Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року(ЄРДР №0000249),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 рокувідмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Водночас, задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 185, ч.2 ст. 209, ч.1 ст. 309, ч.ч.1,3 ст. 357 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 11 лютого 2023 року включно.

Залишено щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 попередньо визначений розмір застави, кожному зокрема, та обов`язки, які на них покладені у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року.

Таке своє рішення в частині відмови у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання суд мотивував тим, що наявні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчиняти дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а тому немає підстав для зміни застосованого раніше виду запобіжного заходу відносного останнього та звільнення його з під варти.

Водночас, рішення в частині продовження строку дії запобіжного заходу суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені ст.177 КПК України і, на наявність яких посилається прокурор, не змінились та не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання цим обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним в частині, що стосується його підзахисного, оскільки судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини провадження та не належним чином оцінено докази й аргументи, надані його учасниками.

Зазначає, про те, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, обвинувачений, виявляє бажання брати участь у обороні держави, за станом здоров`я обвинувачений підлягає до мобілізації та не має медичних протипоказань щодо військової служби, а тому стороною захисту в порядку ст.616 КПК України було подано клопотання до прокурора про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 для його призову на військову службу під час мобілізації. Проте, прокурор не звернувся з відповідним клопотанням до суду. Разом з тим, вказує, що, під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не наведено жодної підстави для обрання та продовження строку найсуворішого запобіжного заходу щодо обвинуваченого. Таким чином, на думку захисника, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час відпали, просить змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, які зазначені в клопотанні, протягом 48 годин з`явитись та мобілізуватись (працевлаштуватись) у Збройні Сили України (у зв`язку з оголошеним воєнним станом і мобілізацією), шляхом з`явлення у ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відсічі нападу російської федерації, про що повідомити суд не пізніше 72 годин і надати підверджуючі документи.

Разом з тим, 29.12.2022 року на електронну адресу Волинського апеляційного суду від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання, в якому останній, просить проводити розгляд справи без його участі, щодо апеляційної скарги сторони захисту заперечує, вважаючи що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які апеляцію підтримали з підстав викладених у ній, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом з матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 185, ч.2 ст. 209, ч.1 ст. 309, ч.ч.1,3 ст. 357 КК України.

Ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 кожному зокрема обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням суми застави в розмірі 945 900 (дев`ятсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот) гривень, який неодноразово продовжувався судовими рішеннями і, останній раз ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2022 року до 17.12.2022 року включно.

З приводу судового рішення в частині, що стосується поданого захисником обвинуваченого клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для призову ОСОБА_6 на військову службу під час мобілізації в порядку ст.616 КПК України, то апеляційний суд зазначає.

Так, відповідно до ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

З аналізу вказаного положення кримінального процесуального закону, вбачається, що нею встановлено правовий алгоритм дій суб`єктів кримінально-процесуальних відносин при вирішенні питання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Так, правом на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування особі запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, має лише прокурор, який фактично реалізовує його, і при цьому, за наявності визначених КПК України підстав за результатами розгляду клопотання, адресованого йому обвинуваченим.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, про те, що захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в даному випадку не є суб`єктом, який у відповідності до ст.616 КПК України наділений правом на звернення до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Разом з тим, відмовляючи захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, місцевим судом було вірно враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 на даний час обвинувачується у вчиненні нетяжких ч.2 ст. 185 КК України, тяжких ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 209 КК України, особливо тяжких злочинів ч.5 ст. 185 КК України та кримінальних проступків ч.1 ст. 309, ч. ч.1, 3 ст. 357 КК України, санкції найтяжчої статті передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна та дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, а також наявності доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що він може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані в даному кримінальному провадженні, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , не підлягає до задоволення, так як немає підстав для зміни застосованого раніше виду запобіжного заходу відносно останнього та звільнення його з під варти.

Таким чином, судове рішення у вищеозначеній частині є цілком обґрунтованим, законним і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

З приводу судового рішення в частині, що стосується поданого прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання сторони обвинувачення прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених .ч. 2, 3, 5 ст. 185, ч.2 ст. 209, ч.1 ст. 309, ч.ч.1,3 ст. 357 КК України. При цьому, обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні вказаних злочинів стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Встановлено і те, що судовими рішеннями ОСОБА_6 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 лютого 2023 року. Водночас, обвинуваченому залишено без змін розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2020 року.

Продовжуючи цьому обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка (які) стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам незаконного впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання сторони обвинувачення в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, який раніше судимий, не працює. В даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 185, ч.2 ст. 209, ч.1 ст. 309, ч.ч.1,3 ст. 357 КК України, які за кваліфікацією злочинів відповідно є нетяжкими ч.2 ст. 185 КК України, тяжкими ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 209 КК України, особливо тяжким ч.5 ст. 185 КК України та кримінальними проступками ч.1 ст. 309, ч. ч.1, 3 ст. 357 КК України, і зокрема, санкція ч.5 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діянь, його віку та стану здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання доведеним ризикам, встановленим п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, до уваги судом не приймається, оскільки дані обставини, не є такими, які б спростовували або зменшували наявність доведених стороною обвинувачення ризиків.

Усі інші доводи сторони захисту з приводу незаконності судового рішення в частині продовження строку запобіжного заходу на увагу суду не заслуговують, оскільки не є такими, що зменшували б ризики, які були доведені стороною обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді