Справа № 459/3664/18
Провадження № 1-кп/459/48/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі : головуючого - судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді Львівської області кримінальне провадження №0002075 від 27.10.2015 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Цеблів, Сокальського району, Львівської області, українки, громадянки України, з освітою вищою, непрацюючу, заміжньої, проживаючої : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_5 , 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год., керуючи належним їй, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що являється засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по проїжджій частині вулиці Винниченка у місті Червоноград, Львівської області, яка є другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Чорновола, що є головною дорогою, проявила неуважність та неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2. розділу 33 ПДР України, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» з номерним знаком НОМЕР_2 , який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя. В результаті таких протиправних дій водія ОСОБА_5 на перехресті вулиці Чорновола з вулицею Винниченка, міста Червоноград, відбулось зіткнення даних автомобілей.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Fluence» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки шиловидного відростка правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_5 , як учасник дорожнього руху грубо порушила наступні Правила дорожнього руху, а саме:

п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху»;

п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.1.10 «Дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість»;

п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

д) «Не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; а також вимоги розділу 33 ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено»).

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху обвинуваченої перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена вину свою у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала. Пояснила, що 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год. їхала з дочкою в лікарню своїм автомобілем марки «ВАЗ-2107» з номерним знаком НОМЕР_3 ТА. Вони рухались по вулиці Винниченка у місті Червонограді Львівської області, що є другорядною дорогою, та зупинились перед перехрестям з вулицею Чорновола, що є головною дорогою. До цього ж перехрестя рухався вантажний автомобіль, вона його пропустила. Після чого почала рух. Перед перехрестям подивилась вліво, а потім вправо. Виїхавши на перехрестя, побачила автомобіль потерпілої та почала гальмувати. Коли вона вийшла з автомобіля, то потерпіла вже стояла ззовні біля автомобіля. Хтось викликав поліцію і швидку. В момент зіткнення вона вже виїхала на вулицю Чорновола, але не доїхала до лінії розмежування. Дорога була двостороння. Автомобіль потерпілої рухався по середині дороги, лівим колесом по зустрічній частині дороги. Місце ДТП не покидала, була на місці події під час огляду місця події. ДТП відбулось у жовтні 2015 року, а слідчий експеримент провели з її участю у березні 2017 року за інших погодних умов і зі спливом тривалого проміжку часу. Свідка ОСОБА_8 на місці події не пригадує, його не бачила. Працівник ДАІ не ідентифікували сліди на дорозі із шинами її автомобіля, не заміряли їх. Цивільний позов не визнає.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченою, її вина у вчиненому підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год. їхала автомобілем марки «Renault Fluence» з номерним знаком НОМЕР_2 по вулиці Чорновола у місті Червонограді Львівської області, що є головною дорогою. Їхала по правій смузі зі швидкістю 40-50 км/год. На перехресті з вулицею Винниченка з лівої сторони в її автомобіль в`їхав автомобіль обвинуваченої ОСОБА_5 .. Його приблизна швидкість була 60 км/год.. При зіткненні обидва їхні автомобілі були в русі. Її автомобіль зсунувся праворуч на бордюру і вдарився у відбійник. Вона відчула удар і не могла рухатись, був перелом правої руки. Вона вийшла з автомобіля. Побачила обвинувачену, яка стояла біля автомобіля. Пізніше приїхала швидка допомога і забрали її в лікарню, де в той же день зробили операцію. Вказала, що мала договір добровільного страхування здоров`я і страхова компанія відшкодувала їй 5000 грн.. Додатково пояснила, що після операції довго не могла їсти, писати та була позбавлена можливості доглядати за сином інвалідом. Усе це спричиняло їй сильні фізичні і духовні страждання. Через це вона отримала сильний стрес, який відчуває і на даний час. Просить стягнути з обвинуваченої відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 63554,73 грн. та 63000 грн. моральної шкоди.

Представник потерпілої підтримав заявлені потерпілою вимоги за цивільним позовом. Оскільки діями обвинуваченої потерпілій були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, просить стягнути в її користь 63554,73 грн. матеріальної шкоди та 63000 грн. моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год. йшов зі сторони стадіону «Шахтар» в сторону кафе «Палермо» і бачив момент ДТП. Автомобіль ВАЗ їхав по другорядній дорозі і перед перехрестям з головною дорогою завчасно не загальмував. Гальмувати почав лише перед самим зіткненням із автомобілем потерпілої, який їхав по головній дорозі.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що обвинувачена є її мамою. 26 жовтня 2015 року мама своїм автомобілем ВАЗ 2107 з номерним знаком НОМЕР_3 ТА везла їх з дитиною в лікарню на щеплення. Їхня приблизна швидкість руху була не більше 60 км/год. На перехресті з вулицею Чорновола вона побачила автомобіль і відразу відбулось зіткнення в праву передню частину їхнього автомобіля. Потім приїхала швидка і забрала потерпілу в лікарню. Дитина від удару також вдарилась об дверну ручку, але ушкоджень не мала.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що на час події працював слідчим у Червоноградському відділенні поліції. 26 жовтня 2015 року виїжджав на місце ДТП, проводив огляд місця події з участю сторін, особисто фотографував його та складав схему ДТП і протокол. Деталей того дня не пригадує, оскільки це було давно.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що була присутня при проведенні відтворення ДТП з потерпілою. Після складання протоколу та проведення замірів підписала документ у відділі поліції.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що він проводив експертне дослідження за дорученням директора експертної установи на підставі наданих йому документів, які надійшли в інститут. Йому було надані інші вихідні дані, ніж експерту Крупка. Тому висновки відрізняються. На місце ДТП він не виїжджав. Усі дані отримував із матеріалів кримінального провадження. Для проведення використовував вихідні дані, надані слідчим та фототаблиці та схеми (а.с.89,97 т.3)

З протоколу огляду місця події від 26.10.2015, фототаблиці, відеозапису та схеми місця ДТП встановлено, що місцем ДТП є перехрестя вулиць Винниченка та Чрновола в м.Червонограді Львівської області, де відбулось зіткнення автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 ТА під керуванням обвинуваченої, з автомобілем «Renault Fluence» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням потерпілої (а.с.195-205 т.2).

З висновку щодо результатів медичного огляду від 26.10.2015 вбачається, що в обвинуваченої ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.207 т.2).

З висновку експерта №1/1206 від 01.12.2015 встановлено, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 ТА знаходилась в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією (по зменшенню швидкості та утриманню автомобіля на місці). Будь-яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля знаходилась в непрацездатному (технічно несправному) стані по причині заклинювання правого керованого колеса деформованим крилом кузова. Стан всіх шин коліс представленого на дослідження автомобіля відповідає вимогам на їх експлуатацію згідно вимог чинних ПДРУ, знос протекторів шин є в межах допустимих значень (а.с.187-191 т.2).

З висновку експерта №1/1207 від 01.12.2015 встановлено, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «Renault Fluence» з номерним знаком НОМЕР_2 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією (по зменшенню швидкості та утриманню автомобіля на місці). Будь-яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля знаходиться в непрацездатному (технічно несправному) стані по причині порушення нормального просторого розташування лівого керованого колеса. Стан всіх шин коліс представленого на дослідження автомобіля відповідає вимогам на їх Експлуатацію згідно вимог чинних ПДРУ, знос протекторів шин є в межах допустимих значень. Зазначена вище технічна несправність системи рульового управління даного автомобіля є наслідком ДТП. Відповідно до ДТП водій автомобіля виявити цю технічну несправність можливості не мав (а.с.210-214 т.2).

З постанови слідчого від 25.12.2015 встановлено, що оригінал історії хвороби №11812/1198 на прізвище ОСОБА_4 визнана речовим доказом по кримінальному провадженні (а.с.222 т.2).

З висновку судово-медичного експерта №009/2016 від 25.12.2015 встановлено, що у ОСОБА_4 виявлено: закритий перелом нижньої третини правої променевої кістки та шиловидного відростка правої ліктьової кістки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, які утворились від дії тупих предметів, могли утворитись 26 жовтня 2015 року від дії частин салону легкової автомашини і відносяться, до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ушкодження зубо-щелепового апарата, які малися у ОСОБА_14 , необхідно оцінювати при проведенні комплексної судово-медичної експертизи за участю стоматолога-ортопеда (а.с.223-224 т.2).

З протоколу проведення слідчого експерименту та схеми до протоколу від 17.08.2016 встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 у присутності захисників та понятих на місці події показала механізм розвитку ДТП за її участі та відтворила його на місці пригоди. Вказала, що перед проїздом перехрестя вона зупинилась і пересвідчилась у безпечності проїзду. По головній дорозі по вулиці Чорновола ліворуч рухався вантажний автомобіль, праворуч автомобілів не було. Після того, як вантажний автомобіль проїхав перехрестя, вона почала рух. При виїзді на перехрестя, коли віддалився вантажний автомобіль, вона побачила автомобіль потерпілої, який рухався з великою швидкістю понад 60 км/год, однак уникнути зіткнення не встигла. В результаті відбулось зіткнення між передньою правою частиною кузова її автомобіля та лівою передньою частиною кузова автомобіля потерпілої (а.с.227-232 т.2).

З висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №150 від 05.10.2017 встановлено, що згідно записів медичної карти стаціонарного хворого № 11812/1198 у гр. ОСОБА_4 лікарями Червоноградської ЦМЛ в період з 26 жовтня до 09 листопада 2015 року виставлено діагноз: «Закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням та шиловидного відростка правої ліктьової кістки. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта. Брахіоплексит справа...». Окрім цього, в „період стаціонарного лікування у зв`язку зі скаргами на біль в ділянці нижньої щелепи гр. ОСОБА_4 звернулась у центр стоматологічної імплантації та протезування ТзОВ «ММ», де після огляду стоматологом було виявлено: «Злам абатмента на імпланті в ділянці зуба 47. Злам металокерамічної коронки на зубі 28. Розцементування ортопедичної конструкції на імплантат в ділянці зубів 46, 47, 48 та коронки на зубі НОМЕР_4 після травми». Ушкодження штучних конструкцій, наявних на щелепах потерпілої, лікарем судово-медичним експертом при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймаються.

Під час амбулаторного обстеження при проведенні УЗД органів черевної порожнини 07.10.2016 у ОСОБА_4 було виявлено «ознаки кальцинату в правій долі печінки (може бути посттравматичним)...». Беручи до уваги, що в медичній документації за період стаціонарного лікування жовтень-листопад 2015р. будь-яких даних про ушкодження печінки в момент травми 26.10.2015р. немає, то стверджувати про те, що виявлений на УЗД 07.10.2016р. кальцинат в правій долі печінки, пов`язаний з ДТП у жовтні 2015 року комісія не може.

Вивчивши медичні документи, надані для проведення комісійної судово- медичної експертизи, комісія вважає, що будь-яких об`єктивних медичних Даних про те, що ОСОБА_4 26 жовтня 2015 року була спричинена закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та забій шийного відділу хребта немає. Таким чином, діагноз, виставлений лікарями Червоноградської ЦМЛ: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта» при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не може бути прийнятий, оскільки не підтверджений об`єктивними медичними, неврологічними даними, а виставлений на основі суб`єктивних факторів (згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.).

Таким чином комісія вважає, що гр. ОСОБА_4 26 жовтня 2015 року було спричинено травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритого перелому променевої кістки і шиловидного відростка ліктьової кістки, яка утворилась від контакту правої руки з тупим предметом, могла виникнути при ударі до виступаючих частин салону автомобіля під час ДТП із зіткненням двох автотранспортних засобів і відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно записів догоспітального клінічного протоколу № 2780, наявного у медичній карті стаціонарного хворого № 11812/1198, видно, що гр. ОСОБА_4 26.10.2015р. пройшла обстеження на апараті АЛКОНТ СУ 01, при якому виявлено, що у видихуваному повітрі парів етанолу не виявлено. Результатів дослідження крові і сечі на вміст етанолу за цей період у медичних документах гр. ОСОБА_4 не представлено (а.с.241-245 т.2).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.12.2017 та схеми до нього встановлено, що свідок ОСОБА_9 у присутності понятих на місці ДТП показав, що 26.10.2015 близько 11.00 год. він йшов по тротуару по вул.Чорновола від стадіону «Шатар» у напрямку проспекту Шевченка. Помітив, як по вулиці Винниченка зліва направо відносно нього безупинно рухався автомобіль марки «ВАЗ» фіолетового кольору. Потім він почув звуки гальмування перед перехрестям. Справа до перехрестя наближався чорний автомобіль. І на перехресті між ними відбулось зіткнення. Вказав, що перед моментом ДТП через перехрестя жодні інші автомобілі не проїжджали. Візуально автомобіль марки «Renault» рухався з більшою швидкістю ніж ВАЗ (а.с.4-7 т.3).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.12.2017 та схеми до нього встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 у присутності понятих на місці ДТП показала, що 26.10.2015 близько 11.00 год. вона керувала автомобілем «Renault Fluence» з номерним знаком НОМЕР_2 по головній дорозі по вулиці Чорновола у м. Червонограді з приблизною швидкістю 55 км/год. у напрямку перехрестя із вулицею Винниченка. Під час наближення до перехрестя будь-яких інших транспортних засобів у попутному та зустрічному напрямку на дорозі не було, та припаркованих транспортних засобів чи перешкод, що могли обмежити оглядовість також не було. Перед перехрестям вона зняла ногу з педалі газу, оскільки помітила, що до перехрестя наближався автомобіль ВАЗ із швидкістю з ввімкнутим покажчиком правого повороту . Далі цей автомобіль продовжував рух прямолінійно і став екстрено гальмувати. Вона намагалась скерувати свій автомобіль праворуч та застосувати екстренне гальмування. На правій смузі руху по вул.Чорновола, де рухався автомобіль ОСОБА_4 , відбулось зіткнення, під час якого автомобіль під керуванням ОСОБА_5 передньою правою частиною в`їхав у ліве переднє крило автомобіля Рено (а.с.8-12 т.3).

З висновку експерта №784 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи від 05.04.2018 та фототаблиці і схеми до нього встановлено, що при умові, що заміри розміщення двох слідів довжиною 3, 8 м та 2,7 м від краю проїзної частини дороги проводились до їх правих країв, то дані сліди колесами автомобіля моделі ВАЗ-2107 не залишені. Місце зіткнення автомобілів ВАЗ-2107, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та «Рено Флюен», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться на перехресті вулиць Чорновола-Винниченка в районі, який є продовженням правої смуги руху вул. Чорновола та лівої смуги руху вул. Винниченка на початку сліду юзу лівого переднього колеса автомобіля «Рено Флюен». У момент зіткнення автомобілів «Рено Флюен», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та ВАЗ-2107, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обидва транспортні засоби знаходились в русі й швидкість руху автомобіля «Рено Флюен» була більшою в порівнянні зі швидкістю руху автомобіля ВАЗ-2107. Вирішення питання про те, що автомобіль «Рено Флюен» «в`їхав» у автомобіль ВАЗ-2107 позбавлене технічного змісту, оскільки в момент зіткнення цих транспортних засобів обидва автомобілі були в русі. У даному випадку мало місце перехресне зіткнення транспортних засобів, при якому в контакт увійшли ліва передня частина автомобіля «Рено Флюен», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та права передня частина автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , і при цьому їхні повздовжні осі розміщувались під кутом біля 100 градусів, так як це показано на схемі №1, що додається до висновку (а.с.25-36 т.3).

З висновку експерта №3672 від 30.08.2018 додаткової судової транспортно-трасологічної екпертизи та схеми до нього встановлено, що два сліди гальмування довжиною 2,7м та 3,8м, виявлені на перехресті доріг вул. Винниченка-Чорновола м.Червоноград, відповідають характеристикам колії легкового автомобіля величиною приблизно 1365мм, і могли бути залишені автомобілем однієї з наступних марок: ВАЗ-2107, ВАЗ-2106, ВАЗ-2105, ВАЗ-2104, BA3-2103. Встановити чи були залишені вказані сліди конкретно автомобілем ВАЗ-2107 р.н. НОМЕР_1 не видалось можливим з причини відсутності більш детальної інформації (індивідуалізуючих ознак) вказаних слідів. Враховуючи слідову інформацію, що надана в якості вихідних даних та зафіксована на місці дорожньо-транспортної пригоди, місце зіткнення автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Renault Fluence» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться перехресті вулиць Чорновола та Винниченка, в межах перетину правої (по ходу руху а/м Renault Fluence») смуги руху вулиці Чорновола та правої (по ходу руху а/м ВАЗ-2107) смуги руху вулиці Винниченка, на ділянці, що передує початку сліду юзу лівого переднього колеса автомобіля «Renault Fluence» та початку зони розміщення відділених частин автомобіля і розливу технологічних рідин (а.с.48-53 т.3).

З висновку експерта №2497 від 06.09.2018 судової автотоварознавчої експертизи , фототаблиці та додатків до нього встановлено, що вартість матеріального збитку, з технічної точи зору, заподіяної власнику автомобіля «Renault Fluence» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент ДТП 26.10.2015 становить 168850,58 грн. (а.с.55-69 т.3).

З висновку експерта №785 судово-автотехнічної експертизи від 07.09.2018 встановлено, що відповіді на питання 1-5 дані у висновку №784 від 05.04.2018.

6.1. Варіант № 1 (показання водія ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 ) в подальших автотехнічних дослідженнях не використовувався , оскільки відповідно до висновку № 3672 транспортно-трасологічної експертизи від 30.08.2018 р. даний варіант механізму ДТП є технічно не спроможним.

В подальших автотехнічних дослідженнях використовувався варіант № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 ) , який відповідно до висновку № 3672 транспортно- трасологічної експертизи від 30.08.2018 р. є технічно спроможним.

6.2. У заданій дорожній ситуації при варіанті № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 ) водій ОСОБА_4 повинна була керуватися технічними вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункт «б», «д» ); 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинна була своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі) із заданого слідчим моменту виникнення небезпеки для руху.

7. У даній дорожній ситуації при варіанті № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 ) водій ОСОБА_5 повинна була керуватися технічними вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 2.3 (підпункт «б», «д»); -10.1; 16.11 ПДР України, а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено »), у відповідності до яких вказаний водій повинна була зупинити керований автомобіль перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) та дати дорогу автомобілю «Рено Флюенс » (р.н.з. НОМЕР_2 ), який рухався по головній дорозі.

8-11. Враховуючи проведені транспортно-трасологічні дослідження у висновку № 3672 від 30 серпня 2018 року вирішення даних питань позбавлене технічного змісту.

12. При заданих вихідних даних шляхом екстреного гальмування була погашена частина дійсної швидкості руху , автомобіля ВАЗ 2107 (р.н з. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_5 , біля 29... 31 км/год.

13. При заданих вихідних даних у варіанті № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 ) водій ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути скоєння зіткнення з автомобілем ВАЗ - 2107 (р.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_5 шляхом своєчасного застосування гальмування.

14. При заданих вихідних даних у варіанті № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 ), з технічної точки зору, водій ОСОБА_5 мала технічну можливість уникнути скоєння ДТП і полягала вона у виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 2.3 (підпункт «б», «д»); 10.1; 16.11 ПДР України, а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено »).

15. Вирішення даного питання позбавлене технічного змісту.

16. З технічної точки зору, заданий слідством момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 у пункті «Г» є технічно обґрунтованим.

17. При заданих вихідних даних у варіанті № 2 (показання водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_15 ) причиною настання даної ДТП , з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 2.3 (підпункт «б», «д»); 10.1; 16.11 ПДР України, а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено») (а.с.105-113 т.3).

Стороною захисту було подано клопотання про визнання недопустимими наступних доказів: постанови про призначення авто-технічної експертизи автомобіля марки «Рено» д.н.з НОМЕР_5 ; протокол проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2016 року та копії схеми до протоколу; протокол проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2017 року; постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 30 червня 2017 року; висновок експерта № 150 судово-медичної експертизи; протокол слідчого експерименту від 12 грудня 2017 року зі свідком ОСОБА_9 , та схема до даного протоколу; протокол слідчого експерименту від 12 грудня 2017 року з потерпілою та схема до даного протоколу; постанова про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної експертизи від 02.02.2018 року; клопотання про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи від 03 липня 2018 року; висновок експерта №784 від 05 квітня 2018 року; висновок експерта №3672 від 30 серпня 2018 року; висновок експерта № 785 від 07 вересня 2018 року; постанова слідчого про визнання речовими доказами від 27.10.2015 року; повідомлення слідчого прокуророві про завершення досудового розслідування; повідомлення ОСОБА_16 , про завершення досудового розслідування; доручення прокурора про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів справи; повідомлення про завершення досудового розслідування; протокол про надання доступу до матеріалів справи стороні захисту; протокол про надання доступу до матеріалів справи потерпілій; протокол про надання доступу до матеріалів справи від 20.11.2018 року.

В його обґрунтування вказали, що прокурор Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 не будучи визначеним в порядку ст.37 КПК України прокурором, який здійснюватиме повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, не являючись процесуальним керівником під час проведення досудового розслідування, не будучи залученим до відповідної групи прокурорів, а також за відсутності процесуального керівника, такий повинен був бути визначений згідно наведеної норми, одноособово здійснював процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні, що є неприпустимим.

Тому, на їхню думку, всі докази зібрані під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень є недопустимим доказами.

Згідно із ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Відкриття матеріалів справи не є синонімом категорії надання матеріалів справи. постанова ККС ВС 17.06.2020, справа №455/2776/15.

У постанові ККС ВС від 29.01.2021 у справі № 336/2977/18 висловлена позиція, що закон зобов`язує прокурора надати стороні захисту можливість ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, але він не зобов`язує в межах змагальності сторону обвинувачення надавати усі без виключення документи без ініціативи сторони захисту.

Надання доступу до всіх без виключення документів є дискреційним повноваженням слідчого або прокурора. Питання про наявність постанови про групу прокурорів сторона захисту порушила при ознайомленні з матеріалами справи та у підготовчому судовому засіданні. Під час підготовчого судового засідання прокурором була надана копія такої постанови про групу прокурорів, а в судовому засіданні було надано оригінал.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження до обвинувального акта долучений реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому зазначена дана постанова, є розписка, згідно із якою особа отримала копію реєстру матеріалів. При цьому сторона захисту не заявляла клопотань про надання їм додаткових матеріалів, зокрема постанови про групу прокурорів.

Постанова про призначення прокурора, якою надаються конкретному прокурору (групі прокурорів) повноваження, передбачені ст. 36 КПК України, у кримінальному провадженні, є обов`язковою, як і підписання відповідною особою, що її винесла.

Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з повноваженнями, передбаченими ст. 36 КПК України, і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури. Такий висновок зроблений у постанові ККС ВС від 19.04.2018, справа №754/7062/15-к.

Крім того, слід звернути увагу на те, що зазначена постанова про призначення групи прокурорів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_17 ) у даному кримінальному провадженні, яка датована 27.10.2015 та підписана прокурором міста Червонограда ОСОБА_18 , стороною обвинувачення була долучена до матеріалів судової справи. Дана постанова відповідає Витягу є ЄРДР та довідки про рух з ЄРДР (які також долучено до матеріалів судової справи), згідно із яких також вбачається, що 27.10.2015 прокурорами у даному кримінальному провадженні були призначені прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_17 ..

Також слід звернути увагу, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, як додатку до обвинувального акту, в п.2 розділу ІІ відображено, що 27.10.2015 керівником прокуратури виносилась постанова про призначення групи прокурорів.

Крім того, згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

3. Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

4. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

А відтак, жодна норма вищевказаної статті, в ситуації, коли до матеріалів кримінального провадження не долучено наявну постанову про призначення прокурора, не порушена, а тому не може бути підставою для визнання усіх доказів недопустимими.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к.

Зокрема, Верховний Суд України дійшов до висновку, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.11.2019 у справі №236/863/17 та постанові Верховного Суду України від 19.05.2020 у справі №490/10025/17.

Також слід звернути увагу на висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №477/426/17.

З мотивів суду вбачається, що процесуальне рішення про призначення групи слідчих, старшого слідчої групи, зміну групи слідчих чи об`єднання матеріалів досудових розслідувань не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Процесуальні ж документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Зокрема, в рішенні суду викладено наступний висновок: Постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Аналізуючи вказані висновки суду слід розуміти, що і постанова про призначення прокурора не є письмовим доказом, тобто документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, а також така може бути долучена та оголошена під час судового розгляду.

Надана суду постанова про групу прокурорів не викликає сумнівів у її існуванні на час винесення та процесуальній законності. Отже немає підстав вважати, що усі докази по справі є недопустимими, так як зібрані неуповноваженим прокурором.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що слідчий ОСОБА_19 був уповноважений на вчинення слідчих дій по даному кримінальному провадженні з 28.10.2015, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.215 т.1). Останнім було вчинено наступні слідчі дії та складено наступні процесуальні документи, що містяться у матеріалах кримінального провадження: 10.11.2015 винесено постанову про призначення автотехнічної експертизи (висновок 1/1206), 10.11.2015 винесено постанову про призначення автотехнічної експертизи (висновок 1/1207), 30.11.2015 складено протокол тимчасового доступу до автомобіля марки «Ваз 2107» д.н.з. НОМЕР_3 , 25.12.2015 складено протокол тимчасового доступу до медичної карти стаціонарного хворого №12505/1033; 25.12.2015 протокол тимчасового доступу до речей і документів медичної карти стаціонарного хворого №11812/1198, 12.01.2016 постанова про призначення судово-медичної експертизи.

Слідчий ОСОБА_20 був уповноважений на вчинення слідчих дій по даному кримінальному провадженні з 24.03.2016, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.193 т.2). Останнім було 17.09.2016 проведено слідчий експеримент та складено протокол.

Також по даному провадженні уповноваженим слідчим був також ОСОБА_21 з 16.05.2017, що підтверджується випискою з ЄРДР. Останнім було вчинено наступні слідчі дії та складено наступні процесуальні документи, що містяться у матеріалах кримінального провадження: 26.04.2017 проведено слідчий експеримент ОСОБА_10 та складено протокол; 23.08.2017 протокол тимчасового доступу до медичної карти стаціонарного хворого; 30.09.2017 постанова про призначення судово-медичної експертизи; 12.12.2017 протокол проведення слідчого експерименту свідком ОСОБА_9 ; 12.12.2017 протокол проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 02.02.2018 постанова про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи дослідження обставин та механізму ДТП (висновок 784).

Тому посилання сторони захисту, що процесуальні дії, вчинені зокрема слідчим ОСОБА_19 є недопустимими і неналежними доказами, так як вчинені не уповноваженою на це особою, не є обґрунтованими.

З наведеного вище висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №477/426/17 вбачається, що процесуальне рішення про призначення групи слідчих, старшого слідчої групи, зміну групи слідчих чи об`єднання матеріалів досудових розслідувань не є самостійним доказом у кримінальному провадженні.

В ході проведення слідчим ОСОБА_19 слідчих дій сторони кримінального провадження не заперечували щодо його повноважень. Вимог про підтвердження повноважень слідчого сторона захисту не ставила ні в ході досудового розслідування, ні під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та під час судового розгляду. Відтак незначні процесуальні порушення слідчим при проведенні слідчих дій та відсутність в матеріалах справи постанови про призначення в групі слідчих ОСОБА_19 , а наявність у матеріалах справи лише витягу з ЄРДР, суд не вбачає що ці обставини прямо та істотно порушують фундаментальні права і свободи обвинуваченої. Тому підстав визнавати такі докази неналежними та недопустимими суд не вбачає.

Щодо звернення уваги сторони захисту про підписання план-схеми до протоколу огляду місця події від 26.10.2015.

Слід звернути увагу, що план-схема є підписаною понятими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , тими ж , що і протокол огляду місця події.

Крім того, дані відображені в план - схемі відповідають даним в протоколі огляду місця події, який є підписаний понятими, учасниками ДТП, в т.ч. ОСОБА_5 без зауважень.

Сам по собі план схема не є самостійним процесуальним документом, оскільки є додатком до протоколу огляду місця події, а відтак, відсутність одного із підписів, а саме ОСОБА_5 чи слідчого не може бути підставою для визнання самого протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Також, слід звернути увагу, що експертами для надання висновків до уваги брались не лише протокол огляду місця події, а й інші докази, в яких були зафіксовані дані обставин ДТП зокрема. протоколи слідчих експериментів, тощо.

В ході судового слідства в усній формі сторона захисту звертала увагу, що постанова слідчого від 02.02.2018 про призначення комплексної експертизи є незаконною, оскільки мотивують тим, що в цей час діяла норма КПК України, яка передбачала, що усі експертизи призначались слідчим суддею, судом.

Вказані доводи і мотиви є неналежними і необґрунтованими, оскільки згідно ст.242 КПК України в редакції станом на момент призначення такої експертизи (02.02.2018) діяла норма, яка надавала слідчому право на призначення експертизи (такі зміни стосувались з 16.03.2018).

Щодо посилання сторони захисту на відсутність повноважень слідчого на відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам, так як доручення прокурором ОСОБА_3 не було підписане, слід звернути увагу на наступне.

В даній ситуації враховуючи, що сторонам було здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження слідчим, за таких обставин не було порушено їх (сторін) права та свободи на ознайомлення з матеріалами справи, тобто зібраними доказами, а відтак не можна вважати докази, які відкриті слідчим за таких обставин недопустимими.

Так, згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Жодна норма вищевказаної статті, в ситуації, коли слідчим відкрито сторонами матеріали (докази) без підписаного прокурором доручення не порушена, а тому не може бути підставою для неприйняття судом доказів з підстав недопустимості.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к.

Зокрема, в зазначеній постанові Верховний Суд України дійшов до висновку, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.11.2019 у справі №236/863/17.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина обвинуваченої у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Вина обвинуваченої в тому, що вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій суд враховує тяжкість вчиненого нею злочину.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Разом з тим суд враховує і особу обвинуваченої, що є людиною пенсійного віку, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження учинення нових злочинів можливе при призначенні покарання у виді штрафу, передбаченого у санкції даної статті на час вчинення злочину.

Оскільки порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвело до спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, до неї слід застосувати додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286, вчинене обвинуваченою ОСОБА_5 26.10.2015 і відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину. Як передбачено п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення нетяжкого злочину.

У судовому засіданні обвинуваченій було роз`яснено право звернення із заявою про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності. Остання не виявила згоди на подання такої заяви.

Як передбачено ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Оскільки на даний момент сплили строки, передбачені ст.49 КК України, обвинувачена підлягає звільненню від покарання.

Вирішуючи вимоги за цивільним позовом суд виходить з наступного.

Потерпілою пред`явлено позов до обвинуваченої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Остання, посилаючись на правовий висновок ВС України від 29.06.2016 у справі №6-192цс 16, та від 20.01.2016 у справі №6-2806цс15, що їй як потерпілій належить право вимоги в деліктному та договірному зобов`язанні, здійснила своє право шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка заподіяла шкоду, тобто до обвинуваченої.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів»).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) зроблено новий правовий висновок, який є обов`язковим відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно даного висновку, якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Потерпілою заявлено позов щодо відшкодування шкоди, яка прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, статтями 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стороною обвинувачення та захисту не надано доказів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП. В матеріалах справи такі дані відсутні. Страхова компанія чи МТСБУ України не залучалась позивачкою в якості відповідача за цивільним позовом.

Суд дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика або МТСБУ), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

Вище наведене також відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №199/6524/18 (провадження №51-1748км19).

Виходячи з наведеного, потерпілій слід відмовити у задоволенні позовних вимог та роз`яснити право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до засудженого і страховика або лише до засудженого після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною за ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн..

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за даним вироком на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином внаслідок ДТП (а.с.44-47 т.1) про стягнення 63554,73 грн. матеріальної шкоди та 63000 грн. моральної шкоди відмовити.

Після набрання вироком законної сили арешт, накладений на автомобіль марки ВАЗ 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить обвинуваченій ОСОБА_5 (а.с.91 т.1) скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 7166 грн. (а.с.186, 209 т.2, 104 т.3) .

Після набрання вироком законної сили речові докази по справі, що є письмовими документами та цифровими дисками, відповідно до ст.100 КПК України залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1