ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/831/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/371/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 3 липня 2023 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за наступних обставин.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 680 о/с від 16 грудня 2021 року старшого лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 230 о/с від 11 квітня 2022 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_7 до 11 квітня 2022 року являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_7 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави -України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф), а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом президента Володимира Зеленського № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який указами Президента України ОСОБА_10 неодноразово було продовжено строком до 20 травня 2023 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_7 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території м. Бердянська, Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Бердянська системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вирішив перейти на бік ворога, тобто у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення державної зради.

В подальшому в період часу з березня 2022 року до 8 квітня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення державної зради перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф. усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, 8 квітня 2022 року перебуваючи в адміністративній будівлі так званої народної міліції м. Бердянська, ОСОБА_7 отримав вказівку від керівника так званої народної міліції м. Бердянська ОСОБА_11 щодо збору табельної зброї у особового складу Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області та її подальшої передачі представникам окупаційної влади.

Того ж дня на виконання вищевказаної вказівки, продовжуючи реалізувати злочинний умисел направлений на вчинення державної зради ОСОБА_7 забрав табельну зброю у співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, у тому числі у старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_12 та начальника сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 , яку в подальшому мав передати представникам окупаційної влади.

Крім того, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_7 спільно з представниками окупаційної влади проводив незаконні обшуки за місцями мешкання співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, тим саме вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, а саме, у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворона в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

26 січня 2023 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 10, т. 1).

9 лютого 2023 року о 7 год. 18 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

9 лютого 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 164-169, т. 1).

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 9 квітня 2023 року включно (а.с. 170-172, т. 1).

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2023 року продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, строком до 10 травня 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2023 року строк досудового розслідування продовжено до 5 місяців, тобто до 10 липня 2023 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 липня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого залишити без задоволення, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який задовольнити, а в разі, якщо суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 липня 2023 року, шляхом визначення в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України не було викладено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, водночас судом цей факт було проігноровано.

Зазначає, що щодо ризику переховування, то ОСОБА_7 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, а знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали з травня 2022 року його дружина ОСОБА_14 та син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10 жовтня 2022 року після виїзду з м. Бердянську до м. Запоріжжя, ОСОБА_7 пройшов фільтраційну процедуру та через декілька годин на його мобільний телефон зателефонував працівник поліції Запорізького РВП ГУНП в Запорізькій області в ході розмови з яким ОСОБА_7 повідомив за якою адресою їде та де планує жити. З жовтня 2022 року по день затримання 9 лютого 2023 року ОСОБА_7 проживав за однією адресою, тобто не змінював місце проживання, а відтак не переховувався.

Вказує, що щодо ризику незаконно впливати, то ОСОБА_7 взагалі з квітня 2022 року по день затримання не підтримував жодного зв`язку зі свідками: ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які виїхали з м. Бердянська, спілкування у форматі смс було тільки зі свідком ОСОБА_19 з питань, що не мають жодного відношення до справи.

Зазначає, що є ілюзорним ризик знищення або приховання за вказівкою ОСОБА_7 невідомими особами предметів злочинної діяльності, адже у ОСОБА_7 вже проведено обшук, будь-яких відомостей слідством щодо наявності інших доказів немає.

Вказує, що щодо ризику вчинення нового злочину, то ОСОБА_7 не може вчинити інший злочин за умови перебування наприклад на цілодобовому домашньому арешту, і взагалі є неприпустимими та такими, що порушують принцип презумпції невинуватості висловлювання щодо вчинення іншого злочину, адже вина у вчиненні цього злочину не встановлена.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя послався виключно на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при продовженні тримання особи під вартою, що є неприпустимим з точки зору практики ЄСПЛ.

Вказує, що судом було детально висвітлено позицію захисника щодо підстав зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , перелічено докази, долучені захисником, проте не здійснено оцінки доказів в підтвердження наявності підстав для задоволення клопотання, не зазначено чи взяті до вони до уваги, чи ні, якщо ні, то з яких правових підстав, адже вказані докази спростовують зазначені прокурором ризик, а також ставлять під сумнів обґрунтованість підозри.

Зазначає, що судом було залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі, чим порушено норму статті 370 КПК України.

Вказує, що заперечуючи проти продовження тримання під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу в силу не підтвердження прокурором ризиків, сторона захисту свою позицію обґрунтовувала висновком експерта №СЕ-19/108-23-3097-Д від 10 березня 2023 року, відповідно до якого на документах, направлених експерту відсутні папілярні узори, які б належали ОСОБА_7 .

Зауважує, що на всіх вилучених під час обшуку доказах не виявлено папілярних узорів пальців рук ОСОБА_7 , що є суттєвим, оскільки фактично це підтверджує, що докази вилучені під час обшуку не мають жодного відношення до ОСОБА_7 та він ніколи навіть у руках їх не тримав та раніше не бачив.

Зазначає, що свідок ОСОБА_20 , як мешканець с. Осипенко упізнав будинок ОСОБА_13 на відео, долученим захисником та підтвердив, що єдині свідки, які живуть поруч з будинком ОСОБА_13 співробітники ДНЗ «Осипенківський аграрний ліцей»: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , її чоловік та інші свідки не бачили ОСОБА_7 під час обшуку в будинку ОСОБА_13 . Вказаний свідок, який виїхав з окупації 20 вересня 2022 року був свідком подій, що були в березні квітні 2022 року, а саме обшуків, що проводилися представниками окупаційної влади, при цьому жодного разу ані під час обшуку у свідка, ані під час обшуку у знайомих (7-9 осіб) свідка ОСОБА_7 не було.

Вказує, що відповідно до протоколу огляду предметів і документів від 30 березня 2023 року, де було оглянуто відео, зображено будинок ОСОБА_13 , а також місцевість на якій крім сусідів, зазначених свідком ОСОБА_20 немає, в цей час ОСОБА_13 в якості джерела обізнаності про факт проведення обшуків у нього вдома посилається на «слова мешканців с. Осипенка».

Зазначає, що свідок ОСОБА_24 , як мешканець с. Осипенко упізнав будинок ОСОБА_13 на відео. Також свідок повідомив, що ОСОБА_7 через блок пости вивозив її чоловіка, при цьому до ОСОБА_7 не було особливого ставлення, як мало б бути, у випадку як би він перейшов би на бік окупантів, а також спростував чутки, що під час обшуку в будинку ОСОБА_13 був ОСОБА_7 .

Вказує, що з протоколу огляду предметів і документів від 30 березня 2023 року вбачається, що було оглянуто відео на якому зображено будинок ОСОБА_13 , а також місцевість на якій крім сусідів, зазначених свідком ОСОБА_20 немає, в цей час ОСОБА_13 в якості джерела обізнаності про факт проведення обшуків у нього вдома посилається на «слова мешканців с. Осипенка».

Крім того вказує на протокол огляду ноутбука ОСОБА_7 на якому не знайдено жодних доказів в підтвердження винуватості останнього.

Також на підтвердження наявності підстав для зміни запобіжного заходу та існування доказів, які були відсутні під час обрання запобіжного заходу, нею було долучено: договір оренди квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 від 25 лютого 2023 року строком до 25 червня 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №06/23-06 від 17 лютого 2023 року в підтвердження того, що ОСОБА_7 10 жовтня 2022 року прибув на тимчасове проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; характеристику на ОСОБА_7 за підписом в/о старости Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Умансбкого району Черкаської області від 17 лютого 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №10/23-06 від 23 лютого 2023 року з детальним викладом в хронологічному порядку з зазначенням дат приїзду членів родини ОСОБА_7 ; акт №09/23-06 від 23 березня 2023 року в підтвердження дат, коли приїхав ОСОБА_7 та його члени родини; акт №15/23-06 від 17 лютого 2023 року в підтвердження того хто саме з родини ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 10 жовтня 2022 року; довідку ФОП ОСОБА_25 №1 від 20 січня 2023 року з якої вбачається, що з 1 серпня 2022 року по 1 січня 2023 року ОСОБА_26 син підозрюваного дійсно відвідував заняття з раннього розвитку; довідки з амбулаторної загальної практики сімейної медицини ТОВ «Медичний центр «Первинка», з яких вбачається, що син підозрюваного ОСОБА_26 звертався за медичною допомогою з 17 червня 2022 року по 14 лютого 2023 року.

Вказує, що судом залишено поза увагою висновок щодо відсутності зокрема на перепустці, яка за версією обвинувачення нібито була видана окупаційною владою ОСОБА_7 відбитків пальців рук ОСОБА_7 , що свідчить про те, що він ніколи не тримав в руках вказану перепустку, що є абсурдним за умови її видання для безперешкодного проїзду блокпостами.

Крім того зазначає, що залишено поза увагою письмові докази, зокрема довідки з Томащівського старостинського округу, а також протоколи допиту свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які зазначили, що авто Рено Логан під керуванням ОСОБА_14 з`явилось в с. Томашівка ще в квітні 2022 року, в той час як ОСОБА_7 приїхав разом з тещею, тестем та матір`ю в жовтні 2022 року на авто Audi. Вказані обставини свідчать про те, що перепустка на яку посилається суддя як на доказ можливого переховування ОСОБА_7 не має жодного доказового значення оскільки не була та не могла бути використана за умови її дійсного видання ані ОСОБА_33 , ані ОСОБА_34 .

Вказує, що судом залишено поза увагою, що ані слідчим, ані прокурором не доведена наявність будь-яких предметів, які нібито за їхньою версією можуть бути знищені ОСОБА_7 , про жоден з предметів не йдеться і в клопотанні слідчого про продовження запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків зазначений номінально, не підтверджується жодними доказами, оскільки наразі в окупації знаходиться батько ОСОБА_7 , його мачуха, які є авторитетними та впливовими особами серед місцевих мешканців, а відтак у випадку наявності вказаного ризику вже за вказівкою ОСОБА_7 мав би здійснювати тиск, проте цього не здійснюється, оскільки ОСОБА_7 не винуватий.

Вказує, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України нічим не підтверджено, оскільки стороною обвинувачення не доведена наявність будь-яких зв`язків ОСОБА_7 з окупаційною владою, єдиним суперечливим доказом є показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , які спростовані низкою показань свідків з боку сторони захисту.

Зазначає, що підозра не обґрунтована належним чином, оскільки органом досудового розслідування не встановлено достатніх доказів, які б свідчили про перехід ОСОБА_7 на бік ворога, факт збирання зброї крім суперечливих показань свідків, за умов, що зброю всі здавали, не має доказів в підтвердження проведення ОСОБА_7 обшуків, вилучення транспорту, тощо, відсутні відомості, які мали б обов`язково бути зазначені: «Коли проводився обшуку з конкретизацією часу, адреси, особи, тощо, аналогічне стосується вилучення службового транспорту».

Звертає увагу на те, що ст. 183 КПК України передбачає, що суд має право, а не обов`язок не встановлювати розмір застави.

Крім того, зауважує, що під час ознайомлення нею з матеріалами вже після 3 квітня 2023 року була встановлена наявність протоколів свідків ОСОБА_37 від 11 березня 2023 року, ОСОБА_38 від 11 березня 2023 року, ОСОБА_39 від 11 березня 2023 року, однак судом були залишені поза увагою вказані обставини, а також наявність в якості додатків до клопотання слідчого протоколів допитів вказаних свідків, тобто вони були у слідчого в справі, проте, він їх приховав від суду під час судового засідання, що відбулося 3 квітня 2023 року.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу, вважала що ризики не доведені, оскільки підозрюваний мав постійне місце проживання, про яке були обізнані працівники поліції. Зазначила, що підозрюваний не може впливати на свідків.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу без доповнень, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що слідчий суддя оцінив всі обставини. Зауважив, що сторона захисту оскаржувала повідомлення про підозру і у задоволенні скарги відмовлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, і яке може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є вагомі обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З огляду на ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою, і існують об`єктивні перешкоди для завершення досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Так, слідчий суддя, розглядаючи вказане клопотання, у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178, 199 КПК України, встановив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики продовжують існувати та не зменшилися до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу і в сукупності з даними про особу підозрюваного вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу.

З вказаними висновками слідчого судді, колегія суддів повністю погоджується, оскільки перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів провадження встановлено, що необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підтверджена.

Так, строк дії запобіжного заходу закінчується 10 травня 2023 року, проте, у кримінальному провадженні ще не були проведені всі слідчі дії, зокрема необхідно: отримати результати проведених негласних слідчих розшукових дій; провести додатковий допит підозрюваного ОСОБА_7 , у тому числі із застосуванням поліграфу; слідчим шляхом перевірити показання підозрюваного ОСОБА_7 ; за необхідності провести одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_7 та свідками з числа співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області; з урахуванням додатково зібраних доказів в разі необхідності повідомити підозрюваному про зміну раніше повідомленої підозри; виконати з підозрюваним та його захисником вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду; підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства.

В апеляційній скарзі необхідність проведення зазначених слідчих дій не заперечуються.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, всупереч твердженням апелянта, перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею вірно встановлено, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 , у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Зокрема, такими даними є: протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 27 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року вона займала посаду старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року їй на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_40 (співробітник Бердянського РВП) та сказав, що їй необхідно приїхати до будівлі поліції окупаційної влади та здати свою табельну зброю, крім того, ОСОБА_40 сказав, що якщо в неї є питання вона може їх задати ОСОБА_7 , який знаходиться біля будівлі поліції окупаційної влади. Приблизно через 10-15 хвилин вона прибула до будівлі поліції окупаційної влади, де побачила ОСОБА_7 зі своїм батьком. Вона підійшла до ОСОБА_7 та спитала, що їй робити, на що він відповів, що б вона почекала та що тих хто мешкає в Бердянському районі зараз заведуть до ОСОБА_41 (начальник поліції окупаційної влади ОСОБА_42 ) та він скаже, що необхідно робити. Через деякий час ОСОБА_7 сам зайшов до приміщення поліції окупаційної влади, потім вийшов та їм сказав заходити. Після цього, ОСОБА_7 провів їх до кабінету ОСОБА_41 , крім того, у вказаному кабінеті ще знаходився ОСОБА_43 , після цього ОСОБА_44 почав питати чи бажають вони служити в рядах рф, на що вони сказали, що їм необхідно поміркувати з цього питання. Після цього ОСОБА_44 дав команду ОСОБА_7 дізнатись анкетні дані та місце знаходження директора агрофірми, яка знаходиться в с. Новопетрівка та повідомив, що у разі виконання такої команди ОСОБА_7 призначити старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, ОСОБА_44 сказав їй, ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , що б вони здали свою табельну зброю ОСОБА_7 та назвав ОСОБА_7 паролі від блок постів, що б останній зміг перевезти через блок пости їх зброю. Крім того, ОСОБА_44 сказав, що б ОСОБА_47 віддав їх зброю співробітникам росгвардії на блок посту Петрівський шлях. Того ж дня, їй подзвонив ОСОБА_7 та сказав, що він в с. Новопетрівка та зараз приїде за зброєю. Під час зустрічі вона спочатку віддала ОСОБА_7 свій пістолет, а потім і пістолет ОСОБА_48 . Крім того, вже перебуваючи у м. Запоріжжя вона спілкувалась зі співробітником Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_49 та в ході розмови, останній повідомив їй, що у його батьків в с. Старопетрівка був обшук, на якому був присутній ОСОБА_7 (а.с. 31-35, т. 1); протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 27 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду начальника сектору взаємодії громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року йому на мобільний телефон подзвонив співробітник чергової частини Бердянського РВП (хто саме не пам`ятає) та повідомив, що йому наступного дня на 10 год. необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для чого він не повідомляв, однак сказав, що краще приїхати. Наступного дня він прибув до будівлі поліції окупаційної влади, де побачив багато колишніх співробітників Бердянського РВП, один з яких був ОСОБА_50 , він спитав для чого їх викликали, на що він сказав, що не знає та повідомив, що його ( ОСОБА_51 ) вже призначили на посаду та він працює в поліції окупаційної влади. Крім того, він побачив ОСОБА_7 , який також сказав, що його викликали, після цього приїхав батько ОСОБА_7 . Під час розмови батько ОСОБА_7 повідомив, що все буде добре та що новоставлений мер міста Бердянська від окупаційної влади його друг. Через деякий час його, ОСОБА_52 , ОСОБА_7 , ОСОБА_53 викликали до приміщення поліції окупаційної влади, де їх завели до кабінету у якому перебували двоє осіб в цивільній формі, один з яких сказав, що він начальник окупаційної поліції, після чого їх почали питати, чи бажають вони служити в рядах окупаційної поліції, на що вони сказали, що їм необхідно час поміркувати з цього питання. Після цього, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 , що в нього є завдання розвідати про начальника внутрішньої безпеки агрофірми «Ленфорд», яка знаходиться в с. Новопетрівка, у разі виконання такого завдання ОСОБА_7 призначать старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 зібрати зброю. Того ж дня, після обіду до нього додому приїхав ОСОБА_7 та сказав, щоб він віддав йому свою табельну зброю. Він спитав у ОСОБА_7 навіщо він співпрацює з окупаційної владою, на що ОСОБА_7 сказав, що б він віддавав йому свою зброю, інакше до нього приїдуть військові та заберуть її, після цього він віддав ОСОБА_7 свою табельну зброю. Після цього, ОСОБА_7 відкрив багажник свого автомобіля куди поклав його зброю, при цьому він побачив, що в багажнику вже була якась зброя. Після чого, він 11 квітня 2022 року виїхав на підконтрольну територію України. При цьому, він заховав службовий автомобіль на території учбового закладу та розукомплектував його. Приблизно 15 квітня 2022 року коли він вже перебував на території м. Запоріжжя йому зателефонувала його мати, яка знаходилась на окупованій території в с. Роза Бердянського району та повідомила, що їй зателефонував колишній співробітник Бердянської поліції ОСОБА_54 , почав погрожувати, що б він повідомив, де знаходяться запчастини від службового автомобіля. Того ж дня, від мешканців с. ОСОБА_55 йому стало відомо, що до нього додому приїхали військові рф та поліцейські, які перейшли на сторону окупаційної влади та проводили обшук, при цьому вони повідомили, що одним з таких поліцейських був ОСОБА_7 . Також, йому сказали, що ОСОБА_7 був за кермом його службового автомобіля Рено Дастер (а.с. 36-39, т.1); протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 27 січня 2023 року, з якого випливає, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду в.о. начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 13 квітня 2022 року він виїхав на підконтрольну території України. Вже перебуваючи на території м. Запоріжжя від колег йому стало відомо, що ОСОБА_7 перейшов на бік ворога та почав співпрацювати з окупаційною владою. Так, йому відомо, що ОСОБА_7 проводив обшук у одного зі співробітників Бердянського РВП ОСОБА_56 (а.с. 40-42, т. 1); протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 31 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду інспектора режимно-секретної частини Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 7 квітня 2022 року він виїхав з окупованого ОСОБА_42 до м. Запоріжжя. Вже перебуваючи у м. Запоріжжя, від колег, які також виїхали до м. Запоріжжя він дізнався, що ОСОБА_7 разом з військовими рф їздив по місцям мешкання співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області та збирав у них табельну зброю. 3 липня 2022 року йому зателефонували сусіді з с. Старопетрівка Бердянського району та повідомили, що за місцем його мешкання проводився обшук. Як повідомили сусіди, обшук проводився військовими рф та колишніми співробітниками Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога. Як йому повідомили сусіди, серед колишніх поліцейських, які проводили в нього вдома обшук був і ОСОБА_7 . При цьому, сусіди йому повідомили, що його квадрацикл після обшуку повезли до с. Новопетрівка (тобто за місцем мешкання ОСОБА_7 ), а інші його автомобілі ГАЗ 66 та Рено Лагуна повезли до м. Бердянська (а.с. 43-45, т. 1); протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 6 лютого 2023 року, з якого вбачається, що він станом на 24 лютого 2022 року займав посаду поліцейського офіцеру громади сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 8 квітня 2022 року він зі своєю дівчиною поїхали до м. Бердянська за продуктами харчування, перебуваючи у м. Бердянську йому на мобільний телефон подзвонив співробітник Бердянського РВП та повідомив, що йому необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для співбесіди. Близько 11 год. він прибув до приміщення поліції окупаційної влади, де він зустрів свого начальника сектору ОСОБА_13 , співробітницю СПДР Бердянського РВП ОСОБА_52 та начальника СПДР Бердянського РВП ОСОБА_7 . Приблизно о 11 год. 30 хв. їх чотирьох запросили до приміщення поліції окупаційної влади та провели до кабінету начальника народної міліції м. Бердянська Соприкіна, який запропонував їм вступити до лав так званої народної міліції. ОСОБА_57 , ОСОБА_58 та ОСОБА_47 повідомили, що поміркують над такої пропозицією, а він відповів, що не бажає співпрацювати з окупованою владою. Крім того, ОСОБА_44 попрохав ОСОБА_7 зібрати зброю у Нестерова та ОСОБА_57 та передати її військовим рф на блокпосту в с. Нововасилівка. Крім того, ОСОБА_44 повідомив пароль від блок постів рф з метою безперешкодного перетину таких блок постів зі зброєю. Того ж дня, в вечорі йому зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що ОСОБА_7 зібрав зброю у тому числі і у ОСОБА_13 та повідомив останньому, що збирається співпрацювати чи оперуповноваженим чи керівником оперативного відділу народної поліції м. Бердянська. Крім того, вже перебуваючи на території м. Запоріжжя, по чуткам йому стало відомо, що ОСОБА_7 через деякий час звільнився з народної міліції м. Бердянська та почав працювати в адміністрації м. Бердянська у земельному відділі (а.с. 46-49, т. 1); протокол допиту свідка ОСОБА_59 від 18 березня 2023 року, з якого випливає, що він займає посаду начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області з превентивної діяльності. 25 лютого 2022 року він за командою керівництва ГУНП в Запорізькій області він вибув до м. Запоріжжя. З 27 лютого 2022 року ОСОБА_7 перестав виходити з ним на зв`язок, як йому було відомо, він виїхав до Бердянського району, де не було зв`язку. Приблизно в середині березня 2022 року від керівництва ГУНП в Запорізькій області було отримано письмовий наказ щодо евакуації особового складу Бердянського РВП до м. Запоріжжя. Такий наказ ним усно було доведено керівникам підрозділів Бердянського РВП, крім того копію наказу було скинуто за допомогою месенджерів Телеграм, Вотсап та Вайбер в групи у яких перебував особовий склад. Після цього, точний час не пам`ятає, йому зателефонувала ОСОБА_60 та ОСОБА_61 , які є підлеглі ОСОБА_7 та повідомили, що ОСОБА_7 забирав у них зброю за вказівками окупаційної влади. До цього моменту до нього вже доходили плітки, що ОСОБА_7 погодився на співпрацю з окупаційною владою та після його розмови з ОСОБА_57 та ОСОБА_62 фактично ці плітки підтвердились. Крім того, на підтвердження пліток зазначив, що найкращій друг батька ОСОБА_7 був призначений на посаду самопроголошеного мера м. Бердянська. ОСОБА_13 станом на 24 лютого 2022 року займав посаду начальника сектору взаємодії з громадами, останній був з ним постійно на зв`язку та також доповідав щодо фактів переходу ОСОБА_7 на бік ворогу (а.с. 50-52, т. 1); наказ (витягом) від 16 грудня 2021 року №680 о/с про призначення ОСОБА_7 начальником сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Бердянського районного відділу поліції (а.с. 104, т. 1); наказ від 11 квітня 2022 року №230 о/с про звільнення ОСОБА_7 зі служби поліції (а.с. 105, т. 1).

Відтак, в даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується вказаними доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобіганню ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Отже, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час застосування запобіжного заходу продовжують існувати та не зменшились.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, продовжує існувати ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування ризику переховування, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження підозрюваний ОСОБА_7 має місце проживання на тимчасово окупованій території, зокрема у м. Бердянську Запорізької області, де продовжував мешкати і під час її тимчасової окупації, має відповідні зв`язки в правоохоронних органах, оскільки є колишнім працівником поліції, що в сукупності може спонукати його до дій, які направлені на переховування на тимчасово окупованій території.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризики знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також не зменшились та підтверджується обізнаністю підозрюваного ОСОБА_7 з інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, про обставини, що є предметом доказування у ньому, про наявність чи відсутність певних доказів, які йому стали відомі, і маючи певні зв`язки з представниками окупаційної влади та близьких родичів ОСОБА_7 , які і надалі залишаються на тимчасово окупованій території, про що вказується в апеляційній скарзі, він може безпосередньо або через таких осіб вчинити спроби знищити, приховати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, що в свою чергу буде перешкоджати подальшому розслідуванню кримінального провадження.

З приводу ризику незаконного впливу на свідків, то як випливає із протоколів їх допиту, то всі вони колишні колеги ОСОБА_7 по службі в поліції, а тому він може знати їх анкетні дані, їх зв`язки, а також дані їх близьких та родичів, які залишились на непідконтрольній території України, у зв`язку із чим, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний може вчиняти безпосередньо на них або через їх родичів незаконний вплив.

Таким чином, враховуючи той факт, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, то ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні не зменшився та продовжує і надалі існувати.

Між іншого, слід зауважити, що досудове розслідування триває та свідки у даному кримінальному провадженні продовжують встановлюватися, про що свідчать матеріали провадження.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 він також продовжує існувати, оскільки маючі відповідні зв`язки із правоохоронними органами рф останній може і надалі вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Таким чином, оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, клопотання слідчого задоволено слідчим суддею обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

Також, при розгляді клопотання відповідно до вимог ч. 3 ст.199 КПК України досліджені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, слідчий суддя ретельно дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

При цьому, для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких було перевірено.

З урахуванням особи підозрюваного, стану його здоров`я, наявності обґрунтованої підозри, продовження існування ризиків відносно ОСОБА_7 , які не зменшились з часу застосування запобіжного заходу, беручи до уваги те, що на даний час у вищезазначеному кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України колегія суддів, виходячи із конкретних обставин інкримінованого підозрюваному діяння, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, не знайшла підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу, як того вимагав апелянт.

Посилання сторони захисту на довідки та характеристики з місця проживання ОСОБА_7 на момент його затримання, поряд з характером вчинення інкримінованого йому злочину, який направлений на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, то такі документи не мають істотного значення і не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, жодних довідок та характеристик відносно ОСОБА_7 матеріали клопотання, які були надіслані до апеляційного суду не містять.

Не містять матеріали клопотання і договору оренди житла у м. Запоріжжі, на який посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

З приводу доводів щодо того, що відповідно до ст. 183 КПК України суд має право, а не обов`язок не встановлювати розмір застави, то слідчий суддя і скористався таким правом, оцінивши в сукупності всі обставини у даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, згідно до ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, виключно тримання під вартою.

Отже не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам КПК України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 3 липня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/831/23