ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/614/23 Номер провадження 11-сс/814/474/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем судового засідання прокурора власника майна представника власника майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000269 від 30.12.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням слідчий суддя задовольнив клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та наклав арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 з забороною розпорядження, а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «BMW 740»,чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вказаного кримінального правопорушення, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відсутність на даній стадії будь-яких негативних наслідків для підозрюваного внаслідок арешту майна з позбавленням лише права розпоряджатися майном без позбавлення права користування, а тому клопотання є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник власника майна-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого ВП ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 відмовити повністю.

Зазначає, що вказаний автомобіль та квартира, на які накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя та вважає, що накладення арешту на таке майно є протиправним та порушує права подружжя.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_8 , власника майна ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст.170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст.170КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000269 від 30.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.201-2 КК України.

10.02.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.3 ст.201-2 КК України, а саме у продажі предметів гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинене у значному розмірі, під час дії воєнного стану.

13.02.2023 старший слідчий СВ ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 звернувся до Київського районного суду м.Полтави з клопотанням про арешт майна за погодженням прокурора ОСОБА_10 , мотивуючи своє клопотання тим, що накладення арешту на майно без позбавлення права користування необхідне з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

14.02.2023 слідчий суддя Київського районного суду м.Полтави задовольнила клопотання слідчого та наклала арешт з забороною розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_7 : квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «BMW 740»,чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

Під час апеляційного перегляду було встановлено наявність мети арешту вказаного майна, а саме: для забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вилучене майно, як самостійно, так і в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами має суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи адвоката ОСОБА_8 про те, що рішення слідчого судді про накладення арешту на майно порушує права власності інших осіб, зокрема дружини підозрюваного ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки питання про конфіскацію майна на даній стадії кримінального провадження не розглядається, а слідчий суддя наклав арешт на майно з позбавленням лише права розпоряджатися майном без позбавлення права користування.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено і апелянтом в апеляційній скарзі не наведено, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 та ст.422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року, без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4