Номер провадження:1-кп/521/1692/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000252 від 21.10.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, з невовною вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 адреса не розголошується - у матеріалах кримінального провадження),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді номера обслуги зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9,11,16, 58,59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 18.06.2022 року не з`явився вчасно з лікувального закладу, а саме Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони, який розташований за адресою (не розголошується) м. Одеси, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислоцирується за адресою (не розголошується), внаслідок чого ухилявся від проходження військової служби до 17.10.2022 року, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.5 ст.407 КК України, а саме занез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті, зазначив, що хворів, був направлений до військового госпітялю у АДРЕСА_1 , де йому була надана медичка консультація та запропоновано операцію, від операції він відмовився та звернувся за допомогою до спеціалістів нетрадіційної медицини, лікувався без оформлення медичних документів. Крім того,ним було втрачено телефон та своєчасно він не звернувся до свого командування. Після одужання вже 17.10.2022 року прибув до місця служби. Визнає, що таким чином ухилився від служби, просив врахувати, що він добровільно пішов на службу ще у березні 2022 року, проходить її по цей час, має намір захищати свою державу від ворога, щиро кається у вчиненому,тому просить призначити йому покарання, не пов`язане із позбваленням волі, готовий свою провину виправити добросовісною службою на користь Україні.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, та обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, такі як, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення зі зізнанням.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатора та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно, мав захворювання, з якими направлявся на медичне лікування.

Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, обвинуваченого, який щиро розкаявся та має намір продовжувати військову службу, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.5 ст. 407 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 23.12.2022 року.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6