Справа № 728/1341/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/284/23
Категорія - - ч.2 ст.240 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000682 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Успенка, Буринського району, Сумської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, пенсіонер, раніше не судимий,

визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.240 КК України, у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення (злочин) ним вчинене.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Гензерівка, Яготинського району, Київської області, житель АДРЕСА_2 , розлучений, освіта середня, пенсіонер, раніше не судимий,

визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.240 КК України, у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення (злочин) ним вчинене.

Залишено без розгляду цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про відшкодування збитків, заподіяних унаслідок самовільного користування надрами.

Процесуальні витрати компенсовано за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються з Державного бюджету України спеціалізованій державні експертній установі, що проводила експертизу.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.

Як зазначив суд першої інстанції, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що в грудні 2019 року вони за попередньою змовою, маючи єдиний намір на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, але не маючи спеціального дозволу на проведення таких робіт, порушуючи вимоги статей 16, 19 Кодексу України про надра, відповідно до яких надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, з корисливих мотивів, прибули до недіючої нафтової свердловини №6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яку облаштували для незаконного видобутку нафти шляхом самостійного встановлення фланців та крану призначених для самовільного відбору нафти.

Після цього, приблизно в січні 2020 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під`єднали шланг до самовільно встановленого крану на свердловині, який в подальшому протягнули до підземного резервуару для забору нафтопродукції, до якої під дією тиску почала збиратися нафта, яка відповідно до постанови КМУ від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, незаконно видобувши при цьому 23,4 м3, яка відповідно до висновку експертизи нафтопродуктів і паливно-мастильних матеріалів, є нафтопродуктом і є сумішшю вуглеводнів важких та середньо дистильованих фракцій.

01 квітня 2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі марки «Volkswagen Tpansporter» д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилося 2 пластикові бочки, ємкістю 1058 літрів кожна, прибули до вказаної вище свердловини, де умисно, з корисливих мотивів, за допомогою знарядь для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: мотопомпи марки «Lex 168 F-6,5 HP» та обладнання до неї почали відкачувати незаконно видобуту нафту до пластикової бочки в автомобілі, але були зупинені працівниками поліції.

Розмір збитків від порушення законодавства про використання та охорону надр при самовільному користуванні надрами біля с. Варварівка, Бахмацького району, Чернігівської області становить 1240832 грн 04 коп.

Розмір шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства біля с. Варварівка, Бахмацького району становить 3482 грн 56 коп.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

Виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , місцевий суд вказав, що стороною обвинувачення не доведено ознаку об`єктивної сторони, а саме «видобування корисних копалин», вказані обставини неможливо встановити із досліджених доказів. При цьому Суд позбавлений можливості кваліфікувати їх дії, як кримінально карані, за іншою статтею КК України, не перебираючи на себе функцію обвинувачення, оскільки відповідні ознаки інших протиправних діянь їм не вмінялись, вони не відображені в обвинуваченні і докази про розмір вартості майна, яке могло бути викрадено, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку не подавались.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що з урахуванням розбіжностей, встановлених експертизою нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів, у судовому засіданні було допитано експерта та за клопотанням прокурора призначено додаткову експертизу речовин, матеріалів та виробів, проте судом було відмовлено у задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії в порядку ст.333 КПК України, а саме відібрати три зразки рідини з резервуару для забору нафто продукції. При цьому, зазначив, що надалі і від експерта до суду надійшло клопотання про надання матеріалів та речових доказів. Ураховуючи, що суд двічі відмовив у задоволенні клопотання прокурора, фактично це і унеможливило проведення експертного дослідження. Через певний час на адресу суду надійшов лист з експертної установи, з якого слідує, що виконавець експертного дослідження перебуває у лавах ЗСУ, а тому виконання експертизи є неможливим, експертне провадження скасовано. В суді першої інстанції прокурором було заявлено клопотання про призначення вказаної експертизи до іншої експертної установи, однак, на переконання апелянта, судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні даного клопотання. Також суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора від 27.12.2022 щодо призначення товарознавчої експертизи вилученої в обвинувачених нафтопродукції з метою встановлення її вартості. Таке клопотання прокурор пов`язує з тим, що обвинувачені та свідок лише в ході судового розгляду повідомили суду нові обставини, які не були відомі в ході досудового розслідування, а тому не було правових підстав для кваліфікації їх дій за іншими статтями КК України, зокрема як злочини проти власності. В той же час судом досліджено показання обвинувачених, які не заперечували, що 01.04.2020 на автомобілі прибули до свердловини та набрали нафту, хоча правих підстав володіти та розпоряджатися нею не мали, а тому судом констатовано неможливість кваліфікувати їх дії як кримінально карані, перебираючи функцію обвинувачення. Дані обставини свідчать про неповноту судового розгляду, так як відхилення вказаних вище клопотань сторони обвинувачення унеможливило проведення експертного дослідження та, як наслідок, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Просив урахувати і той факт, що судом не дано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , який під час слідчого експерименту та першочергових показань зазначив, що за домовленістю з обвинуваченими спостерігав за свердловиною, з метою недопущення витоку нафти з резервуару. Все це свідчить про поверхневе дослідження вказаних доказів, що, між іншим, залишено без належної мотивації при врахуванні одних доказів та неврахуванні інших, що є порушення вимог КПК України. Зазначив, що судом необґрунтовано покладено в основу вироку показання спеціаліста ОСОБА_13 щодо неможливості експлуатації свердловини та добування за допомогою мотопомпи нафти, які, на думку прокурора, є лише припущенням, оскільки фактичного огляду вказаним спеціалістом не проводилось. Посилаючись на положення ст.71 КПК України, щодо повноважень спеціаліста, вважає його показання недопустимим доказом, покладеним в основу вироку.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачених та їх захисника, які просили залишити вирок суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» передбачено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Як встановила колегія суддів, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, на які посилався орган досудового розслідування та, згідно зі ст.94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, не визнали, пояснивши, що ніякого видобутку сировини вони не здійснювали, а рідину брали з ємності. У них не було обладнання для видобутку сировини і відповідну техніку для видобутку вони не встановлювали.

Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до неповноти судового розгляду, яка полягала, зокрема, у відмові в задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії в порядку ст.333 КПК України (відібрати три зразки рідини з резервуару для забору нафто продукції), при призначенні додаткової експертизи речовин, матеріалів та виробів, а в подальшому і у відмові у задоволенні клопотання прокурора від 27.12.2022 щодо призначення товарознавчої експертизи вилученої у обвинувачених нафтопродукції з метою встановлення її вартості.

Так, відповідно до положень ст.332 КПК України призначення експертизи є правом суду, а не його обов`язком.

Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду від 10.12.2021 року, було частково задоволено клопотання прокурора та призначено додаткову судову експертизу речовин, матеріалів та виробів (нафтопродуктів паливно-мастильних матеріалів). Проте було відмовлено у задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії, оскільки у кримінальному провадженні відповідні слідчі дії проводились під час досудового розслідування, на підставі відібраних зразків було проведено відповідну експертизу, з часу їх відібрання пройшло більше року, що в своїй сукупності свідчить, що прокурор не довів, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.

Ухвалою Бахмацького районного суді від 10.02.2022 року, з аналогічних підстав було повторно відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії, при цьому зазначивши, що прокурором не доведено, що у підземному резервуарі нафтопродукція, яка була виявлена 1 квітня 2020 року, зберігається в належних і не доступних для інших осіб умовах, враховуючи і зміну власника відповідного об`єкту. При цьому під час досудового розслідування було вилучено значний обсяг нафтопродукції, який надавався експерту і яку можна надати під час проведення додаткової експертизи.

Крім того, згідно з ухвалою Бахмацького районного суду від 26 грудня 2022 року, прокурору було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення в кримінальному провадженні товарознавчої експертизи, оскільки в обвинувальному акті прокурором визначена сума збитків, надані відповідні докази, а при заявленні відповідного клопотання не наведено відповідних мотивів для призначення експертизи, обставин про причини не проведення відповідної експертизи на досудовому розслідуванні, її необхідність для доведення у пред`явленому обвинуваченні, відсутнє посилання на конкретний перелік матеріалів та зразків для експертизи, не визначено відповідну експертну установу, що в своїй сукупності позбавляє суд можливості вирішити порушене питання не перебираючи на себе функцію обвинувачення

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками місцевого суду та підставами для відмови в задоволенні клопотань прокурора.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що посилання на безпідставність відмови місцевим судом у задоволенні клопотання про призначення експертиз по справі та про доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії, є намаганням усунути прогалини досудового розслідування та віднайти докази для доведення в діях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 «незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення».

Разом з тим, відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у ст.91 КПК України, покладається на прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

За змістом ч.1 ст.94 ч.1 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України, може бути вчинено у двох формах: 1) порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля або 2) незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.240 КК України настає у разі вчинення діяння хоча б у одній із цих форм (постанова Верховного Суду від 16.03.2021, справі № 742/1669/17).

Диспозицією частини 2 статті 240 КК України встановлено кримінальну відповідальність за незаконне видобування корисних копалин.

При цьому, незаконне видобування корисних копалин - це здійснення їх видобування без відповідного дозволу, а тому склад злочину вважається закінченим з початку незаконного видобування корисних копалин незалежно від добутих корисних копалин чи їх кількості.

Під незаконним видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення слід розуміти порушення встановленого законом порядку і правил вилучення корисних копалин із їх родовищ (покладів), а саме: їх видобування без спеціального дозволу на користування надрами, а також за відсутності спеціального акту, що засвідчує гірничий відвід, та без затвердженого проекту планів гірничих робіт, геологічного вивчення та охорони надр та затвердженого у встановленому законом порядку проекту відведення земель; експлуатацію родовищ корисних копалин з порушенням екологічних вимог проектів та планів розробки, без проходження обов`язкової екологічної експертизи; самовільне розширення меж територій родовищ; здійснення під виглядом дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин промислового видобування корисних копалин тощо. Видобування корисних копалин передбачає дії, які полягають у вилученні з родовищ корисних копалин будь-яким способом.

Під час розгляду кримінального провадження в місцевому та апеляційному суді обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснили, що видобутку нафти вони не здійснювали, будь-якого обладнання для її добування не використовували.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції спеціаліст ОСОБА_13 (старший інженер з видобутку НТВУ «Чернігівнафтогаз») пояснив, що в його обов`язки входить контроль нафтодобування, технології нафтодобування. Він ознайомився із паспортом свердловини та оглянув її фото. Зробив висновки, що виходячи із фотографій та паспорту, викачувати нафту неможливо, візуально експлуатація неможлива. Міг здійснюватись механічний видобуток, який дозволяє викачувати нафту з глибини, але це потребує живлення. За допомогою мотопомпи неможливо в даному випадку добувати нафту. Свердловина може бути заповнена нафтою протягом тривалого часу.

Допитані у місцевому суді свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 безпосередньо не вказали на обвинувачених, які здійснювали саме видобування нафти.

При цьому свідок обвинувачення ОСОБА_12 показав, що 01 квітня обвинувачені попросили його допомогти їм набрати мазуту із землі. Приїхавши на місце вони нічого не качали, оскільки рідина була густою, чорна труба вмонтована в землю.

Надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обставини, викладені в обвинувачені, а саме, що в грудні 2019 року ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , прибули до недіючої нафтової свердловини, яку облаштували для незаконного видобутку нафти шляхом самостійного встановлення фланців та крану призначених для самовільного відбору нафти. Приблизно в січні 2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під`єднали шланг до самовільно встановленого крану на свердловині, який у подальшому протягнули до підземного резервуару для забору нафтопродукції, до якої під дією тиску почала збиратися нафта.

Так, згідно з наданих стороною захисту доказів, а саме: адвокатські запити (т.2, а.к.п.215, 225, 233), інформація ДНВП «Геоінформ України (т.2, а.к.п.216), паспорт свердловини (т.2, а.к.п.217-222), інформація АТ «Чернігівобленерго» (т.2, а.к.п.224, 226), інформація про власника свердловини (т.2, а.к.п.227-232), було встановлено відсутність на свердловині електропостачання.

При цьому, згідно з поясненнями спеціаліста ОСОБА_13 , механічний видобуток, який дозволяє викачувати нафту з глибини, потребує електроживлення

А наявність в обвинувачених мотопомпи та шлангів не свідчать про здійснення ними видобування, що є складним технологічним процесом.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової експертизи речовин, матеріалів та виробів (нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів) від 09.07.2020 за № 2131-2133/20-24, надані на дослідження зразки рідин (об`єкти №№ 1, 2, 3) за визначеними фізико-хімічними показниками, є нафтопродуктами і є сумішшю вуглеводів важких та середньо дистилятних нафтових фракцій. Рідини, надані на дослідження (об`єкти №№ 2, 3) мають спільну родову приналежність між собою, а (об`єкт № 1) не має спільної родової приналежності з іншими рідинами (об`єкти №№ 2, 3). Рідин, надані на дослідження (об`єкти №№ 2, 3) походять з однієї ємкості (свердловини). Зразок рідини (об`єкт № 1) за своїм фракційним складом та масовою часткою сірки відрізняється від зразків рідин (об`єкти №№ 2, 3) і тому (об`єкт № 1) не походить з однієї ємкості (свердловини) (т.2, а.к.п.93-102).

Як пояснив у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_16 , якщо брати зразки зверху та знизу, то показники будуть відрізнятися, оскільки зверху більш легка фракція, а знизу більш важка. У разі відібрання з розливу могли бути розбіжності. Якщо у свердловині нафтопродукт стояв давно, то можливий варіант, що будуть відрізнятись зразки із свердловини та бочки. Об`єкт №2 було відібрано правильно і об`єкти співпадають між собою. Об`єкт №2 і №3 не співпадають з об`єктом №1.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не була доведена ознака об`єктивної сторони, а саме «видобування корисних копалин», і вказані обставини неможливо встановити із досліджених доказів.

Протокол огляду місця події від 01.04.2020 (т.1, а.к.п.19-26), в якому відображені результати виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, лише підтверджує проведення відповідного огляду та опис території, але не відображає зв`язок між діями обвинувачених і наявністю в них об`єктивної сторони інкримінованого діяння.

На підставі Акту про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства за № 133/05 від 24.10.2019 (т.2, а.к.п.7-8,14), згідно з яким в ході обстеження території біля с. Варварівка, Бахмацького району, Чернігівської області виявлено безхазяйну нафтову свердловину, яка знаходиться на відстані одного кілометра від с. Варварівка на обвалованій земельній ділянці, на якій наявні залишки бетонних конструкцій, дві ємкості по 50 метрів кубічних та підземний бетонний резервуар для зберігання нафти; свердловина в промислових масштабах не використовується, техніка та охорона відсутні; доступ до нафтової свердловини вільний; біля свердловини та ємкостей наявні розливи нафти; оголовок свердловини обладнано кранами, через які періодично проводиться несанкціонований відбір нафти; та Акту про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства за № 60/05 від 09.04.2020 (т.2, а.к.п.9-10, 15), згідно з яким станом на 9 квітня 2020 року оголовок зазначеної свердловини обладнано гнучким шлангом, через який проводиться несанкціонований відбір нафти в існуючу підземну ємкість; користування ділянкою надр здійснюється без спеціального дозволу; на момент перевірки підземна ємкість заповнена нафтою, глибина наповнення ємкості 1 м; ширина ємкості 2,6 м., довжина 9 м; фактично станом на 9 квітня 2020 року об`єм самовільно відібраної нафти становить 23,4 метрів кубічних; а також показань свідка ОСОБА_15 , неможливо встановити безпосередню винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки вони містять загальні висновки про незаконне видобування, але не вказують безпосередньо на обвинувачених, не розкривають процес видобування, деталі його здійснення, конкретних осіб, час його здійснення та інші обставини, на підставі яких можливо встановити винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Інші письмові докази у цьому кримінальному провадженні не є прямими доказами обставин, які складають об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню, та самі по собі не можуть бути достатніми для доведення пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення.

Відтак, аналізуючи досліджені докази по справі, місцевим судом правильно встановлено, що, незважаючи на те, що обов`язок доказування згідно ст.92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, доказів вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази, а також кваліфікувати їх дії, як кримінально карані, оскільки відповідні ознаки інших протиправних діянь їм не вмінялись, вони не відображені в обвинуваченні і докази про розмір вартості майна, яке могло бути викрадено у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку не подавались, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи, що інших переконливих аргументів на спростування вказаних висновків місцевого суду щодо оцінки доказів, в апеляційній скарзі прокурора не наведено, суд першої інстанції, оцінивши надані докази у справі, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вони є недостатніми для доведеності винуватості вчинення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що виходячи із засад судочинства, визначених ст.129 Конституції України, про забезпечення доведеності вини, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши докази обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з недоведеністю вчиненого кримінального правопорушення за ч.2 ст.240 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, а згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначене національне процесуальне законодавство України повністю узгоджується і з практикою ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення Суду від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини», згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно правової позиції ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за пред`явленим їм обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, стороною обвинувачення не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку були б достатніми для прийняття рішення про доведеність вчинення злочину, що і стало підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про скасування виправдувального вироку з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, необхідно визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4