ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2213/23 Справа № 202/328/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001023 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року відмовлено в клопотанні захисника ОСОБА_5 про застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 10 травня 2023 року до 08 липня 2023 року, без внесення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати визначені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, можливістю обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, а також вчинення ним інших злочинів.

Суд першої інстанції також зазначив, що обставини, що враховувалися судом при обранні раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, підстави для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою відсутні.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що клопотання прокурора подано без будь-якого обґрунтування та надання доказів на підтвердження існування заявлених ризиків.

Також захисник зазначає, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що судом не було зазначено, чому само не можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Також захисник вказує на надмірне тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

При продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, можливістю обвинуваченого переховуватися від суду та вчинення ним інших злочинів.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливих тяжких насильницьких злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, із застосуванням зброї, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Обвинувачений ОСОБА_6 не працює, не має постійного місця проживання та достатніх соціальних зв`язків, раніше знаходився в розшуку, після вчинення злочинів переховувався в м. Києві в орендованій квартирі, майнова шкода потерпілим не повернута, цивільні позови не відшкодовані, усі свідки у кримінальному провадженні на теперішній час ще не допитані.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватись від суду, незаконно впливати на не допитаних судом потерпілих та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження триває, що вказує на те, що всі свідки у справі не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Колегія суддів при цьому зважає на доводи апеляційної скарги захисника щодо незабезпечення прокурором явки до суду свідків тривалий час, проте зазначена обставина, в тому числі, обумовлена введенням в Україні правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим, свідки можуть змінити місце мешкання та переїхати до більш безпечних областей України або взагалі залишити її межі.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 від суспільства.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисники, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи захисника в тій частині, що ОСОБА_6 не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Що стосується доводів захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою, то в даному випадку колегія суддів зважає на складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, соціальний інтерес до злочину, наслідки насильницьких злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, із застосуванням зброї, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.

При цьому тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, у даному випадку не свідчить, що воно перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення та судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001023 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4