Постанова

Іменем України

24 листопада 2022 року

м. Київ

Справа № 357/10458/17

Провадження № 51-2893 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000020 за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у внесенні до офіційного документу - протоколу про вчинення адміністративного правопорушення - завідомо неправдивих відомостей.

Так, відповідно до штатної розстановки підрозділів Державної автомобільної інспекції міськрайлінорганів ГУ МВС України в Київській області, затвердженої наказом ГУ МВС України в Київській області № 284 о/с від 25.04.2013 р. ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Білоцерківського міського відділу (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області.

Відповідно до функціональних обов`язків інспектора відділення Державної автомобільної інспекції ОСОБА_1 був зобов`язаний попереджати та припиняти вчинення адміністративних правопорушень і злочинів. З цією метою у межах своєї компетенції був наділений правом пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, складати протоколи про адміністративні правопорушення, тощо.

Згідно вимог ст. ст. 2, 5 Закону України «Про міліцію», ст. 6 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 під час несення служби був зобов`язаний захищати права, свободи і законні інтереси громадян, запобігати правопорушенням та припиняти їх. Свої завдання виконувати неупереджено, у точній відповідності з законом.

Як посадова особа підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху повинен дотримуватись законності, мати необхідну професійну підготовку, високі моральні якості, ставитись з повагою до прав та свобод громадян, поважати людську гідність.

Однак, інспектор відділення Державної автомобільної інспекції ОСОБА_1 , ігноруючи конституційні права та свободи людини, відповідно до яких кожен має право на свободу, повагу до гідності, особисту недоторканність, свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, в січні 2014 року склав завідомо неправдивий документ про вчинення адміністративного правопорушення невинною особою.

Так, 08.01.2014 з УДАІ ГУ МВС України в Київській області для прийняття заходів реагування до ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області надійшов рапорт командира взводу № З РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7, відповідно до якого 29.12.2013 під час несення служби на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України.

10.01.2014, точний час в ході досудового слідства не встановлено, інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 на підставі зазначеного рапорту, в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 29.12.2013 знаходився в м. Біла Церква Київської області, про що сам ОСОБА_3 вказав у поясненнях від 02.01.2014 та в протоколі про адміністративне правопорушення, у приміщенні ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за адресою: м. Біла Церква, вул. Котляревського, 42/2, вніс до протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_3 , являючись власником автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , 29.12.2013 близько 12 години ЗО хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

У подальшому вказаний протокол інспектором ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_13 направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Судом адміністративний матеріал щодо ОСОБА_3 двічі повертався на доопрацювання, та у подальшому постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 28.02.2014 в притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП відмовлено, в зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України - не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_1 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Поновлено ОСОБА_1 у правах, обмежених під час кримінального провадження за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, за яким він визнаний невинуватим та виправданий.

Вирішено питання про процесуальні витрати у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року вказаний вирок залишений без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує на те, що висновки Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про те, що не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_1 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які спростовують твердження ОСОБА_1 про ненадання доказів своєї невинуватості ОСОБА_3 та є доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Стверджує, що апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції, належним чином не перевірив всі доводи апеляційної скарги прокурора.

Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не дотримані вимоги ст. ст. 22, 23, 85, 86, 92, 94, 95, 370, 412, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

До початку касаційного розгляду на адресу Суду надійшли заперечення захисника - адвоката ОСОБА_14 в інтересах виправданого ОСОБА_1 на касаційну скаргу прокурора, в яких він просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.

У поданих до Суду клопотаннях виправданий ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_14 просять проводити касаційний розгляд за їхньої відсутності.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 частково підтримала доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора. Просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

За правилами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_13, 10.01.2014, точний час в ході досудового слідства не встановлено, на підставі рапорту командира взводу № З РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7, який надійшов 08.01.2014 з УДАІ ГУ МВС України в Київській області для прийняття заходів реагування до ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області, відповідно до якого 29.12.2013 під час несення служби на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 29.12.2013 знаходився в м. Біла Церква Київської області, про що сам ОСОБА_3 вказав у поясненнях від 02.01.2014 та в протоколі про адміністративне правопорушення, у приміщенні ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за адресою: м. Біла Церква, вул. Котляревського, 42/2, вніс до протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_3 , являючись власником автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , 29.12.2013 близько 12 години ЗО хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність у діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення: винуватість ОСОБА_1 , як елементу складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а також форми вини у виді прямого умислу, тобто, обставину, яка підлягала доказуванню у кримінальному провадженні - п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Не погодившись з вироком місцевого суду, з апеляційною скаргою на вирок звернувся прокурор, в якій просив суд скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та звільнити на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказував, що судом взято до уваги лише показання обвинуваченого ОСОБА_1 , проте залишено поза увагою докази, які вказують на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: показання ОСОБА_3 ,, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ; протокол про адміністративне правопорушення від 10.01.2014 складений відносно ОСОБА_3 , постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2014 року, та інші наявні в матеріалах справи докази. Також прокурор зазначав, що оскаржуваний вирок є невмотивованим, оскільки судом не зазначено підстави для виправдання ОСОБА_1 із зазначенням мотивів, за яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На думку колегії суддів касаційного суду, ці вимоги закону, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом, з достатньою повнотою не виконані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги зазначив суть доводів апелянта, проте їх з достатньою повнотою не перевірив, відповіді на них надав у загальних фразах без належного аналізу і оцінки доказів, на які посилався прокурор. Свого рішення про залишення без змін вироку суду першої інстанції в ухвалі належним чином не вмотивував.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного

вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Про необхідність проведення перевірки фактів, викладених у рапорті працівників ДАІ, при складанні уповноваженими особами протоколів про адміністративні правопорушення зазначено також в Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 (чинної на час інкримінованого діяння). Таким чином, виходячи з вимог законодавства ОСОБА_1 мав право скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 та направити його до суду лише у випадку наявності достовірних даних та належних доказів, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Виконання ж вказаних вище дій без врахування встановлених під час перевірки обставин та за відсутності належних доказів, може прямо свідчити про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на службове підроблення.

З наданих у суді першої інстанції показань свідка ОСОБА_3 убачається, що у місці, яке зазначено у протоколі він не був, рапорта, ОСОБА_7 він особисто не бачив. У суді він надав докази на підтвердження того, що не був там, де зазначено у рапорті ОСОБА_7 у той день, час і місці. Суддя переглянув його докази, справу стосовно нього закрив.

Разом з тим, апеляційний суд не спростував доводів прокурора про необґрунтованість рішення суду першої інстанції, про неналежну оцінку письмовим доказам по справі, показанням свідка ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були залучені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу 10 січня 2014 року, та вказали в суді першої інстанції про те, що особа, щодо якої складали адміністративний протокол, не погоджувалась з ним та стверджувала, що не була на тому місці; свідка ОСОБА_6 , який повідомив, що працював у взводі ДАІ, у 2014 р. та на підставі вказівки керівництва їздив до ОСОБА_3 , щоб опитати його з приводу не зупинки на вимогу працівника ДАІ. Пояснення він відбирав до складання протоколу відносно ОСОБА_3 , який сказав, що він там не перебував.

Більше того, судом не надано належної правової оцінки тому факту, що у подальшому вказаний протокол інспектором ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_13 направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Судом адміністративний матеріал щодо ОСОБА_3 двічі повертався на доопрацювання, та у подальшому постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 28.02.2014 в притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП відмовлено, в зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірено і не спростовано, колегія суддів вважає слушними посилання в касаційній скарзі на те, що наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними та перешкодили апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

При новому апеляційному розгляді справи необхідно усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги прокурора та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10