ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

11 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні:

- клопотання захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України;

- клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся до суду клопотанням, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_8 , в якому захисник просить суд закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч. 1 ст.284 КПК України (далі КПК), у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК після повідомлення особи про підозру.

Сторона обвинувачення в свою чергу звернулась до суду з клопотаннями про продовження застосованого щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення та заперечення сторін кримінального провадження щодо кожного з поданих клопотань, оцінивши доводи клопотань на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Дане рішення судом приймається на основі дослідження матеріалів кримінального провадження лише в частині дотримання строків досудового розслідування та на підставі обставин, які повністю визнаються стороною обвинувачення та захисту, але сторони по різному оцінюють їх законність.

Так, судом встановлено, що відомості про кримінальне провадження №0003930 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 16.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України (епізод умисного пошкодження майна потерпілого ОСОБА_12 шляхом підпалу) (п.1 Розділу I Реєстру матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр).

Відомості про кримінальне провадження № 0001069 внесені до ЄРДР 02.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України (епізод умисного пошкодження майна потерпілого ОСОБА_13 шляхом підпалу) (п.37 Розділу I Реєстру). Це кримінальне провадження зупинялось відповідним процесуальним рішенням слідчого у зв`язку з неможливістю встановити місце знаходження ОСОБА_9 в період з 01.06.2020 року по 13 червня 2020 року і, постановою слідчого від цієї дати після встановлення факту затримання ОСОБА_9 досудове розслідування кримінального провадження №0001069 відновлено.
Про кримінальне провадження № 0001108 відомості внесені до ЄРДР 11.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України (епізод умисного пошкодження майна потерпілого ОСОБА_14 шляхом підпалу) (п.96 Розділу I Реєстру).

За твердженням як сторони захисту так і сторони обвинувачення укримінальному провадженні № 0001069 від 02.04.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру 01.06.2020 року.

Однак, з огляду на завдання кримінального провадження, визначені ст.2 КПК, а також загальні засади кримінального провадження, визначені ст.7 КПК у тому числі такі як верховенство права, законність, рівністю перед законом і судом, суд не погоджується з такими твердженнями сторін, з огляду на таке.

У судовому розгляді керівна роль належить судові. Він є головним суб`єктом цієї стадії: здійснює правосуддя, постановляє вирок і ухвали і несе всю повноту відповідальності за дотримання основних засад кримінального провадження.
Судовий розгляд, будучи спрямований на вирішення всіх завдань кримінального процесу, здійснюється в умовах безобмежувальної дії всіх засад та гарантій правосуддя.
Відповідно до ст. 111 КПК, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КПК слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.
Стаття 135 КПК визначає, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.
Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом (ч 1 ст. 136 КПК).
Проте, надані суду стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять інформації про належне виконання слідчим вимог ст.ст.135, 136 КПК.
При цьому прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити суду та надати докази чим саме підтверджується вручення ОСОБА_9 складеного слідчим повідомлення про підозру у кримінальному проваджені №0001069 та не надав суду раціонального пояснення у зв`язку з чим слідчим не було вжито всіх дієвих заходів на виконання вимог ст.135 КПК для належного повідомлення ОСОБА_9 про виклик до слідчого та повідомлення його про підозру. Так само прокурор не зміг надати раціонального пояснення в чому полягає переконання сторони обвинувачення, що згадане повідомлення про підозру ОСОБА_9 було вручено, з урахуванням тих обставин, що слідчий склавши повідомлення про підозру 01.06.2020 року, того ж дня, тобто 01.06.2020 року виніс постанову, якою зупинив досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001069 від 02.04.2020 року з підстав, що місце знаходження ОСОБА_9 не відоме.
Така процесуальна поведінка слідчого безумовно ставить під сумнів обізнаність ОСОБА_9 про те, що відносно нього розпочате кримінальне провадження, а слідчим були виконані вимоги ст.ст.135, 136 КПК.
Отже, розглядом клопотання захисника та аналізом матеріалів судового провадження, встановлено недотримання стороною обвинувачення положень ч.1 ст.278 КПК щодо належного повідомлення ОСОБА_9 про підозру, які не можуть залишитись поза увагою суду.
Так, частинами 1, 8 ст. 42 КПК визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Підозрюваному вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.
Згідно із п.3 ч.1 ст.276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 276 КПК у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Відповідно до положень ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором та має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
З огляду на наведені норми процесуального закону підставами для визнання особи такою, що не набула статусу підозрюваного, є порушення визначеного порядку здійснення повідомлення про підозру та/або відсутність у повідомленні обов`язкових для такого рішення елементів (невідповідність за змістом).
Як встановлено судом, про що зазначалось вище, ОСОБА_9 письмове повідомлення про підозру, яке складене слідчим 01.06.2020 року в рамках кримінального провадження № 0001069 не було вручене у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, оскільки підтверджуючи дані про таке вручення відсутні, та відсутні дані, що слідчий вживав заходів для належного повідомлення ОСОБА_9 про підозру (вручення під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання ОСОБА_9 , направлення повістки поштовим зв`язком, шляхом направлення листа із повідомленням, яке б було повернуто слідчому з відміткою про вручення, тощо).
В контексті викладеного, варто зауважити, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд. Стаття 6 § 3 a) вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51). Стаття 6 § 3 a) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).
Як вже зазначалось судом, законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру. Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».
З урахуванням наведеного, суд вважає, що слідчим недотримано процедуру вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 01.06.2020 року, відтак, на переконання суду ОСОБА_9 в кримінальному провадженні №0001069 не набув статусу підозрюваного 01.06.2020 року, тобто в день складання слідчим повідомлення про підозру, що спростовує позицію захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 01.06.2020 року повідомили про підозру з формального боку та з матеріально-правовою концепцією, чим погіршили становище обвинуваченого ОСОБА_9 .
Водночас, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повідомив суд, що про факт, що його підозрюють у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.194 КК України в рамках кримінального провадження №0001069 (епізод умисного пошкодження майна потерпілого ОСОБА_13 шляхом підпалу) він дізнався наступного дня після його затримання, тобто 12.06.2020 року. У зв`язку з чим слід вважати, що повідомлення про підозру, складене слідчим 01.06.2020 року фактично вручене ОСОБА_9 12.06.2020 року та він набув в кримінальному провадженні №0001069 статусу підозрюваного.

Більш того, суд наголошує, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України за епізодом умисного пошкодження майна потерпілого ОСОБА_13 шляхом підпалу під час повідомлення і вручення йому про зміну раніше повідомленої підозри 20.11.2020 року в об`єднаному кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року.
Зазначене вище свідчить, що повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0001069 ОСОБА_9 здійснено 12.06.2020 року.

Далі, відповідно до матеріалів кримінального провадження та наданих суду прокурором копій документів, 11.06.2020 року слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 затримано безпосередньо на місці вчинення іншого злочину, відомості про який внесені до ЄРДР за №0001108 від 11.06.2020 року (п.п. 108, 109 Розділу I Реєстру).
12.06.2020 старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні №0001108 від 11.06.2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру (п.п.113, 114 Розділу I Реєстру), з вказаним повідомленням про підозру обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ознайомлені, про свідчить їх власний підпис.
06.07.2020 року постановою прокурора прокуратури Одеської області кримінальні провадження № 0001069 від 02.04.2020 року та № 0001108 від 11.06.2020 року об`єднані в одне провадження за № 0001069 від 02.04.2020 року.
03.08.2020 року старшим слідчим слідчого управління ГУНП України в Одеській області до суду подано клопотання про продовження строків досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0001069 від 02.04.2020 року, та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року строк досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0001069 від 02.04.2020 року продовжено до 13.10.2020 року.
29.09.2020 року старшим слідчим слідчого управління ГУНП України в Одеській області до суду подано клопотання про продовження строків досудового розслідування, 02.10.2020 року та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001069 від 02.04.2020 року до 13.12.2020 року.
21.10.2020 року постановою прокурора Одеської обласної прокуратури об`єднане кримінальне провадження №0001069 від 02.04.2020 року та кримінальне провадження № 0003930 від 16.12.2019 року об`єднані в одне кримінальне провадження під № 0003930 від 16.12.2019 року.
20.11.2020 року старшим слідчим слідчого управління ГУНП України в Одеській області обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри в об`єднаному кримінальному провадженні № 0003930 від 16.12.2019 року за всіма епізодами умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15
04.12.2020 року стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування і, того ж дня сторона захисту ознайомилась з матеріалами кримінального провадження на виконання вимог ст. 290 КПК України.
04.12.2020 року складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.
09.12.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадження №№0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України надійшов до Приморського районного суду м. Одеси.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).

За приписами ст.113 КПК процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно з п.10 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше (ч.7 ст.217 КПК).

Відповідно до положень ст.219 КПК (в редакції, яка діяла на момент здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. При цьому досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Разом з тим, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 КПК, не включається у строки, передбачені цією статтею (ч. 5 ст.219 КПК).

Частина 4 ст.219 КПК (в редакції, яка діяла на момент здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні) встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу. При цьому, за ч.5 ст.294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до ст.283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За положеннями ст.293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч.2 ст.297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

При цьому на стадії завершення досудового розслідування дії слідчого і прокурора, передбачені статтями 290-293 КПК (повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів, складення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, їх затвердження, вручення стороні захисту, а також направлення до суду) мають бути вчинені в межах визначеного процесуальним законом строку досудового розслідування.

Як встановлено судом, у кримінальних провадженнях №0001069 від 02.04.2020 року та № 0001108 до ЄРДР 11.06.2020 року, які 06.07.2020 року постановою прокурора були об`єднані в одне під №0001069, ОСОБА_9 було здійснено повідомлення про підозру (підстави такого висновку наведені вище), отже строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні слід відраховувати з 12.06.2020 року з моменту здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_9 , а тому строк досудового розслідування в кримінальному провадженні закінчувався 12.08.2020 року. Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження за клопотаннями слідчого, поданих в межах досудового розслідування продовжувався слідчим суддею двічі до 13.10.2020 року та до 13.12.2020 року.
21.10.2020 року постановою прокурора Одеської обласної прокуратури об`єднане кримінальне провадження №0001069 від 02.04.2020 року та кримінальне провадження № 0003930 від 16.12.2019 року, в якому станом на день об`єднання не було повідомлено про підозру жодній особі тому до нього застосовуються положення п.2 ч.2 ст.219 КПК, об`єднано в одне кримінальне провадження № 0003930 від 16.12.2019 року. Отже рішення про об`єднання кримінальних проваджень в одне прокурором прийнято в межах строку досудового розслідування, продовженого слідчим суддею до 13.12.2020 року та у відповідності до положень ст.ст.217, 219 КПК кінцевим строком досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003930 від 16.12.2019 року, яке перебуває на розгляді суду є 13.12.2020 року.
20.11.2020 року, тобто також в межах досудового розслідування, старшим слідчим слідчого управління ГУНП України в Одеській області обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри в об`єднаному кримінальному провадженні № 0003930 від 16.12.2019 за всіма епізодами умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15
04.12.2020 року стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування, того ж дня сторона захисту ознайомилась з матеріалами кримінального провадження на виконання вимог ст. 290 КПК України, після чого 04.12.2020 року складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України, а 09.12.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0003930 від 16.12.2019 року надійшов до Приморського районного суду м. Одеси.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурором дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо дотримання строків досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду, стороною обвинувачення вчинено відповідні дії в межах процесуальних строків встановлених ст.219 КПК України із врахуванням положень ч.5 ст.219 КПКУ України та вимог ст.290 КПК України, тому підстав для застосування п.10. ч.1 ст.284 КПК України суд не вбачає.

Розглядаючи клопотання сторони обвинувачення суд заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватим у скоєнні злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років; вік та стан здоров`я обвинувачених, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню їх під вартою; кожен з обвинувачених має зареєстроване місце проживання в м. Кривий Ріг і вони не мають постійного місця проживання в м. Одесі, до затримання обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_9 не мали постійного місця роботи, а обвинувачений ОСОБА_16 проходив службу у ДСНС та відповідно володіє певними навичками, здобутими під час несення служби; те, що обвинувачені у даному кримінальному провадженні згідно даних обвинувального акту раніше не судимі.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочинах, які ставляться їм у вину, вони можуть вчинити спроби ухилитися від суду.
Крім того, судом враховується, що судом не допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, а також розмір шкоди, який завданий потерпілим у даному кримінальному провадженні злочинами, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 загальний розмір якої складає 1781283,18 грн. та про відшкодування якої потерпілі звернулись до суду з позовними заявами.

Зазначені обставини також свідчать про існування ризику можливого переховування обвинувачених від суду з метою ухилення від відповідальності як кримінальної так і цивільної.

Крім того, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Враховуючи неможливість до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеним нормами процесуального права, вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченими впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених з метою їх залякування або викривлення їх показів.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених, на даний час не зникли та існувати не перестали, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачені, кожен з них окремо, перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти дії щодо здійснення тиску на інших учасників даного кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження перед судом.

Крім того, таким обставинам уже надавалась оцінка у попередніх судових рішеннях, які переглядались апеляційною інстанцією та залишені без змін, що й дало можливість застосувати та продовжувати дію запобіжного заходу у виді триманні під вартою до обвинувачених та така оцінка стосується перспективних фактів. Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, інших, суттєвих для справи обставин, які б не були предметом судового розгляду під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу сторона захисту не навела.
За таких обставин, суд вважає за доцільне продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених, у зв`язку з чим судом не приймаються доводи сторони захисту про наявність підстав для зміни відносно обвинувачених запобіжного заходу на менш суворий.

Суд переконаний, що вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених та на даний час існувати не перестали, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Щодо альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої визначено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року, суд не вбачає підстав для зміни цього розміру, у зв`язку з чим визначений судом розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію на умовах, визначених в попередньому судовому рішенні.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 284, 369-372, 376 КПК України, суд -

постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, до кожного з них окремо, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 січня 2023 року.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 08.11.2021 року у розмірі 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 908000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень, обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному з них окремо залишити без змін.
Судовий розгляд кримінального провадження відкласти.

Строк дії ухвали суду в частині продовження щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинувачених обов`язків, в разі внесення визначеної судом суми застави, становить до 09 січня 2023 року, включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 15:20 год. 11 листопада 2022 року в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/21884/20
Номер провадження № 1-кп/522/45/22
Головуючий суддя ОСОБА_1