Справа № 473/3933/22
Номер провадження1-кп/473/104/2023
Категорія: ч.1 та ч.2 ст.345 КК України
ВИРОК

іменем України

"03" лютого 2023 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянина України, освіта професійна технічна, тимчасово не працює, знаходиться на обліку у Вознесенській міськрайонній філії Миколаївського центру зайнятості, військовозобов`язаного, добровольця добровольчого формування Вознесенської міської територіальної громади №1, сімейний стан одружений, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимостей відповідно до ч.2 ст.86 КК України, в зв`язку із застосуванням відносно нього пункту в/ статті першої Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345, ч.2 ст.345 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

1. 14 листопада 2022 року інспектори сектору реагування патрульної поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до затвердженого графіку чергувань працівників сектору, перебували на добовому чергуванні з цілодобового патрулювання території обслуговування, з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, первинного реагування на повідомлення про правопорушення в межах Вознесенського району Миколаївської області, тобто фактично виконували свої службові обов`язки.

14 листопада 2022 року о 21 годині 27 хвилин екіпажу «Лівер 12», до складу якого входили вищевказані працівники поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на службовий планшетний пристрій надійшов виклик по спеціальній лінії «102», що зареєстрований в ІП НПУ за №10595 по факту звернення громадянки ОСОБА_8 , яка повідомила, що її неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинула місце мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 та не хоче повертатись додому, в результаті чого, екіпаж прибув до вищевказаного домоволодіння для відпрацювання даного повідомлення.

В ході його відпрацювання, нарядом «Лівер 12», за проханням ОСОБА_8 , та за її участі, було здійснено виїзд до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувала неповнолітня донька заявниці ОСОБА_9 .

Під час відібрання пояснень від учасників даної події, на думку працвників поліції, було встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення в діях громадянки ОСОБА_8 , що передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, тобто «невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей», внаслідок чого інспектором сектору реагування патрульної поліції потепілим ОСОБА_6 було прийнято рішення про складання відповідного протоколу.

В той момент, до місця перебування наряду патрульної поліції прибув обвинувачений ОСОБА_7 , який діючи умисно, оскільки усвідомлював, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були одягнені у формений одяг співробітників поліції /однострій/, почав нецензурно висловлюватись в бік потерпілих та погрожував фізичною розправою потерпілому ОСОБА_6 . Не реагуючи на законні вимоги працівників поліції, щодо припинення протиправних дій, обвинувачений ОСОБА_7 почав здійснювати активні дії, а саме кулаком власної руки, завдав не менше трьох ударів по склопакету передньої пасажирської двері службового поліцейського автомобіля моделі «Тоyota Prius» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , де сидів потерпілий ОСОБА_6 , внаслідок чого розбив його, а також по лобовому склопакету автомобіля, пошкодивши його.

Після чого, з метою перешкоджання діям обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямованих па грубе порушення громадського порядку, потерпілий ОСОБА_5 на підставі ст.43 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення» та ст.45 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «поліцейський може застосовувати спеціальні засоби для забезпечення публічної безпеки і порядку» застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_7 засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії у виді газового балончику аерозольного типу «Терен 4», в результаті чого обвинувачений ОСОБА_7 відбіг від потерпілого ОСОБА_5 на відстань до 10 метрів. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 підняв з землі уламки каміння, які одразу кинув в бік розміщення потерпілого ОСОБА_6 , проте останній помітивши, що в його бік летять уламки каміння, встиг пригнутись, внасідок чого обвинувачений ОСОБА_7 влучив ними в стіну будівлі житлового будинку АДРЕСА_2 .

2. Крім того, 14 листопада 2022 року інспектори сектору реагування патрульної поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до затвердженого графіку чергувань працівників сектору, перебували на добовому чергуванні з цілодобового патрулювання території обслуговування, з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, первинного реагування на повідомлення про правопорушення в межах Вознесенського району Миколаївської області, тобто фактично виконували свої службові обов`язки.

Упродовж чергування, а саме 14 листопада 2022 року о 21 годині 27 хвилині екіпажу «Лівер 12», до складу якого входили вищевказані працівники поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на службовий планшетний пристрій надійшов виклик по спеціальній лінії «102», що зареєстрований в ІП НПУ за №10595 по факту звернення громадянки ОСОБА_8 , яка повідомила, що її неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинула місце мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 та не хоче повертатись додому, в результаті чого, екіпаж прибув до вищевказаного домоволодіння для відпрацювання даного повідомлення.

В ході його відпрацювання, нарядом «Лівер 12», за проханням ОСОБА_8 , та за її участі, було здійснено виїзд до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувала неповнолітня донька заявниці ОСОБА_9 .

Під час відібрання пояснень від учасників даної події, на думку працвників поліції, було встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення в діях громадянки ОСОБА_8 , що передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, тобто «невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей», внаслідок чого інспектором сектору реагування патрульної поліції потепілим ОСОБА_6 було прийнято рішення про складання відповідного протоколу.

В той момент, до місця перебування наряду патрульної поліції прибув обвинувачений ОСОБА_7 , який діючи умисно, оскільки усвідомлював, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу потерпілі лейтенанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були одягнені у формений одяг співробітників поліції /однострій/, почав нецензурно висловлюватись в бік потерпілих, провокувати конфліктну ситуацію та не реагував на законні вимоги працівників поліції, щодо припинення хуліганських дій, в подальшому умисно, кулаком власної руки, завдав не менше ударів по склопакету передньої пасажирської двері службового поліцейського автомобіля моделі «Тоyota Prius» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , де сидів потерпілий ОСОБА_6 , внаслідок чого розбив його, а також по лобовому склопакету автомобіля, пошкодивши його.

Після чого, з метою перешкоджання діям обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямованих па грубе порушення громадського порядку, потерпілий ОСОБА_5 на підставі ст.43 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення» та ст.45 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «поліцейський може застосовувати спеціальні засоби для забезпечення публічної безпеки і порядку» застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_7 засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії у виді газового балончику аерозольного типу «Терен 4», в результаті чого обвинувачений ОСОБА_7 відбіг від потерпілого ОСОБА_5 на відстань до 10 метрів. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 підняв з землі уламки каміння, які одразу кинув в бік розміщення потерпілого ОСОБА_6 , проте останній помітивши, що в його бік летять уламки каміння, встиг пригнутись, внасідок чого обвинувачений ОСОБА_7 влучив ними в стіну будівлі житлового будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на відстані близько 10 меірів від потерпілого ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою перешкоджання виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків, з мотивів явної неповаги до авторитету працівників органів державної влади, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_5 є працівником поліції, умисно, почергово, кинув два фрагменти каменю в бік останнього, влучивши йому у праву ногу та спричинивши при цьому тілесні ушкодження у виді садна в ділянці правого наколінника, крововиливу на лівому стегні в середній третині зовнішньої поверхні, котрі відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину повністю та підтвердив вчинення ним даних кримінальних правопорушень при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми умисними діями вчинив злочини та щиро розкаюється в скоєному.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_7 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , суд кваліфікує за ч.1 ст.345 КК України, як погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу в зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також за ч.2 ст.345 КК України, як насильство щодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , є щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в судовому засіданні не встановлено.

Мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з наступних обставин та враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, які є не тяжкими злочинами Особливої частини КК України розділу ХV та є кримінальними правопорушеннями проти авторитету органів державної влади.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_7 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він має професійну технічну освіту, тимчасово не працює, є військовозобов`язаним та добровольцем добровольчого формування Вознесенської міської територіальної громади №1, є одруженим, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерних обліках лікарів психіатрів та наркологів комунальних медичних закладів Миколаївської області, він не має непогашених судимостей. /а.к.п. 33 48/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345 та ч.2 ст.345 КК України, їх наслідки для потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також інші обставини кримінального провадження, при наявності пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчинених ним кримінальних правопорушень, суд вважає можливим призначити вид основного покарання в виді позбавлення волі за сукупністю злочинів, в межах, визначених санкціями ч.1 ст.345 та ч.2 ст.345 КК України для даного виду покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України.

З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , з врахуванням позицій прокурора та сторони захисту, які вважали за необхідне та просили суд призначити обвинуваченому основний вид покарання в виді позбавлення волі з іспитовим строком випробування, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування основного покарання, із застосуванням випробування, відповідно до ст. ст.75 78 КК України.

При цьому судом також враховується висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, беручи до увагу інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. /а.к.п. 58 59/.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільній позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19:00 години до 07:00 години наступної доби за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із строком дії до 21 січня 2023 року включно, відповідно до ухвали слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2022 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/3266/22, провадження №1-кс/473/700/2022/, який при проведенні судового слідства не продовжувався, і підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 при ухваленні вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.345 та ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання за даними статтями:

-за ч.1 ст.345 КК України в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік,

-за ч.2 ст.345 КК України в виді позбавлення волі строком на 03 /три/ роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 03 /три/ роки, із зарахуванням йому в строк відбування основного покарання за вироком суду строку його попереднього ув`язнення з 15 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046 VIII від 18 травня 2017 року, за правилами, передбаченими у ч.5 ст.72 КК України, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного основного покарання звільнити, встановивши йому строк випробування 01 /один/ рік, зобов`язавши обвинуваченого, у відповідності до вимог п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не були подані. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1