У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000567 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , в.о. начальника Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Доманівка Миколаївської області, громадянина України, освіта середня - спеціальна, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Підгородня Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, працюючого будівельником в ПП «Реалбудсервіс Транс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14

потерпілий ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 14 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 призначити покарання за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років.

В інший частині вирок залишити без змін.

В ході апеляційного розгляду повторно дослідити дані, що характеризують особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст.185 КК України один рік арешту, за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити 14 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 призначити покарання за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Стягнути солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Стягнути солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 95071 (дев`яносто п`ять тисяч сімдесят одну) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, призначено йому покарання :

-за ч.1 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту;

-за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 6 770 ( шість тисяч сімсот сімдесят) грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 5 514 (п`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 27 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 17 671 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 64 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., тобто по 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. з кожного.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому відсутнє посилання на мотив та мету вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення.

Посилаючись на покази обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 зазначає, що ОСОБА_6 не мав наміру вбити потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_7 взагалі не приймав участі у бійці між потерпілим та ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що місце, де відбувалися події, а саме бійка між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_17 , не відповідає місцю, де було виявленого потерпілого ОСОБА_17 медичними працівниками.

На думку апелянта, при розгляді даного кримінального провадження судом не встановлено час та місце скоєння злочину, що є обов`язковим.

Вказує, що судом першої інстанції, всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, визнано допустимим наступні докази :

1)Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_18 ;

2)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_15 .

3)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_15 .

4)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_16 .

5)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_16 .

6) протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_19 .

7)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_20 .

8)протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2019 року та довідки до нього свідку ОСОБА_20 .

Оскільки у вище перелічених протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, слідчим, яким проведено слідчі дії, не зазначено причин, з яких дані слідчі дії було проведено за відсутності особи. Самі протоколи слідчої дії не містять опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими свідки можуть впізнати осіб, причетних до даного кримінального правопорушення; опис ознак, за якими свідки впізнали обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , має лише загальний характер.

Наголошує, що судом не враховано, що при проведенні огляду місця події від 18.08.2019 року, об`єктом огляду якого є квартира АДРЕСА_4 , було допущено істотні порушення кримінального процесуального законодавства. Оскільки, фактично відбувся обшук, який було проведено без згоди власника та квартиронаймача вказаного житла, а проведення цієї слідчої дії без ухвали слідчого судді є безумовним порушенням права власника на недоторканість житла. А тому, протокол огляду місця події від 18.08.2019 року, об`єктом огляду якого є квартира АДРЕСА_4 , складено з явним порушенням порядку, встановленого КПК, та в силу ст.86 КПК він є недопустимим доказом, а тому суд не може посилатися на нього при ухваленні рішення. Під час здійснення огляду місця події - квартири АДРЕСА_4 було вилучено:

-джинсові шорти з ременем, шкіряна курточка, футболка чорного кольору поміщено пакету №ЕХРО418196;

-кросівки білого кольору «Адидас» поміщено до пакету № ЕХР0418197);

-дерев`яну ніжку від столу поміщено до пакету № 1;

-металеву частину господарської сапки із фрагментом відламаного в ній дерев`яного руків`я, які поміщено до пакету № 2;

-еластичний бинт білого кольору, який поміщено до пакету №3.

Враховуючи, що протокол огляду місця події від 18.08.2019р., об`єктом огляду якого є квартира АДРЕСА_4 є недопустимим доказом та застосовуючи доктрину «плодів отруйного дерева» недопустимими доказами у цій справі слід вважати і всі докази, отримані за допомогою речей, вилучених під час проведення вказаного огляду. Такими недопустимими доказами, зокрема, є:

- висновок експерта № 921 від 06.12.2019,

- висновок експерта № 615 від 20.11.2019,

- протокол огляду предмету від 06.11.2019 року, проведений слідчим Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_21 .

Стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, зокрема, невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення. Оскільки, як вбачається з показів ОСОБА_6 , він наносив удари хаотично, так як відбувалася бійка між ним та потерпілим ОСОБА_17 . Потерпілий також наносив удари ОСОБА_6 , що підтверджується висновком експерта від 13.12.2019 № 466, тобто дії ОСОБА_6 не були односторонні. Після того, як ОСОБА_6 побачив, що ОСОБА_17 впав на землю та він йому розбив ніс, бійка була припинена. Зазначене підтверджує, на думку апелянта, що ОСОБА_6 не бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню через істотне порушення норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що судом не встановлено ні часу, ні місця скоєння злочину, у вироку суду розбіжності в часі зазначені від 24:00 год. до 03:00 год., та ці розбіжності не досліджені судом. Крім того, судом належним чином не встановлено місце скоєння злочину, оскільки потерпілого знайшли працівники швидкої допомоги за 150 метрів від місця скоєння злочину, що свідчить про те, що цю відстань потерпілий пройшов та можливо по дорозі отримав ще тілесні ушкодження.

Стверджує, що судом не було прийнято до уваги його версія подій, а саме те, що він з ОСОБА_6 , шукали потерпілого з метою з`ясувати відносини за розбиті окуляри та вибитий зуб. Мети вбивства ОСОБА_17 ні в нього ні у ОСОБА_6 не було. Коли вони зустріли ОСОБА_17 , останній схопив його за куртку, а він прохав його відпустити, а не так як вказано у вироку, що він перший почав розмову, а тому є співучасником. Бійка почалась між ОСОБА_6 та потерпілим, а він натомість намагався припинити її. Разом з тим, ці покази судом не спростовані та залишились поза увагою суду.

Пояснює, що він потерпілому не спричинив жодного тілесного ушкодження, а навпаки намагався зупинити ОСОБА_6 , щоб той не бив потерпілого. Разом з тим, судом його пояснення не взято до уваги та не надано їм належної оцінки.

Вказує, що відсутній зв`язок між тілесними ушкодженнями які він наніс потерпілому та тілесними ушкодженнями, які спричинили смерть потерпілого. Окрім того, в нього був відсутній будь який умисел на спричинення смерті потерпілому.

Зауважує, що відсутні будь які докази, які б вказували на наявність між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 єдиного умислу спрямованого на позбавлення потерпілого життя.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 , зазначає, що вирок підлягає скасуванню через суттєве порушення норм кримінального та кримінально-процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що вирок винесено без урахування дійсних обставин справи, не взято до уваги покази свідків, стороною обвинувачення не доведено мотив вчинення злочину, умисел ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства, причетність ОСОБА_7 до вчинення вбивства. Суд не об`єктивно з обвинувальним ухилом розглянув справу, дав неправильну оцінку доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, в основу вироку поклав припущення.

Звертає увагу, що обвинувачення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 чітко не сформульоване, є незрозуміле та неконкретизоване, без зазначення мотиву, мети, способу та інших елементів кримінального правопорушення, ґрунтується на припущеннях, а аналіз обвинувального акту свідчить про те, що він не містить формулювання обвинувачення як такого.

Зауважує, що як в обвинувальному акті так і вироку суду вказано, що «діючи узгоджено та конклюдентно домовившись між собою», разом з тим у вітчизняному кримінальному законодавстві слово «конклюдентний» не вживається, для ОСОБА_7 цей вислів є незрозумілим, неприйнятним та він не розуміє від чого йому захищатись.

Пояснює, що у даному обвинувальному акті викладені обставини та зроблені висновки про те, що «обвинувачені досягли результату свого злочинного свого злочинного умислу, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого та бажаючи настання таких наслідків» і тут же вказано, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 в приміщенні реанімаційного відділення КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» від отриманих тілесних ушкоджень констатовано смерть ОСОБА_23 » Тобто побиття потерпілого, відбувалося 17.08.2019 року близько 02 год., а помер він через 5 днів після побиття. Тому правова кваліфікація дій обвинувачених навіть з цього обвинувального акту вбачається, що є невірною при доведеності вини обвинувачених. Стороною обвинувачення не доведений умисел саме на вбивство та мета вбивства. Обвинувачені не розуміють суті обвинувачення, викладеного таким чином, тому не можуть захищатися від такого обвинувачення. З даного обвинувачення незрозуміло, які саме дії вчиняв ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого, чи спричиняв він ОСОБА_17 тілесні ушкодження та які саме, якщо так, то якого ступеню тяжкості, який мотив був саме у ОСОБА_7 , чи бажав він настання смерті потерпілому.

Зауважує, що зі змісту обвинувального акта вбачається, що слідчий та прокурор висловили твердження про винуватість ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, що порушує принцип невинуватості. Звертає увагу, що при розгляді даного кримінального провадження судом не встановлено час та місце скоєння злочину, які є обов`язковими. Зазначає, що судом визнано належними та допустимими доказами протоколи огляду місця події, які містять грубі порушення норм діючого законодавства: так, протокол огляду місця події від 17.08.2019 року, проведений з 4.00 до 4.35 старшим слідчим СВ Южноукраїнського ВП ОСОБА_24 без понятих, без вказівки індивідуальних ознаків та найменувань засобів, на які здійснювалось фотографування в порушення вимог ст.104 - 107,234,237 КПК України. Додатки підписані спеціалістом ОСОБА_25 , який не зазначений, як учасник цієї слідчою дії. Такі ж порушення були допущені при інших оглядах місць подій, що є грубими порушеннями норм КПК, які призвели до порушення прав та свобод ОСОБА_7 та є явно недопустимими доказами.

Протокол огляду місця події від 17 серпня 2018 року із додатком - фото таблицею (зображення №1-3), складений слідчим СВ Южноукраїнського ВП, наявність плями бурого кольору на земельній ділянці по б-ру Шкільному в м. Южноукраїнську, в тому числі діаметром до 0,5 см, які ведуть по пішохідній алеї в напрямку пр-ту Соборності. Зазначено, що на відстані 1,5 метра від стіни магазину «Крок» знаходиться фрагмент дерев`яної палки (держака), на якому наявні плями бурого кольору. Але події мали місце в серпні 2019 року, а суд послався на протокол огляду від 17.08.2018 року, тобто за рік до настання зазначених подій.

Протокол огляду місця події від 18 серпня 2019 року в присутності ОСОБА_7 оглянуто квартиру АДРЕСА_4 , де мати ОСОБА_7 винаймає цю квартиру. Власника квартири не було. Заява ОСОБА_7 на надання дозволу на огляд квартири є незаконною, тому що він не являється ні власником квартири, ні наймачем. Така слідча дія проводилась без присутності адвоката, чим грубо було порушено право на захист. Фактично в квартирі був проведений обшук без відповідної ухвали суду, чим істотно порушені вимоги ст.237 КПК України. Цю обставину суд не дослідив та не надав належної оцінки.

Не надано належної оцінки висновку експерта № 2081 від 27 вересня 2019 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_17 , а саме зазначеному одному із пунктів висновку: дата та час смерті ОСОБА_26 - 22 серпня 2019 року о 18:50 год. - це через 4 суток після спричинення тілесних ушкоджень, що не може вказувати на наявність кваліфікації дій засуджених за ст.115 КК України. А також висновок: « Не виключено, що при наданні своєчасної спеціалізованої кваліфікованої медичної допомоги життя потерпілого могло бути збережене». Безпідставно та незаконно судом визнано як належні та допустимі докази протоколи впізнань за фотознімками: від 18 серпня 2019 року свідком ОСОБА_18 ; від 18 серпня 2019 року свідком ОСОБА_15 ; від 18 серпня 2019 року свідком ОСОБА_16 ; від 18 серпня 2019 року свідком ОСОБА_19 , 18 серпня 2019 року свідком ОСОБА_20 18 серпня 2019 року підозрювані на той момент були вже затримані та перебували у відділені поліції.

Зазначає, що покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 115 КК докази підтверджують факт перебування ОСОБА_7 на місці вчинення злочину, чого останній не оспорює. Однак вони не спростовують його показань та показань ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не наносив ударів потерпілому, не спричинив йому ніяких тілесних ушкоджень, що між ними не було домовленості на вчинення вбивства ОСОБА_17 , що ОСОБА_7 зупиняв ОСОБА_6 та прохав його припинити, що останній і зробив. Суд взагалі залишив поза увагою ці доводи та не спростував їх ніяк, не звернувши на них увагу, докладних мотивів такого рішення не навів, не перевірив обставин, за яких настала смерть ОСОБА_17 , а також не надав їм оцінку в сукупності з іншими доказами, а тому, висновки суду в цій частині відносно ОСОБА_7 є передчасними.

Зауважує, що у вироку суду відсутнє формулювання обвинувачення, яке б відповідало диспозиції п.12 ч. 2 ст. 115 КК України і було б визнане судом доведеним, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діяли не узгоджено, не доведено якою палицею нанесені були удари потерпілому та припинення дій ОСОБА_6 зі сторони ОСОБА_7 спростовують даний висновок суду.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, вважає зазначений вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Вказує, що суд хоча і послався у вироку, але недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, суспільну небезпечність злочину та його наслідки, адже внаслідок дій обвинувачених потерпілий у молодому віці втратив найцінніше - життя.

Крім того, судом не надано належної оцінки і обставинам скоєння вбивства, а саме те, що позбавлення життя відбулося у спосіб завдання не менше 10 ударів заздалегідь заготовленими предметами в область життєво важливих органів, в тому числі голови потерпілого, який при цьому перебував у лежачому стані і лише закривався своїми руками і природно не міг чинити опір, про що свідчать наявні тілесні ушкодження у вигляді саден на лівій руці потерпілого.

Зауважує, що поза увагою суду залишилось те, що використавши нікчемний привід та позбавивши людину життя, ОСОБА_27 , скориставшись цим, вчинив ще й корисливий злочин, а саме таємно викрав мобільний телефон потерпілого.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину визнавали в повному обсязі, однак під час судового розгляду свою вину не визнали та не розкаялися у вчиненому злочині, не висловили жодного каяття й співчуття, а лише намагалися уникнути відповідальності.

Вважає, що судом не дотримано вимог ст. 65 КК України, відповідно якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Натомість призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_7 за п. 12 ч. 2 ст.115 КК України, є таким, що хоча і не виходить за межі зазначеної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, проте за своїм розміром, за вчинений злочин, з огляду на особи обвинувачених, обставини і спосіб вчинення злочину, форму вини й мотиви його вчинення, тяжкість наслідків, що настали, є явно несправедливим через м`якість, тому вирок підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий, вважає зазначений вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особам обвинувачених через м`якість та в частині вирішення цивільного позову.

Вказує, що дане кримінальне правопорушення є особливо тяжким, яке вчинене за попередньою змовою осіб та у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачені під час досудового розслідування спочатку вину визнали, під час судового розгляду змінили свої покази. Вони не розкаялись, не просили вибачення, поводили себе зухвало та добровільно не відшкодували матеріальну та моральну шкоду.

Не погоджуючись з розміром стягнутої судом моральної шкоди, пояснює, що під час судового розгляду, який тривав майже 2 роки, він та його рідні, знову пережили душевні страждання через тривалість судового розгляду кримінального провадження через неодноразові перенесення судових засідань, що вплинуло на його стан здоров`я. Кожного разу в судовому засіданні, він знову й знов відчував білі втрати свого єдиного сина та біль того, що у нього залишились двоє неповнолітніх дітей, які також пережили й переживають душевні страждання через втрату свого батька.

Зазначає, що через те, що нормами КПК України не передбачено збільшення розміру моральної шкоди під час розгляду кримінального провадження судом перш інстанції, вважає, що моральна шкода повинна бути збільшена до 50000 (п`ятсот) тисяч гривень, оскільки з часу подання цивільного позову та до його вирішення судом минуло два роки, на даний час сума є такою, що не відповідає засадам розумності і справедливості.

Також вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні вимог щодо витрат на встановлення пам`ятника загиблому синові, а посилання суду на те, що пам`ятник не був встановлений та підтверджений квитанцією про ці витрати не відповідає дійсності. Так на момент подання цивільного позову пам`ятник не міг був встановлений, що є загальноприйнятим, тому сума у цивільному позову була зазначена 53600 грн. та підтверджувалась накладною від 30.10.2019 року. Разом з тим, з того часу минуло два роки, пам`ятник вже виготовлений та розпочато його встановлення, з урахуванням зросту цін на дані послуги сума збільшилась та на даний час становить 62700 грн.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 17 серпня 2019 року близько 02:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в цей час перебували в стані алкогольного сп`яніння на бульварі Шкільному, між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , під час розмови із ОСОБА_17 , яка переросла в конфлікт, виник умисел, на спричинення смерті останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений за спричинення смерті потерпілому, 17 серпня 2019 року близько 02:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на бульварі Шкільному між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , діючи узгоджено та конклюдентно, за попередньою змовою між собою, в ході конфлікту із ОСОБА_17 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи настання останніх, використовуючи заздалегідь заготовлені ними фрагмент дерев`яної палиці (держака) та дерев`яної ніжки від стола, а також руками та ногами, нанесли ОСОБА_17 не менше трьох ударів а область голови, не менше семи ударів в область тулуба та кінцівок, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді крововиливів в м`які покрови голови, забійних ран голови, перелому кісток склепіння та основи черепа, субдуральних (під тверду мозкову оболонку) та субарахноїдальних (під м`яку мозкову оболонку) крововиливів з ділянками забою та розтрощення речовин мозку, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_17 .

Крім цього, 17 серпня 2019 року близько 02:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_6 , який в цей час разом із ОСОБА_7 перебували на алеї біля будинку АДРЕСА_7 , де спричинили ОСОБА_17 тілесні ушкодження, виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна належного ОСОБА_17 мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , 17 серпня 2019 року близько 02:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, перебуваючи разом із ОСОБА_7 на алеї біля будинку АДРЕСА_7 , де спричинили ОСОБА_17 тілесні ушкодження, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи настання останніх, керуючись корисливими мотивами, з метою обернення чужого майна на власну користь, діючи непомітно для ОСОБА_17 , підняв із землі належний ОСОБА_17 мобільний телефон марки «Sony Xperia Z3», який випав з його кишені в ході нанесення йому тілесних ушкоджень, тим самим таємно викрав цей телефон, розпорядившись у подальшому ним на власний розсуд і спричинивши потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду у розмірі 800,00 грн.

Судом кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України та за ч.1 ст. 185 КК України, як умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб та таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою осіб та таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 - у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою осіб, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, а саме - показаннях обвинувачених, потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_30 , ОСОБА_18 , а також письмових доказах, які містяться в матеріалах справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час свого допиту в суді першої інстанції визнав факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, проте зауважив, що наміру на позбавлення життя ОСОБА_17 , ні він, ні обвинувачений ОСОБА_7 , не мали. Пояснив, що хотіли лише поговорити із потерпілим про відшкодування моральної шкоди за інцидент, що мав місце в парку, однак, останній відреагував неприйнятно, не хотів розмовляти, сказав, що нічого відшкодовувати не буде, вживав нецензурну лайку та образливі слова. Бійку спровокував ОСОБА_17 . Після бійки із кишені ОСОБА_17 випав мобільний телефон, на що він сказав, що забирає його собі в рахунок відшкодування моральної шкоди. Чи чув ОСОБА_17 це чи ні, він не знає. В подальшому він залишив телефон за місцем своєї роботи, де його й виявили поліцейські.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення та також наголосив, що вони не мали наміру позбавляти життя ОСОБА_17 . Ці покази, надані обвинуваченими, суд належним чином проаналізував, що відобразив у вироку.

Що стосується доводів обвинувачених про те, що вони не мали умислу на вбивство потерпілого, то суд першої інстанції дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з такою позицією суду, виходячи з наступного.

За нормативним визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 взяв палицю у нього вдома, однак, для чого він її брав не цікавився. ОСОБА_6 наніс ОСОБА_17 три удари палицею, яка після цього зламалась, також руками і ногами, однак, куди саме не знає, бо було темно.

Потерпілий ОСОБА_10 , батько ОСОБА_17 , допитаний в судовому засіданні зазначив, що наступного дня після побиття його сина, вони з дружиною прибули до відділку поліції де побачили ОСОБА_7 , який йому добровільно в присутності чергового та інших співробітників все розповів, зокрема, про те, що вони попросили у потерпілого закурити, однак, ОСОБА_31 сказав, що в нього немає цигарок. Розповів, як ОСОБА_6 бив ОСОБА_32 по голові, а він вирвався і побіг в сторону другої школи, де вони збили його з ніг. Сказав, що били ОСОБА_32 вдвох у різній мірі палками з металевими частинами, ОСОБА_6 командував цим, а в кінці ОСОБА_6 стрибнув ОСОБА_33 на голову. Потім розповів як ОСОБА_6 заліз ОСОБА_33 в карман і забрав телефон та кредитні картки.

Згідно висновку експерта № 615 від 20 листопада 2019 року фрагмент дерев`яної палиці (держака), на якому мається пляма бурого кольору, фрагмент дерев`яної палиці, вилучених в ході огляду місця події від 17 серпня 2019 року та металева частина господарської сапки із фрагментом відламаного в ній дерев`яного руків`я, вилучені в ході огляду місця події 18 серпня 2019 року, до розділу складали єдине ціле. Дане джерело вказує на знаряддя умисного вбивства, ураховуючи й то факт, що обвинувачені не заперечували його використання при вчиненні кримінального правопорушення.

Також про умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_17 , свідчить й те, що обвинувачені, після побиття потерпілого, залишили останнього на місці події, не надавши будь-якої допомоги, втекли.

Смерть ОСОБА_17 настала від відкритої черепно мозкової травми у вигляді забійних ран голови, переломів кісток склепіння та основи черепа, субдорального (під тверду мозкову оболонку) та субарахноїдального (під м`яку мозкову оболонку) крововиливів з ділянками забою та розтрощення речовин мозку з вклиненням його стовбурових відділів у великий потиличний отвір. Малоймовірно, що ОСОБА_17 після спричинення йому тілесних ушкоджень міг здійснювати самостійно активні дії: чинити опір (самооборону), пересуватися та кричати.

При судово медичному дослідженні трупу ОСОБА_17 знайдені тілесні ушкодження в області кінцівок у вигляді численних саден та синців, які характерні для боротьби та самозахисту та свідчать про здійснення ним фізичного супротиву в момент посягання на його здоров`я. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, в момент їх спричинення взаємне розташування потерпілого та нападаючого (нападаючих) змінювалось. Виявлені при судово медичному дослідженні трупу ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді синців поздовжньої форми на кінцівках та правої бокової поверхні передньої черевної стінки свідчать про те, що вірогідніше за все травмуючий предмет був повздовжньої форми, не виключено округлої. Кількість ударних впливів в область голови в результаті яких утворились виявлені тілесні ушкодження не менше трьох.

Вищенаведені докази беззаперечно вказують, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_17 , про що також не заперечують самі обвинувачені, які потягли настання смерті останнього. Не визнання при цьому умислу на вбивство, не спростовує наслідків, які настали від їх дій, та відповідно кваліфікацію.

Велика кількість нанесених ударів потерпілому обвинуваченими, їх характер та локалізація, а саме удари наносились палицею зі значною силою в життєвоважливі органи потерпілого, в тому числі в область голови, свідчать про направленість умислу обвинувачених на умисне вбивство ОСОБА_17 .

Стосовно доводів захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, то суд першої інстанції дослідив, встановив та надав вірний висновок діям останнього. Так суд встановив, що ОСОБА_7 не лише перебував поряд із ОСОБА_6 , а й вчиняв дії, що свідчать про його дійсні наміри, як то, умисел на умисне вбивство ОСОБА_17 , а саме: взявши палицю прибув разом із ОСОБА_6 на місце вчинення злочину, мав змогу бачити і усвідомлював дії останнього, однак, активно не намагався відвернути наслідки його діяння, а будучи поміченим поліцією охорони відразу після вчинення правопорушення, втік з полицею в руках. Зазначені обставини свідчать про узгодженість дій обвинувачених, які були спрямовані на позбавлення життя потерпілого.

За такого, суд першої інстанції вірно відхилив доводи захисту про непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, з таким висновком погоджується й апеляційний суд.

Всі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, з урахуванням показань обвинувачених, підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення ( його часу, місця, способу, обставин його вчинення, у тому числі й перебігу події), причетності обвинувачених до учинення інкримінованих їм діянь, їх винуватості, форми їх вини, мотивів і мети та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у даному провадженні кримінальних правопорушень.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_6 та ОСОБА_22 у умисному вбивстві за попередньою зимового групою осіб, а тому їх дії правильно кваліфіковано за п.12 ч.2 ст.115 КК України. Доводи обвинувачених, на думку колегії суддів, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційних скарг.

Посилання обвинувачених та їх захисників, щодо недоведеності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, викладені в апеляційних скаргах твердження, були предметом розгляду в суді першої інстанції та перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказами.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого про невідповідності призначеного судом покарання ступню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Прокурор та потерпілий, вказуючи в апеляційних скаргах на те, що суд призначив обвинуваченим явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про застосування більш суворого покарання, не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд, першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд взяв до уваги, що він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення (п. 12 ч.2 ст. 115 КК України) та кримінальний проступок ( ч.1 ст. 185 КК України), особливості й обставини вчинення кожного із правопорушень, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення щодо кожного із них, поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, у тому числі що діями ОСОБА_34 було спричинено невідворотні наслідки у виді настання смерті потерпілого та його більш істотну участь у досягненні цього наслідку, особу обвинуваченого та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд взяв до уваги, що він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, особливості й обставини їх вчинення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, поведінку обвинуваченого до, під час та після їх вчинення, у тому числі що діями ОСОБА_7 було спричинено невідворотні наслідки у виді настання смерті потерпілого та його менш істотну участь у досягненні цього наслідку, врахував особу обвинуваченого та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особам обвинувачених, буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченим покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону немає.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання несправедливим через його м`якість, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, в апеляційній скарзі потерпілий не погоджується з рішенням суду, щодо сум стягнення з обвинувачених матеріальної та моральної шкоди, вважає, що його позовні вимоги повинні бути задоволені повністю.

Разом з тим, апеляційний суд, вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині, є обґрунтованим та правильним.

Так, згідно ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилом ч.3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У цій справі шляхом надання відповідних чеків є доведеним спричинення цивільному позивачу матеріальної шкоди, що полягає у здійсненні витрат на придбання ліків та лікарських засобів, понесених за період знаходження ОСОБА_17 в лікарняному закладі, на загальну суму 8 607, 87 грн. Крім цього, суд першої інстанції вважав належно доведеним розмір понесених цивільним позивачем витрат, пов`язаних із похованням ОСОБА_17 у сумі 9 800,00 грн., із яких 1 450,00 грн. витрати, підтверджені товарним чеком від 23 серпня 2019 року ( а.с. 54) та 8 350,00 грн., витрати, підтверджені рахунком №237 від 24 червня 2019 року ( а.с. 55).

Стосовно витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника у сумі 53 600 згідно накладної від 30 жовтня 2019 року (б/н), то суд вірно вказав, що відшкодуванню підлягають лише реальні збитки, в не орієнтовні чи прогнозовані в майбутньому, які ймовірно можуть бути понесені у заявленій сумі, оскільки фактичних витрат за цією накладною, як пояснила представник, цивільним позивачем здійснено не було, вона просто вказує на розцінки щодо виготовлення і встановлення пам`ятника на день її отримання. У даному випадку накладна від 30 жовтня 2019 року (б/н) підтверджує лише саму по собі вартість тих чи інших товарів, послуг і робіт, пов`язаних із виготовленням пам`ятника.

Щодо питання стягнення моральної шкоди, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав цивільний позивач через втрату сина, характер немайнових витрат, їх тривалість, неможливість їх відновлення, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням віку і стану здоров`я цивільних відповідачів, які на цей час не мають легальних джерел доходу, вважав необхідним частково задовольнити вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., яку солідарно стягнув із обвинувачених.

Крім цього, слід зауважити, що потерпілим до почату розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинувачених на його користь моральної шкоди, в зв`язку зі втратою сина, в розмірі 350 000,00 грн. А тому, вимоги апеляційної скарги потерпілого про збільшення суми стягнення моральної шкоди на його користь до 500000, 00 грн. судом апеляційної інстанції є неприйнятними.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянтів, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , в.о. начальника Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: