Справа № 202/8501/23
Провадження № 1-кс/202/3792/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 отримавши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 26.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 26.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 190 КК України.

Дослідивши клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Натомість, звертаючись до слідчого судді із клопотанням, слідчий не визначив мету відповідно до положень п.п. 1-4 ч. 2 ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту на майно, перелічивши лише статті КПК України, стосовно порядку арешту майна.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

З чого слідує, що із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.

Слід також зазначити, що у відповідності до вимог ст. 172 КПК України, слідчий просив клопотання за відсутності особи, у володінні якої знаходиться майно ОСОБА_5 , однак не навів обґрунтування того, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 26.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 190 КК України про арешт майна - повернути прокурору Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 для усунення виявлених недоліків.

Встановити строк усунення недоліків - сімдесят дві години.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1