КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001375 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 проситьвирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 07 березня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 червня 2021 року по 06 березня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж 60 днів, з утриманням його в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року.

Також вироком вирішене питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження було порушено територіальну підсудність, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинено на території Сквирського району Київської області та є підсудним Сквирському районному суду Київської області.

Також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки поза увагою суду залишились показання свідка ОСОБА_9 , який повідомив суду, що не бачив як ОСОБА_6 наносив удари сокирою ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2021 року приблизно о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав спиртні напої зі своїм братом ОСОБА_10 та батьком ОСОБА_9 .

В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході тривалого вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння смерті рідному братові ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_10 , взяв сокиру, яка знаходилась в кімнаті будинку, наніс нею чотири удари в область голови та один удар в область спини останнього, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, а саме: рани (рубані) лівої скроневої ділянки, завушної ділянки, бокової поверхні шиї, лінійний перелом скроневої кістки ліворуч, фрагментарний перелом виличної дуги ліворуч, рана (рубана) ділянки лівої лопатки, багатоуламковий перелом тіла та верхньої ості лівої лопатки.

Від отриманих ушкоджень ОСОБА_10 втратив свідомість та не подавав ознак життя, у зв`язку з чим ОСОБА_6 був переконаний, що реалізував свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Вирок суду містить формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, аналіз всіх доказів, наданих сторонами кримінального провадження та мотиви і підстави його ухвалення.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог, викладених в апеляційній скарзі, захисник просить суд апеляційної інстанції скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Водночас апелянт просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За доводами, викладеними в апеляційній скарзі, істотним порушенням вимог КПК України захисник вважає те, що кримінальне провадження було розглянуто з порушенням правил підсудності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Із обвинувального акта вбачається, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення було вчинено у селі Андріївка Київської області, що територіально знаходиться в межах Білоцерківського району Київської області.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто з дотриманням правил підсудності.

Як вбачається зі змісту поданої захисником апеляційної скарги апелянт вважає, що вирок належить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Однак, частиною 1 статті 415 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник не вказує про те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою чи про те, що судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, або норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено .

Також колегія суддів зазначає, що скасування вироку з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Поряд з цим, оскільки захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а досліджені ним докази невірно оцінені як такі, що підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, то відповідно до приписів ст. 23 КПК України суд апеляційної інстанції повинен безпосередньо дослідити докази, які, як вважає апелянт, невірно оцінені судом, та у разі необхідності дати їм іншу оцінку.

Такий висновок колегії суддів узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у судових рішеннях у справах № 382/1058/15-к від 19 березня 2019 року, № 301/2285/16-к від 16 січня 2020 року, № 481/227/18 від 24 листопада 2020 року.

Однак під час апеляційного перегляду справи стороною захисту клопотання про дослідження доказів не заявлялось. Колегією суддів були роз`яснені положення закону щодо безпосереднього дослідження доказів та на пряме запитання, чи бажає сторона захисту заявити клопотання про дослідження доказів з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, захисником було повідомлено, що таке клопотання заявлятися не буде.

В той же час, відповідно до принципу диспозитивності, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Наведений принцип викладений також у ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції у передбачених цією нормою закону випадках може та повинен дослідити обставини та докази. Проте таке дослідження відбувається за клопотанням учасників кримінального провадження.

З огляду на позицію сторони захисту колегія суддів позбавлена можливості перевірити обґрунтованість апеляційної скарги шляхом повторного дослідження доказів, а тому погоджується з висновком суду про доведеність вчинення ОСОБА_6 злісного хуліганства з особливою зухвалістю.

Відповідно до вироку, в ньому суд навів докази, досліджені під час судового розгляду, дав їм відповідну оцінку, та посилаючись на норми матеріального права, практику Верховного Суду, навів належні та достатні мотиви та підстави ухвалення обвинувального вироку. Відповідно до журналу судового засідання та тексту оскаржуваного рішення, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно, всебічно і об`єктивно досліджені фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених доказів, яким суд дав належну оцінку як з точки зору належності, допустимості та достовірності, так і в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийнято законне рішення про визнання ОСОБА_6 винуватим у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4