Справа № 487/1686/19
Провадження № 1-в/487/41/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду Заводського району м.Миколаєва подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строку давності

ВСТАНОВИВ

Начальник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про можливість звільнення від призначеного вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.04.20 за ч.1 ст.125 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

До судового засідання представник органу з питань пробації не з`явилася надала суду заяву, в якій зазначила, що подання підтримує, просить розглянути справу за її відсутності.

До судового засідання прокурор не з`явивився, надав до суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення подання не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності.

Засуджений до судового засідання не з`явився.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обовязковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання без засудженого.

Як вбачається з вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.04.20 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.26 КВК України, засуджений зобовязаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом предявлення документа про сплату штрафу.

Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений штраф не сплатив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обовязку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд приходить до наступного.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

В той же час суд зазначає, що редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, дійшовши висновку про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені висновки суду обґрунтовані також правовою позицією ВСУ висловленою в постанові від 24 грудня 2015 року 5-324кс15 винесеної за результатом неоднакового застосування положень ст. 80 КК України в якій дійшов висновку про те, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що термін виконання вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.04.20 сплив, а обставин, які б свідчили про ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про можливість та доцільність звільнення засудженого від відбування покарання у звязку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 80 КК України, ст. 537, 539 КПК України, ст. 26, 27 КВК України, -

УХВАЛИВ

Подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.04.20 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд протягом 7 днів шляхом подачі апеляційної скарги з дня її проголошення, особами, які не були присутніми під час проголошення ухвали протягом 7 днів з моменту її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Суддя ОСОБА_1