Справа №635/1653/22
Провадження по справі №1-в/635/1/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

представника установи виконання покарань ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

секретар судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Центральне Снігірівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.. Строк відбування покарання рахувати з 29.09.2017 року

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 квітня 06.12.2018 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 29 вересня 2017 року.

Кінець строку відбування покарання 29 вересня 2023 року.

З 15.03.2021 року засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що засуджений залучався до виконання обов`язків старшого днювального відділення; порушень режиму тримання не допускає; заохочувався адміністрацією установи п`ять разів; приймає участь у виховних заходах та в програмі диференційованого виховного впливу «Професія»; за час відбування покарання закінчив Державно-технічний навчальний заклад «Роменський навчальний центр №56» і здобув професію (підвищив кваліфікацію за професією) «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», навчався у державно-професійному закладі «Темнівський навчальний центр №100», по закінченню присвоєно кваліфікацію кваліфікований робітник, токар 2-го розряду, а також закінчив онлайн курси за програмою FRE ZONE та отримав сертифікат успішного проходження курсу навчання для соціальних працівників та отримання відповідної кваліфікації для виконання обов`язків соціального робітника; вину у скоєному злочині визнав. Засуджений підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими родичами шляхом листування та телефонних розмов; стосунки доброзичливі, позитивно впливають на процес виправлення засудженого.

Засуджений у судовому засіданні просив задовольнити подання та звільнити його умовно-достроково,зазначив, що ним відбуто більше 2/3 призначеного покарання, має заохочення, жодного разу не порушував дисципліну та ввічливо ставиться до персоналу установи, раніше був працевлаштований, на даний час виконує обов`язки старшого днювального.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 02 жовтня 2017 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період утримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 13 січня 2019 року відбував покарання у ДУ «Роменська виправна колонія (№56), за час відбування покарання характеризувався позитивно, порушень режиму тримання не допускав, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та ПРВ установи, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався адміністрацією установи один раз. З 15 березня 2021 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 12.12.2022 року, ОСОБА_4 з 15 березня 2021 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100», характеризується позитивно, порушень режиму тримання не допускає; заохочувався адміністрацією установи п`ять разів. Засуджений залучається до виконання обов`язків старшого днювального відділення, до виконання робіт ставиться сумлінно, відповідально, проявляє розумну ініціативу; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці; утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайних зовнішній вигляд. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, на критику на свою адресу реагує адекватно; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації якої ставиться позитивно, із зацікавленням; за час відбування покарання закінчив Державно-технічний навчальний заклад «Роменський навчальний центр №56» і здобув професію (підвищив кваліфікацію за професією) «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», навчався у державно-професійному закладі «Темнівський навчальний центр №100», по закінченню присвоєно кваліфікацію кваліфікований робітник, токар 2-го розряду, а також закінчив онлайн курси за програмою FRE ZONE та отримав сертифікат успішного проходження курсу навчання для соціальних працівників та отримання відповідної кваліфікації для виконання обов`язків соціального робітника. Також ОСОБА_3 підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими родичами шляхом листування та телефонних розмов; стосунки доброзичливі, позитивно впливають на процес виправлення засудженого.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей, а саме засуджений:

1)29.06.1992 року Первомайським районним судом Харківської області за ст.ст.17, 141 ч.1, 206 ч.2, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі; звільнений 15.10.1992 року на підставі ст.2 Указу Президента України «Про амністію» від 17.08.1992 року.

2)17.09.1993 року Лозівським міським судом Харківської області за ст.ст.141 ч.3, 142 ч.2, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі; 27.05.1998 року звільнений за відбуттям строку покарання, у зв`язку з переглядом вироку на підставі Указу Президента України «Про помилування» від 21.04.1997 року, зменшенням строку покарання до 5 років позбавлення волі.

3)16.09.2002 року Лозівським міським судом Харківської області за ст.185 ч.3, 69 КК України до 2 років позбавлення волі, 19.02.2004 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 6 місяців 23 дні.

4)31.03.2005 року Лозівським міським судом Харківської області за ст.190 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.05.2008 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 4 місяці 13 днів.

5)20.02.2009 року Лозівським міським судом Харківської області, за ст.ст.186 ч.2, 309 ч.1, 70, 71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі.

6)21.06.2011 року Лозівським міським судом Харківської області за ст.ст.307 ч.2, 71 ч.1 КК України до 5 років 1 місяців позбавлення волі, 13.02.2013 року звільнений від подальшого відбуття покарання за хворобою за постановою Харківського районного суду Харківської області від 05.02.2013 року на підставі ст.. 84 ч.2 КК України, ст.. 537 ч.1 п.6 КПК України.

7)22.05.2018 року Лозівським міськрайонним судомХарківської області за ст.307 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року за вчинення тяжкого злочину

Засуджений винним себе не визнав, з призначеним покарання був не згоден, подавав апеляційну та касаційну скарги, в задоволенні яких йому було відмовлено.

Суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений до позбавлення волі, після відбуття покарання знову вчиняв злочини та був засуджений, крім того, до засудженого кожного разу застосовувалось звільнення до закінчення строку відбуття покарання з різних підстав, а саме ОСОБА_4 звільнявся на підставі Указу Президента України «Про амністію», Указу Президента України «Про помилування», двічі умовно-достроково, та один раз за хворобою, після чого він знову вчиняв злочини та був засуджений.

Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 та довідки про заробітну плату ОСОБА_4 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , засуджений в період з липня 2021 року по січень 2022 року включно був працевлаштований до господарчої обслуги та працював підсобним робітником та прибиральником в конторах, готелях та інших установах, за що отримував заробітну плату, в інший період засуджений не працював, заробітну плату не отримував.

Згідно довідки, виданої бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_10 від 02.08.2022, відомості про наявність майнового позову, виданої начальником ДУ «Роменської виправної колонії (№56) ОСОБА_11 від 23.11.2020, а також змісту вироку, яким засуджено ОСОБА_4 , вбачається, що з засудженого на користь держави стягнуто державні витрати в сумі 742,20 гривень, однак на виконання до бухгалтерії установи виконавчий лист не надходив, з особового рахунку засудженого утримань не було.

Таким чином, посилання в поданні щодо дострокового відшкодування засудженим стягнутих з нього вироком суду судових витрат не мають підтвердження.

Згідно Витягу з протоколу №21 від 21 жовтня 2020 року засідання комісії державної установи «Роменської виправна колонія №56» по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підподають під заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до суду на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно Витягу з протоколу №22 від 28.10.2020 року засідання комісії державної установи «Роменської виправна колонія №56» по розгляду матеріалів засуджених щодо переведення із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки на підставі ст.101 КВК України, вирішено подати матеріали до міжрегіональної комісії щодо зміни умов тримання шляхом переведення засудженого ОСОБА_4 до виправної колонії середнього рівня безпеки.

Згідно Витягу з протоколу №46 від 27.10.2021 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Отже, бездоганної поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього на даний час немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Застосування до засудженого заохочення у вигляді шести заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та ПРВ установи, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався адміністрацією установи, проходження освітніх курсів, здобуття професії, відбуття ОСОБА_4 2/3 строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого протягом 7 місяців в 2021 році без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення на протязі всього періоду відбування ним покарання, та не свідчать, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд вважає подання Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2023 року.

Суддя ОСОБА_1