ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3359/22 Справа № 208/3618/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000131 за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, незаміжня, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
1) 19.04.2013 Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, 69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок вступив в законну силу 05.05.2013. Звільнена 15.07.2014 на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014;
2) 05.10.2017 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік;
3) 04.10.2021 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 та ч. З ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано 2 місяці позбавлення волі, за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.10.2017. До відбуття 3 роки 5 місяців позбавлення волі. 09.11.2021 звільнена по відбуттю покарання,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянки України, розлучена, не працює, освіта професійно-технічна, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судима,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі, строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Згідно ст. 76 КК України, зобов`язано засуджену протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 , у строк відбування покарання період її попереднього ув`язнення із 30.06.2022, тобто з часу її затримання і по день її звільнення 09.09.2022, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_9 у вигляді застави, як альтернативного запобіжного заходу, за ухвалою суду від 23.08.2022 при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яку було звільнено 09.09.2022 у зв`язку з внесенням застави в розмірі суми 12405 гривень (квитанція № 161957265 від 08.09.2022), залишено без змін та залишено його продовженим до набрання вироком законної сили.
Позовні вимог потерпілого ОСОБА_12 заявлені до ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 - 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок, у відшкодування завданої майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 у відшкодування витрат на залучення експерта - 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 16 копійок, на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи № 2866-22 від 23.06.2022.
Арешт накладений ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.06.2022 на мобільний телефон марки «Samsung J 530» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 скасовано.
Речові докази у справі після набрання вироком законної сили, а саме: мобільний телефон марки «Samsung J 530» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , переданий до камери речових доказів Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для зберігання - повернуто за належністю потерпілому, який належить ОСОБА_13 .
За обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 КК України, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України, за наступних обставин.
28.04.2022 приблизно об 11:00 годині (більш точний час не встановлено), раніше знайомі між собою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , перебували біля магазину «Малинка», розташованого по вул. Д. Яворницького, 32 в м. Кам`янському. В цей час вони зустріли раніше незнайомого їм ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_12 передав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 належну йому банківську картку AT КБ «ПриватБанк» (банківський рахунок НОМЕР_3 ) з метою купівлі ними продуктів харчування. Отримавши вказану банківську картку ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пройшли до приміщення магазину «Малинка», що розташований по вул. Д. Яворницького 32 у м.Кам`янському. В цей час у ОСОБА_9 та ОСОБА_11 раптово виник протиправний умисел, направлений на заволодіння за допомогою зазначеної банківської картки грошовими коштами, що належать ОСОБА_12 для реалізації якого вони вступили у попередню змову.
ОСОБА_9 діючи повторно, реалізуючи свій спільний з ОСОБА_11 злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, що знаходяться на вказаному картковому рахунку, попрохали ОСОБА_12 назвати їм пін-код банківської картки, належної останньому, будучи введеним в оману, добровільно назвав ПІН-код від зазначеної картки, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_9 направились до банкомату AT КБ «ПриватБанк», що розташований по вул. М. Грушевського, 23 в м. Кам`янське.
Продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного умислу, направленого на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 шляхом обману останнього, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, утримуючи банківську картку потерпілого при собі, підійшли до банкомату AT КБ «ПриватБанк», що розташований по вул. М. Грушевського, 23 в м.Кам`янське 28.04.2022 о 12:13 годині ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , використавши отриману від ОСОБА_12 банківську картку, здійснили банківське перерахування грошових коштів у сумі 20000 грн з картки ОСОБА_12 на картковий рахунок НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 . Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , за допомогою того ж банкомату, о 12:14 годині зняли з банківського рахунку ОСОБА_12 НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 5000 грн належні останньому.
Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_14 та ОСОБА_11 залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розділивши між собою викрадені шляхом обману кошти, тобто довели свій протиправний умисел до кінця.

20.05.2022 приблизно о 14:00 годині (більш точний час не встановлено), ОСОБА_9 , перебувала біля кафе-бару «Нокаут», розташованого по вул. Бурхана № 4а, в Кам`янському, де вона зустріла раніше знайомого їй ОСОБА_13 , у якого при собі був належний йому мобільний телефон марки «Samsung J530», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 в чохлі. В цей момент у ОСОБА_15 виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.
Реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, 20.05.2022 приблизно о 14:00 годині (більш точний час не встановлено), перебуваючи біля кафе-бару «Нокаут», розташованого по вул. Бурхана № 4а, в м. Кам`янському, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, розуміючи, що ОСОБА_13 довіряє їй, використовуючи довірливі відносини з останнім, ОСОБА_9 попрохала ОСОБА_13 надати їй під приводом здійснення дзвінка належний останньому мобільний телефон, «Samsung J 530» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , LMEI: НОМЕР_2 , в чохлі, не маючи дійсного наміру повернути його ОСОБА_13 .
ОСОБА_13 , довіряючи ОСОБА_9 та будучи необізнаним із її дійсними намірами та будучи впевненим, що вона поверне йому мобільний телефон, надав ОСОБА_9 мобільний телефон. Отримавши вказаний мобільний телефон, ОСОБА_9 , утримуючи телефон при собі та не маючи наміру повертати його потерпілому ОСОБА_13 , почала непомітно відходити від ОСОБА_13 та згодом взагалі зникла з його поля зору, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення.
Заволодівши таким чином майном ОСОБА_16 , а саме мобільним телефоном «Samsung J 530» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ОСОБА_9 в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму 1587 грн 20 коп.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковано: за епізодом від 28.04.2022 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб; за епізодом від 20.05.2022 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 в апеляційній скарзі не оскаржується.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з прийнятим рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних даних просить вказаний вирок суду відносно обвинуваченої ОСОБА_9 - скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок мякості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ витяги з ЄРДР.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказаної апеляційної скарги прокурор вказує, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченої положення ст. 75 КК України.
Звільняючи обвинувачену від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд належним чином не врахував тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки та особу винуватої, яка через 5 місяців з часу відбуття покарання у виді позбавлення волі та звільнення з установи виконання покарань за вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.10.2021 повторно вчинила злочин, який має обтяжуючи обставину вчинення кримінального правопорушення, щодо особи похилого віку. Майнову шкоду якому відшкодовано частково в незначному розмірі.
Сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_9 неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів майнового характеру, має не зняту та не погашену судимість за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не стала та продовжила вчиняти злочинну діяльність.
Також прокурор вказує, що відповідно до п. 2 розділу 4 Положення про порядок ведення ЄРДР затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 1349 від 06.04.2016, витяг з Реєстру це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальні правопорушення та не може вважатися доказом у розумінні ст.84 КПК України, а тому витяги ЄРДР підлягають виключенню з мотивувальної частини.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити.
Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_13 надав суду заяву від 14.11.2022, в якій просить розглядати апеляційну скаргу сторони обвинувачення без його участі.
Обвинувачена ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_12 про час та дату розгляду апеляційної скарги повідомлені були належним чином. Клопотань про розгляд за їх участю не надавали, а тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_11 та потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст.404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення обвинуваченій покарання, яке через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченої, то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню та незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке карання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість.
При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені статтею 76 цього Кодексу наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.
Ухвалюючи вирок суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону, безпідставно застосував при призначенні обвинуваченій покарання положення ст.ст. 75, 76 КК України та звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробування, що на думку колегії суддів не сприятиме досягненню мети покарання та запобіганню в подальшому вчиненню нових злочинів обвинуваченою.
Свій висновок щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України суд першої інстанції обґрунтував тим, що ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочинів, яке з огляду на положення ст. 12 КК України віднесено до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 КК України, на час вчинення злочинів мала не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, не працювала, позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх: синів ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку з чим встановив відсутність у ОСОБА_9 сталих соціальних зв`язків, перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП КМР «Міська лікарня № 1» з 2012 року з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, її посередню характеристику. Також суд вказав, що майно потерпілому ОСОБА_12 відшкодовано обвинуваченою ОСОБА_9 у розмірі 1500 гривень, а потерпілому ОСОБА_13 повернуто мобільний телефон. Щодо пом`якшувальних обставин, то суд врахував визнання ОСОБА_9 своєї вини за пред`явленим обвинуваченням.
Наявність обтяжуючих обставин - рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Однак, всупереч вищенаведеного суд не звернув увагу на те, що обставини вчинення злочинів й ті факти, що обвинувачена раніше тричі була засуджена за злочини, передбачені: ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 1 ст. 309 КК України, що відносяться до кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення; ч.ч. 1, 2, 3 ст.185 КК України, що відносяться до кримінальних правопорушень проти власності.
Також те, що ОСОБА_9 звільнившись з місць позбавлення волі, через короткий термін, 28.04.2022 та 20.05.2022 двічі вчинила кримінальні правопорушення, заволодівши грошовими коштами у розмірі 5000 гривень та мобільним телефоном, вартістю 1587 гривень 20 копійок.
Тобто, з вказаного слідує, що ОСОБА_9 будучи особою, яка раніше вчиняла злочини та відбувала покарання в місцях позбавлення волі, передбачаючи, що вчиняє каранні діяння, умисно продовжували вчиняти злочини, серед яких вчинено проти особи похилого віку, що свідчить про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не стала та не зробила відповідні висновки.
Суд апеляційної інстанції з огляду на вказані обставини приходить до висновку про те, що ОСОБА_9 вчинила умисні злочини проти власності та до неї не може бути застосовано положення ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, оскільки вищенаведене не буде відповідати принципам індивідуалізації покарання, а передбачені ст. 76 КК України наглядові та соціально-виховні заходи не будуть ефективними й достатніми для досягнення мети виховання ОСОБА_9 і попередження вчинення нею нових злочинів.
Щодо врахованої судом першої інстанції при призначенні покарання та застосуванні положень ст. 75 КК України обставини, яка пом`якшує покарання визнання вини, то колегія суддів приходить до висновку про те, що виказане з боку ОСОБА_9 в ході судового провадження, а саме визнання вини не може слугувати виключної підставою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, оскільки остання хоча і визнала свою провину та розкаялася, однак дані факти викликані затриманням безпосередньо після вчинення злочинів, усвідомленням невідворотності покарання та наявністю вагомих доказів на підтвердження вини обвинуваченої, яке направлене на її пом`якшення.
З урахуванням вищезазначених даних у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування реальної міри покарання є безпідставним, і, зокрема, ґрунтується на висновках, які не відповідають дійсності, а тому внаслідок безпідставного застосування судом положень ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що призначене місцевим судом обвинуваченій покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості злочинів, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої.
Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного обвинуваченій покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкі злочини проти власності, а також те, що дії обвинуваченої ОСОБА_9 становлять велику суспільну небезпеку, вчинені в умовах воєнного стану на території України, дані про особу обвинуваченої, яка раніше тричі судима, останній раз 04.10.2021 вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців. Звільнившись з місць позбавлення волі 09.11.2021 по відбуттю строку покарання, через 5 місяців, а саме 28.04.2022 та 20.05.2022 вчинила злочини проти власності, не працює, відсутність соціальних зв`язків, оскільки позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП КМР «Міська лікарня № 1» з 2012 року з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, посередню характеристику, часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди у розмірі 1500 гривень, а також повернення потерпілому ОСОБА_13 мобільного телефону, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у мінімальних межах санкцій передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі з реальним відбуттям.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ кримінальних правопорушень витягів з ЄРДР, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до п. 2 розділу 4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06.04.2016, витяг з Реєстру - це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення.
Враховуючи зазначене, витяги з ЄРДР не можуть вважатися доказом в розумінні ст.84 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині також підлягає задоволенню, а витяг з ЄРДР від 05.05.2022 за заявою ОСОБА_20 , витяг з ЄРДР від 01.06.2022 за заявою ОСОБА_21 - виключенню з мотивувальної частини вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, а також положеннями ст.615 (в редакції Закону № 2201-ІХ від 14.04.2022) КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержиснька Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України в частині призначеного їй покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_9 під вартою з 30 червня 2022 року по 09 вересня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Повернути заставу, яка визначена ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2022 року у розмірі 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень, заставодавцю ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Квитанція 161957265 від 08 вересня 2022 року.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на докази: витяг з ЄРДР від 05.05.2022 за заявою ОСОБА_20 ; витяг з ЄРДР від 01.06.2022 за заявою ОСОБА_21 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржено і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку невідкладно вручити обвинуваченій та прокурору.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4