Справа № 535/506/23
Провадження № 1-кп/535/272/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 17.01.2023 року за №0000074 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянином України, мешканця АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, одруженого, має одну неповнолітню дитину-інваліда, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року.

ОСОБА_4 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні «солдат» вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив самовільно залишити місце служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , у порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 17.11.2022 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в населеному пункті АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_4 в період з 17.11.2022, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин до 19.11.2022, коли ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, у медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд з 17.11.2022 до 19.11.2022.

Крім того, ОСОБА_4 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні «солдат» вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив самовільно залишити місце служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 22.01.2023 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в населеному пункті АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_4 в період з 22.01.2023, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин до 01.02.2023, коли ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд з 22.01.2023 до 01.02.2023.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні місця служби, вчинених в умовах воєнного стану, вчинених особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час судового розгляду 23.07.2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.5 ст.407 КК України на підставі ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 58 КК України замість покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесене до тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ст.473, ч.ч. 4, 6 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, що передбачені ст.67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого сторонами із застосуванням ст.69 КК України (в редакції, чинній на час вчинення злочину) більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 58 КК України замість покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

По справі цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати та речові докази відсутні. Щодо обвинуваченого 16.03.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 16.03.2023 із визначенням застави в розмірі 134200,00 грн.

16.03.2023 ОСОБА_4 звільненний з-під варти у зв`язку із внесенням ОСОБА_4 застави, що підтверджуються довідкою про звільнення серії ХАР №06571 від 16.03.2023.

Відповідно до вимог абз. 3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 183 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 23.07.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 17.01.2023 року до ЄРДР за №0000074 про визнання винуватості, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст.58 КК України, замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави в розмірі двадцяти відсотків.

Під час відбування цього покарання обвинувачений ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 16.03.2023 по 16.03.2023 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у вигляді застави, скасувати після набрання вироком законної сили. Внесену 16.03.2023 на депозитний рахунок заставу в розмірі 134200,00 грн (сто тридцять чотири тисяч двісті гривень 00 коп.) за ОСОБА_4 (АТ КБ «ПриватБанк», код квитанції №9299-6416-2457-6299, банк одержувача - Держказначейська служба України, м. Київ, код отримувача: 26281249, рахунок одержувача UA0006674), повернути заставодавцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1