУНП в Чернігівській області № 251 о/с від 14.09.2018 його призначено на посаду командира взводу № 2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернігівській області. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_3 , займаючи вказану посаду, є працівником правоохоронного органу.

З формулювання зазначеної частини обвинувачення, на думку суду, слідує, що ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що його призначено на посаду командира взводу № 2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернігівській області, що не узгоджується з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Також, в обвинувальному акті вказується, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку 21.06.2018. Після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном шляхом обману, а саме на повторне порушення ст.116,118,121 Земельного кодексу України і реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, усвідомлюючи, що він не має права на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вдруге, переслідуючи корисливі мотиви, спрямовані на заволодіння земельною ділянкою державної форми власності, діючи умисно, у невстановленому слідством місці, спосіб та час, але не пізніше 12.06.2018 залучив до реалізації свого злочинного умислу невстановлену особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

Отже, вказується, що ОСОБА_3 після отримання у власність земельної ділянки 21.06.2018, вирішив заволодіти шляхом обману земельною ділянкою у часі не пізніше 12.06.2018, тобто раніше того як він отримав у власністю попередню земельну ділянку.

Також, суд погоджується з доводами сторони захисту щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення в частині не зазначення, які саме дії (активні чи пасивні) вчинив ОСОБА_3 стосовно службових осіб Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, та яких саме службових осіб Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області введено в оману.

Відсутність викладення в обвинувальному акті конкретного обвинувачення особі в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого з видів вироків.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

За таких обставин відсутність формулювання конкретного обвинувачення унеможливлює ухвалення судом вироку.

Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

В той же час розгляд кримінального провадження з порушенням правил підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення, як такого, що ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що слідує з приписів ст. 412 КПК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що більш тяжким кримінальним правопорушенням є легалізація майна, а саме земельної ділянки, щодо якої укладено договір оренди з ТОВ «Агростар+». Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, вважається закінченим з моменту укладення відповідного правочину. Отже, місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, є місце укладення договору оренди від 15.03.2019 між ОСОБА_3 та ТОВ «Агростар+», яке в обвинувальному акті не зазначено. Що позбавляє суд можливості також вирішити питання щодо підсудності кримінального провадження.

Як слідує з пояснень прокурора договір оренди укладено у м.Чернігові, про це також зазначено і стороною захисту. В обвинувальному акті не вказано, що місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України не встановлено.

Разом з тим, якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21 травня 2021 року за № 0000037 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК Україниповернути прокурору Новгород-Сіверської окружної прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1