Справа № 159/5024/22 Провадження №11-сс/802/46/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника іншої особи ОСОБА_7 ,

іншої особи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2023 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000031),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2023 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ковельського РУП НП у Волинській області ОСОБА_9 та накладено на майно, з позбавленням права на відчуження, розпоряджання та користування вказаним майном, яке 12.01.2023 вилучене у ОСОБА_8 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та видане нею, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-картками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Iphone SE» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою № НОМЕР_7 , автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_8 , рушницю марки «ТОЗ-63» № НОМЕР_9 , дозвіл на зброю № НОМЕР_10 від 01.01.2002 повернуто ОСОБА_8 , відмовивши у накладенні на них арешту, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000031, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на майно, незаконною. Посилається на те, що у ході досудового розслідування встановлено факт користування ОСОБА_10 автомобілем «Toyota Corolla» та існують достатні підстави вважати, що за допомогою нього здійснювалось незаконне переправлення осіб через державний кордон, а тому він є знаряддям вчинення злочину, зазначеним у ст.98 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на автомобіль, іншу особу ОСОБА_8 та її представника, які заперечили апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч.ч.2-6 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий суддя дотримався.

З матеріалів провадження встановлено, що СВ Ковельського РУП НП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 09 червня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 за попередньою змовою у групі з лікарем невропатологом КНП «Ковельське МТМО Ковельської міської ради Волинської області» ОСОБА_11 , який є членом військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , та іншими невстановленими на даний час слідством особами, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, а також про ведення на території України мобілізації до Збройних Сил України, маючи умисел на організацію незаконного переправлення осіб через Державний кордон України всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Законом України «Про правовий режим воєнного стану», усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, з метою особистого збагачення, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, сприяв його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, за наступних обставин.

Так, на виконання вищевказаного злочинного наміру ОСОБА_10 26.11.2022 біля магазину за адресою: м. Ковель вул. Незалежності, 72, зустрівся з ОСОБА_12 , зареєстрованим і проживаючим як внутрішньопереміщена особа у м. Луцьк. В ході зустрічі, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 обмежений виїзд за кордон на період дії воєнного стану, ОСОБА_10 обумовив з останнім спосіб незаконного переправлення його через державний кордон України, а саме виготовлення підроблених документів про непридатність до військової служби шляхом внесенням до них неправдивих відомостей про наявність необхідного для цього захворювання. Крім цього, в ході зустрічі було обумовлено ймовірний розмір грошової винагороди за надані ОСОБА_10 послуги у сумі 10000 доларів США.

02.12.2022 близько 9:30 год. ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_11 поблизу приміщення Ковельського МТМО за адресою м. Ковель вул. О. Пчілки, 4, з яким його в ході телефонних розмов попередньо сконтактував ОСОБА_10 . В ході зустрічі ОСОБА_11 проінструктував ОСОБА_12 з приводу подальших дій, спрямованих на виготовлення підроблених документів про непридатність до військової служби. Для цього ОСОБА_11 провів ОСОБА_12 у неврологічне відділення даного медичного закладу, де забезпечив здійснення медичного огляду і документальне оформлнння його на стаціонарне лікування у період з 02.12.2022 до 12.12.2022, хоча фактично ОСОБА_12 у вказаний період стаціонарного лікування у неврологічному відділенні Ковельського МТМО не проходив.

05.12.2022 близько 13 год. за попередньою домовленістю ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_12 в магазині за адресою: АДРЕСА_2 , де останній на вимогу ОСОБА_10 передав йому частину раніше обумовленої грошової винагороди у сумі 3000 доларів США.

У подальшому, у період з 13.12.2022 до 11.01.2023, в ході неодноразових зустрічей ОСОБА_12 з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у м. Ковель, останні здійснювали його супровід по необхідним установам, вчиняли дії, в тому числі без його участі, спрямовані на забезпечення досягнення кінцевого результату отримання підробленої довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 про непридатність до військової служби із зазначенням в ній необхідного для цього захворювання, яким насправді ОСОБА_12 не хворіє.

11.01.2023 ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , надав під час проходження ВЛК отримані від ОСОБА_13 та ОСОБА_11 лабораторні дослідження. В той же день на вимогу ОСОБА_10 ОСОБА_12 передав останньому гроші у сумі 5000 гривень як оплату за виготовлених підроблених лабораторних досліджень, а також було обумовлено отримання 12.01.2023 затвердженої ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки ВЛК та подальший виїзд за кордон, перетнувши який ОСОБА_12 мав надати ОСОБА_10 решту обумовленої суми винагороди, а саме 7000 доларів США.

12.01.2023 близько 10 год. ОСОБА_12 у супроводі ОСОБА_10 отримав у ІНФОРМАЦІЯ_1 підроблену довідку військово лікарської комісії № 195 від 12.01.2023 про тимчасову непридатність до військової служби, після чого автомобілем «Пежо 607», реєстраційний номерний знак НОМЕР_11 , під керуванням ОСОБА_10 останні поїхали у бік державного кордону України в напрямку пункту пропуску «Угринів» для подальшого виїзду в Республіку Польща, однак під час руху вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції.

В межах вказаного кримінального провадження постановою старшого слідчого СВ Ковельського РУП НП у Волинській області ОСОБА_9 від 13 січня 2023 року, крім іншого, автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_8 визнано речовим доказом.

Так, в поданій апеляційній скарзі прокурор просить накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Corolla», мотивуючи це тим, що у ході досудового розслідування встановлено факт користування ОСОБА_10 автомобілем «Toyota Corolla» та існують достатні підстави вважати, що за допомогою нього здійснювалось незаконне переправлення осіб через державний кордон, а тому він є знаряддям вчинення злочину, зазначеним у ст.98 КПК України.

Однак такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки ні до клопотання про накладення арешту на майно, ні до апеляційної скарги не надано доказів того, що транспортний засіб марки «Toyota Corolla» використовувався як знаряддя вчинення злочину, передбаченого ст.332 КК України, а факт користування цим автомобілем підозрюваним ОСОБА_10 не може слугувати єдиною та безумовною підставою накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, автомобіль «Toyota Corolla» не відповідає критеріям, вказаним в ст.98 КПК України.

Доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучений транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна на транспортний засіб може призвести до обмеження прав його володільця.

Отже, клопотання слідчого будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на автомобіль, які би відповідали меті та завданням його арешту, не містить.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на транспортний засіб не відповідає вимогам закону, слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його повного задоволення.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та накладення арешту на транспортний засіб з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2023 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: