Справа № 183/1262/23
№ 1-кп/183/1007/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000593 від 17.08.2022 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, солдата резерву 37 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2022 № 5 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 2-го танкового взводу 5 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102- IX), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним з принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як убачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, за таких обставин.

21.07.2022 приблизно о 19:00 поблизу АДРЕСА_2 на підставі усного розпорядження командира 2-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , виданого письмово 22.07.2022 та зареєстрованого у журналі бойових розпоряджень під № 7, командир 5 танкової роти 2 танкового батальйону ВЧ НОМЕР_2 , лейтенант ОСОБА_8 , 21.07.2022, вишикувавши особовий склад трьох танків № № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , в тому числі із навідником 2 танкового взводу 5 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону ОСОБА_5 , довів до відома інформацію про те, що вищевказаний особовий склад 23.07.2022 убуває на виконання бойового завдання відповідно до бойового розпорядження командира 2 танкового батальйону підполковника ОСОБА_7 та здійснити приховане переміщення зведеного танкового взводу 5 танкової роти в райони закритих вогневих позицій за відповідним сигналом, обладнати перекриті щілини та одиночні окопи для переміщення особового складу.

Однак, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді навідника 2-го танкового взводу 5 танкової роти 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася на той час поблизу АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 11, 28-32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, приблизно о 19:00 21.07.2022, після доведення до відома командиром 5 танкової роти 2 танкового батальйону ОСОБА_8 особовому складу, в тому числі і ОСОБА_5 , бойового розпорядження командира 2-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , під час воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, з метою його невиконання, відкрито, одразу після оголошення вказаного бойового розпорядження, приблизно о 19:00 21.07.2022 віч-на-віч в усній формі командиру 5 танкової роти 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 а приблизно о 12:00 22.07.2022 в усній та письмовій формі заступнику командира 5 танкової роти з морально-психологічного забезпечення 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 у присутності ОСОБА_8 , відкрито відмовився виконувати вищевказане бойове розпорядження.

У зв`язку з відмовою солдата ОСОБА_5 вибувати на виконання бойового завдання у складі екіпажу танку № 220 під командуванням лейтенанта ОСОБА_8 , виникла необхідність здійснення заміни особового складу екіпажу танку. Солдата ОСОБА_5 замінили ОСОБА_10 . Після заміни, бойове завдання було успішно виконано екіпажами трьох танків без втрат техніки та особового складу.

Всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Також додав, що вчинив непокору внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, викликаних морально-психологічним станом через довгий час несення військової служби, народженням сина і неможливістю його побачити. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 402 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також, що останній негативно характеризувався за місцем несення служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Разом із тим, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має фактичні шлюбні відносини як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, має на утриманні малолітню дитину, а також те, що наразі ОСОБА_5 перебуває в лавах Збройних сил України, за місцем несення служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризується позитивно, і в подальшому бажає проходити військову службу.

Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, за наявності пом`якшуючої покарання обставини, та відсутності обставин, які обтяжують його, суд доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді позбавлення волі на певний строк на рівні мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 402 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, але з максимальним строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1