Справа № 635/5260/23
Провадження № 1-кп/635/363/2023
У Х В А Л А

11 липня 2023 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 10 жовтня 2022 року під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_4 ,діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану, 10 жовтня 2022 року близько 10 години 10 хвилин самовільно залишив місце несення служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 з метою ухилитись від військової служби.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, молодший сержант ОСОБА_4 близько 10 години 10 хвилин 10 жовтня 2022 року до моменту фактичного затримання співробітниками поліції перебував поза межами території дислокації військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд до 17 листопада 2022 року за місцем свого проживання, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, з метою ухилитись від військової служби.

До моменту фактичного затримання 17 листопада 2022 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , останній до місця розташування військової частини НОМЕР_2 не повернувся, про своє місце знаходження не повідомив.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки (за вакантною посадою) механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, маючи умисел на самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, 04 січня 2023 року самовільного залишив тимчасове місце розташування військової частини НОМЕР_1 .

Так, встановлено, що 20 грудня 2022 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 295 молодшого сержанта ОСОБА_4 , призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки (за вакантною посадою) механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки (за вакантною посадою) механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально -технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 04 січня 2023 року під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану 04 січня 2023 року, близько 10 години 00 хвилин самовільно залишив місце несення служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 з метою ухилитись від військової служби.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, молодший сержант ОСОБА_4 близько 10 години 00 хвилин 04 січня 2023 року до моменту фактичного затримання співробітниками ДБР перебував поза межами території дислокації військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд до 16 травня 2023 року за місцем свого проживання, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, з метою ухилитись від військової служби.

До моменту фактичного затримання 16 травня 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , останній до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, про своє місце знаходження не повідомив.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 заявив клопотання про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 КК України, до Дергачівського районного суду Харківської області для подальшого розгляду за територіальною підсудністю, посилаючись на те, що останнє за часом кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим в межах територіальної юрисдикції Дергачівського районного суду Харківської області за місцем фактичного знаходження пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

За п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини за мобілізацією, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки (за вакантною посадою) механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив місце несення служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 .

Отже, останнє за часом кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим в межах територіальної юрисдикції Дергачівського районного суду Харківської області за місцем фактичного знаходження пункту постійної дислокації за адресою: смт. Козача Лопань Харківського району Харківської області

Учасники кримінального провадження підтримали клопотання адвоката ОСОБА_3 про направлення кримінального провадження до Дергачівського районного суду Харківської області для подальшого розгляду за територіальною підсудністю.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, а також враховуючи, що останнє за часом кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим в межах територіальної юрисдикції Дергачівського районного суду Харківської області, вважає доцільним ініціювати перед головою Харківського районного суду Харківської області питання щодо внесення подання до Харківського апеляційного суду про направлення обвинувального акту до Дергачівського районного суду Харківської області для подальшого розгляду за територіальною підсудністю.

Крім того, прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків свідчить те, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, до того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні. Крім того, достатніми є підстави вважати про продовження існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчините інше кримінальне правопорушення або перешкоджатиме кримінальному провадженню будь-яким іншим чином. Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом. При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зауважила, що саме такий вид запобіжного заходу в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Окрім цього, згідно положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, прийшов до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 14 липня 2023 року.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 14 липня 2023 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у злочині проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а саме: дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, та вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на підвищену суспільну небезпечність як самого діяння, так і особи обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а відтак останній може здійснювати вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Водночас, суд не погоджується з доводами прокурора, щодо наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого симулювання ним хвороби або іншим чином введення в оману командування військової частини, з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченому, а також ту обставину, що свідки у кримінальному провадженні не допитані, суд вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, суд враховує положення ч.7 ст.176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

За вказаних підстав, строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 177, 197, 199, 314, 315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Ініціювати перед головою Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 питання щодо внесення подання до Харківського апеляційного суду про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 КК України, до Дергачівського районного суду Харківської області для подальшого розгляду за територіальною підсудністю.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 08 вересня 2023 року.

Строк дії ухвали встановити до 08 вересня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 13 липня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1