У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2023 Справа №607/1558/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000106 від 20 травня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст.189 КК України,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження міста Тернополя, українця, громадянина України, приватного підприємця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2023 року старшийслідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000106 від 20 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.1 ст.263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 20.05.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у квітні 2022 року ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , направлену на вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 , який, будучи керівником ТОВ «ФСК будівельна компанія», займався підприємницькою діяльністю у сфері надання будівельних послуг, достовірно знаючи, що з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан на підставі Закону України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Реалізуючи свій злочинний намір, 30.04.2022 ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_11 та передав мобільний телефон ОСОБА_8 , який під час телефонної розмови із ОСОБА_11 , діючи умисно, з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , висунув незаконну вимогу ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 460 000 грн. в рахунок погашення неіснуючого боргу, погрожуючи при цьому погрозою насильства над потерпілим, зокрема, фізичною розправою.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним злочинним умислом, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 13.05.2022 на автомобілі марки «TOYOTA», моделі «SEQUOIA» дн.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_8 , приїхали у АДРЕСА_3 , за місцем знаходження офісу ОСОБА_11 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , висунули незаконну вимогу ОСОБА_11 про передачу грошових коштів неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 в розмірі 900 000 грн., погрожуючи при цьому ОСОБА_11 фізичною розправою.

У подальшому, 18.05.2022 ОСОБА_9 , діючи умисно з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , зателефонував до ОСОБА_12 , який являється батьком ОСОБА_11 , та висловив йому погрози щодо фізичної розправи над ОСОБА_11 , якщо той не передасть на їх вимогу грошові кошти неіснуючого боргу ОСОБА_7 .

Надалі, 19.05.2022 ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 приїхали на автомобілі марки «TOYOTA», моделі «SEQUOIA» д.н.з. НОМЕР_1 , у АДРЕСА_3 , де за попередньою домовленістю зустрілись із ОСОБА_11 .

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , висловили вимогу ОСОБА_11 про передачу грошових коштів неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 в розмірі 900 000 грн., погрожуючи при цьому ОСОБА_11 фізичною розправою.

Цього ж дня, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 , діючи умисно з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи у АДРЕСА_3 , з метою залякування та схиляння до передачі їм грошових коштів, нанесли удари руками по обличчі та голові ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді синців лобової ділянки голови справа, повік правого ока, що поширюється на виличну ділянку, садна носа, синця правої щічної і чисельні садна лівої привушної ділянок, дефект ріжучого краю перших верхнього і нижнього лівих зубів, крововиливи слизової оболонки верхньої губи у центральній частині і зліва, синець лівого передпліччя, садна 1-2-3-го пальців правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, 01.06.2022 та 03.06.2022 ОСОБА_9 , діючи з відома ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з метою отримання грошових коштів у ОСОБА_11 , які вони вимагали раніше, телефонував до його батька ОСОБА_12 та висловлював останньому вимоги про передачу ОСОБА_11 грошових коштів неіснуючого боргу ОСОБА_7 , погрожуючи при цьому фізичною розправою над ОСОБА_11 .

Окрім цього, 03.06.2022 та 26.07.2022 ОСОБА_9 , діючи з відома ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 , телефонував до останнього та висловлював вимоги про передачу грошових коштів неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 .

У подальшому, 09.08.2022 ОСОБА_10 , діючи з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час зустрічі із ОСОБА_11 біля спортивного комплексу «Колізей», що по АДРЕСА_4 , висловив вимогу про передачу грошових коштів неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 , які вони вимагали у ОСОБА_11 раніше.

Також, 15.08.2022 ОСОБА_9 , діючи з відома ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , під час зустрічі із ОСОБА_11 , яка відбулась на території АЗС «ОККО», що за адресою м. Тернопіль вул. С. Будного, 40, висловив вимогу про передачу ОСОБА_11 грошових коштів неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 .

Після цього, 16.08.2022 ОСОБА_8 , діючи з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , з метою отримання грошових коштів, які вони вимагали раніше, зателефонував до ОСОБА_11 й під час вказаної розмови висловив останньому вимогу про передачу грошових коштів у сумі 500 000 грн. неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 .

ОСОБА_11 сприйняв вищезазначені погрози фізичною розправою, які йому висловлювали як реальні, усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, був змушений погодитись на незаконну вимогу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 передати їм грошові кошти у сумі 500 000 грн. неіснуючого боргу перед ОСОБА_7 .

17.08.2022 ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_9 та повідомив, що він зібрав обумовлену суму та готовий передати ці кошти ОСОБА_9 .

Цього ж дня, за місцем роботи ОСОБА_11 в приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за вказівкою ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_13 , який не був обізнаний із злочинним умислом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , направленим на вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 , та повідомив ОСОБА_11 , що він прийшов по гроші для ОСОБА_9 .

ОСОБА_11 у той же час, перебуваючи у приміщенні свого офісу за вказаною адресою, відмовився передати грошові кошти ОСОБА_13 та повідомив про це ОСОБА_9 за допомогою мобільного телефону. Однак ОСОБА_9 під час телефонної розмови із ОСОБА_11 із застосуванням погроз та залякування наполягав на тому, щоб ОСОБА_11 передав грошові кошти ОСОБА_13 , оскільки той діяв за його вказівкою.

Надалі, цього ж дня, 17.08.2022, ОСОБА_8 , діючи з відома та за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , з метою отримання грошових коштів, які вони вимагали раніше, під час телефонної розмови із ОСОБА_11 висловив останньому вимогу про передачу грошових коштів у сумі 500 000 грн., повідомивши, що ОСОБА_13 діє в їхніх інтересах, однак ОСОБА_11 також відмовився передавати кошти ОСОБА_13 , повідомивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що він цього чоловіка не знає, а тому грошові кошти йому передавати не буде.

Окрім того, у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням із вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вогнепальну зброю, а саме пістолет марки «ZORAKI», моделі «925», після чого незаконно зберігав за адресою свого проживання в АДРЕСА_2 , без передбаченого законом дозволу.

У період часу з 10 години 35 хвилин по 11 годину 34 хвилини 21 вересня 2022 року у визначеному законом порядку, на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року, за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_5 проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено шумовий сигнальний пістолет марки «ZORAKI», моделі «925», калібру 9мм Р.А.К. промислового виготовлення, виробництва компанії «АТАК Arms», країна Туреччина, із номером 10013137, який є короткоствольною, гладкоствольною, вогнепальною зброєю, виготовлений шляхом переробки саморобним способом (демонтована втулка, яка перекриває ствол у передній частині, а також заглушений газовідвідний отвір), який приданий для стрільби, при цьому снаряди, вистрелені із нього, отримують енергію, достатню для враження цілі.

Своїми незаконними діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901-VIII від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної ради України № 2471-ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему» № 576 від 12 жовтня 1992 року (із змінами та доповненнями) та Інструкції «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 459 від 16 червня 2020 року.

25 січня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна та ч.1 ст. 263 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а такожіснування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням викладеного, даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий вважає, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтованими.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання слідчого. Захисник ОСОБА_5 зокрема, вважає, що підозра пред`явлена ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 є необгрунтованою. Також, при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід визначити заставу, оскільки підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, здійснює волонтерську діяльність, постійно з`являвся на виклики слідчого у даному кримінальному провадженні. Також захисник ОСОБА_14 вважає, що слідчим у поданому клопотанні, а також прокурором в судовому засіданні не доведено ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 20.05.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст. 263, КК України, тобто вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а також зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

25 січня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст.189 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст.189 КК України. Зокрема, такими доказами є: витяг з ЄРДР №0000106 від 20.05.2022 року, протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 03.06.2022, 17.06.2022, 02.11.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 17.06.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_7 від 03.06.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_11 , від 03.06.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_9 від 03.06.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою відносно ОСОБА_9 , від 03.06.2022, 22.08.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_8 від 24.06.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контроль особи відносно потерпілого ОСОБА_11 від 17.08.2022, 22.08.2022; висновок судової експертизи відео-, звукозапису №СЕ-19/120-22/9170-ВЗ від 29.09.2022; протокол обшуку за адресою АДРЕСА_2 від 21.09.2022; висновок судової експертизи зброї №СЕ-19/120-22/9298-БЛ від 12.10.2022; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контроль особи відносно ОСОБА_7 від 20.09.2022, інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на його непричетність до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна та ч.1 ст. 263 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_7 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна та ч.1 ст. 263 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні є те, що він підтримує дружні відносини із ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , і може впливати на них і схиляти їх до неправдивих свідчень та затягувати строки досудового розслідування. Також ОСОБА_7 , відоме фактичне місце проживання потерпілого та його батька, а також інших свідків показання яких можуть мати суттєве значення у даному кримінальному провадженні, він може незаконно впливати на них з метою дачі ними неправдивих показів.

Поряд з цим, відповідно до положення ч.2 ст.23 КПК України, не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Втім, за наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, навіть у разі перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Доводи сторони захисту не дають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином стороною обвинувачення доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 виключає його утримання під вартою, слідчому судді не надано.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин та характеризуючих даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним передбачених КПК України обов`язків, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя поряд з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Слідчий суддя також враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафну чи каральну функцію, що вплине на підозрюваного ОСОБА_7 .

Крім того слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного в разі внесення ним застави, обов`язки, що визначені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000106 від 20 травня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст.189 КК України,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23 березня 2023 року.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Тернополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень для внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Тернопільській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Отримувач: ТУ ДСАУ у Тернопільській області; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; номер рахунку (IBAN): UA0003454; призначення платежу застава за « ОСОБА_7 » у кримінальному провадженні №0000106 від 20 травня 2022 року за ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2023 року.

У випадку внесення застави, звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти та покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 1-4, 8 статтею 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

-не відлучатися від місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими, експертами та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Встановити строк дії ухвали слідчого судді до 23 год. 59 хв. 23 березня 2023 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_7 негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк її подачі обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1