Справа № 314/403/22
Провадження № 1-кп/314/118/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000429 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 . Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0000429 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Обвинувачений перебуває під вартою. З часу поміщення останнього до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» стан здоров`я ОСОБА_3 , який має ряд тяжких захворювань (гепатит С, ПФТС нижніх кінцівок набрякова форма, мікробна екзема) суттєво погіршився, належної медичної допомоги обвинувачений не отримує, потребує медичного обстеження вузькопрофільних спеціалістів. Просить зобов`язати начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» негайно організувати заходи, передбачені п. 2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджену спільним наказом Міністерства юстиції України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, в частині медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_3 , із залученням відповідних вузькопрофільних спеціалістів закладу охорони здоров`я або направлення останнього на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

У судовому засіданні захисник, обвинувачений клопотання підтримали на тих підставах, що в ньому зазначені.

Прокурор з приводу задоволення клопотання не заперечував.

Суддя, вислухавши учасників процесу, аналізуючи матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. За приписами ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення зорганізуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, до яких в тому числі відноситься обвинувачений. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Ухань проти України» зазначено, що ст. 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Суд допускає, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й в найкращих громадських медичних закладах. Проте держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги «Хуртадо проти Швейцарії» (Hurtado v. Switzerland), рішення від 28.01.1994, Серія A, № 280-A).

За положеннями ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», «лікарську таємницю» можна розуміти як інформацію, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина, які не мають права розголошувати ці відомості. У пункті 3.6 Етичного кодексу лікаря України зазначено, що медична інформація про пацієнта може бути розголошена: у разі письмової згоди самого пацієнта; у випадку мотивованої вимоги органів дізнання, слідства, прокуратури і суду, санепідемслужби; якщо зберігання таємниці істотно загрожує здоров`ю і життю пацієнта і/або/інших осіб (небезпечні інфекційні захворювання); у випадку залучення до лікування інших спеціалістів, для яких ця інформація є професійно необхідною.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Одним із рішень ЄСПЛ, яке містить правові позиції, що підлягають застосуванню у ситуаціях, подібних до цієї, є рішення «Тимошенко проти України», в якому ЄСПЛ розглядав питання належного лікування ув`язненої особи в контексті дотримання вимог ст. 3 Конвенції.

Зокрема, у п. п. 210-212 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою Суду стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок дбати про фізичне благополуччя осіб, яких позбавлено свободи (справа «Кудла проти Польщі» п. 94). У той же час вона не може тлумачитись як така, що закріплює загальний обов`язок звільнення затриманих у зв`язку зі станом здоров`я, а, скоріше, вимагає сумісності стану здоров`я ув`язненої особи з його або її тривалим ув`язненням, навіть якщо він або вона є серйозно хворими, та залежить від здатності держави надати відповідне лікування необхідної якості у місці ув`язнення (рішення від 04.10.2011 у справі «Гогінашвілі проти Грузії» заява № 47729/08, п. 79).

«Адекватність» медичної допомоги залишається одним з найскладніших для визначення елементів. Уцілому суд, зберігає достатню гнучкість при визначенні необхідного стандарту охорони здоров`я, встановлюючи його окремо для кожної справи. Зазначений стандарт повинен бути «сумісним з людською гідністю» ув`язненої особи, але також повинен враховувати «практичні вимоги ув`язнення».

Суд також встановив, що статтю 3 Конвенції не можна тлумачити як таку, що вимагає виконання будь-якого бажання та вимоги ув`язненої особи стосовно лікування (рішення від 29.09.2005 у справі «Метью проти Нідерландів», заява № 24919/03), проте з огляду на викладені у клопотанні сторони захисту обставини суд, вважає його обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Зобов`язати начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, із залученням відповідних лікарів-фахівців закладу охорони здоров`я або направлення останнього для медичного обстеження і лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для негайного виконання.

Про прийняті заходи повідомити Вільнянський районний суд Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

22.09.2023