Справа № 362/3187/23
Провадження № 1-кп/362/550/23
ВИРОК

Іменем України

20.07.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0001193 від 01.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Губаха Пермської області російської федерації, українець, громадянин України, освіта середня, працює без укладення трудової угоди, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-07.10.2002 Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-15.03.2011 Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

-20.07.2016 Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 396 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-23.03.2017 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

-05.01.2022 Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Так, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває дотепер.

ОСОБА_4 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, будучи раніше неодноразово засудженим за злочини проти власності, а востаннє 05.01.2022 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочини за таких обставин.

30.04.2023 близько 14:50 год. ОСОБА_4 з метою таємного викрадення чужого майна прибув до належного ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_3 . Потім, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переліз через паркан та підійшов до приміщення вищевказаного будинку, де через незачинені двері проник до будинку, звідки таємно викрав належні ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5000,00 грн., які знаходились в рюкзаку у спальній кімнаті. Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті. Щиро розкаявся у скоєному і пояснив, що йому потрібні були гроші на лікування матері, з якою проживає. Пояснив, що їхній будинок зруйновано через ракетні атаки, зараз з матір`ю переїхав проживати до іншого населеного пункту. Пообіцяв не вчиняти схожого у майбутньому, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що шкоду йому відшкодовано, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, які надані сторона судового провадження, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, з його слів працює лісорубом, є внутрішньо переміщеною особою, проживає разом з матір`ю, яка хворіє, у нього є малолітня дитина, за місцем проживання характеризується посередньо, а згідно з характеристикою, яка надана працівником поліції неодноразово притягався до адміністративної і кримінальної відповідальності, після притягнення до відповідальності не усвідомив ступінь провини та вчиняв інші правопорушення, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений 05.01.2022 Бородянським районним судом Київської області за ч. ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

Згідно з інформацією, яка надана представником органу пробації № 32/19/2007-23 від 22.05.2023, ОСОБА_4 перебуває на обліку у органі пробації з 19.09.2022 по теперішній час.

Таким чином, даний злочин вчинений обвинуваченим у період іспитового строку за вищезгаданим вироком суду, а тому при обранні міри покарання ОСОБА_4 необхідно застосовувати вимоги ч. 1 ст. 71 КК України і призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком, оскільки засуджений після постановлення вироку і до повного відбуття покарання скоїв новий злочин.

Так, відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо повторного звільнення від відбування покарання у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, яка викладена у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 752/2269/18 та у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 127/10266/19, вказано, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На думку суду, підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Так, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою, його матір хворіє та потребує стороннього догляду, наявні декілька обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, водночас суд враховує, що раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість.

Отже, з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та беручи до уваги, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, суд дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З цих підстав суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте винним покарання за вищезазначеним вироком суду, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту, обраний ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2023, належить продовжити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 05.01.2022, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід, що був застосований до ОСОБА_4 , ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2023 продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1