Справа № 742/3937/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/143/23
Категорія - ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого - ОСОБА_10 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0001518, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого ФОП, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_10 , з моменту його затримання 12 вересня 2018 року по 15 вересня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 49825 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування.

Стягнуто з ОСОБА_10 4576 грн. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений просить повторно дослідити обставини кримінального провадження, скасувати вирок суду щодо нього та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що докази, на які послався суд першої інстанції при обґрунтуванні його вини, не доводять останню, ряд доказів є недопустимими та отримані з порушенням, а деякі підтверджують його невинуватість.

Апелянт стверджує, що місцевий суд у вироку зазначив пояснення свідків вибірково, надаючи перевагу показанням свідків обвинувачення, не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та малолітнього ОСОБА_13 .

Обвинувачений вважає, що суд, в порушення ст.. 352 КПК України, відпустив після допиту свідка ОСОБА_14 , оскільки його захисник заперечував, щоб вказаний свідок до закінчення допиту інших свідків залишав залу судового засідання. Стверджує, що суд не з`ясував у свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - чи отримували вони пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони їм і чи відмовляються вони надавати показання, що, на його переконання, свідчить про порушення ч. 1 ст. 352 КПК України при допиті свідків.

На переконання ОСОБА_10 , до показань свідка ОСОБА_16 слід відноситися критично, оскільки він контактував з першим допитаним свідком в судовому засіданні і йому було відомо, які питання задавалися учасниками судового процесу. Крім того, у зв`язку з тим, що не всі свідки залишалися в залі судового засідання, у нього не було можливості задати перехресні запитання свідкам обвинувачення, чим було порушено його право на захист.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повно вивчені фактичні обставини кримінального провадження, зокрема, щодо існуючої зброї у потерпілого, що останній, на його переконання, декілька разів намагався ввести суд в оману, надаючи пояснення відносно фактичних обставин справи, які неодноразово змінював та які в подальшому спростовувалися доказами у кримінальному проваджені.

Обвинувачений також відмічає, що суд в обґрунтування вироку послався на висновок судово-медичної експертизи № 3080 від 8 листопада 2018 року, відносно тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого, звертає увагу, що, як зазначено експертом, в медичних документах не описані форми та розміри деяких тілесних ушкоджень, крім того, в медичних документах не описана точна локалізація вогнепального поранення правої кисті і ОСОБА_8 не з`явився на огляд, в зв`язку з чим експерту не представилося можливим відповісти на ряд питань.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_10 вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги погрози на його адресу з боку ОСОБА_8 , запис яких містився на диску та був долучений до матеріалів кримінального провадження і досліджений в суді.

Посилається на те, що слідством не встановлювалася та не допитувалася особа, яка була поруч з ОСОБА_17 , який, як свідок надавав показання слідству і з яким та свідком ОСОБА_15 було проведено одночасний допит, в зв`язку з чим вважає, що показання свідка ОСОБА_17 , надані під час досудового розслідування, мали б бути визнані, як допустимий доказ.

Обвинувачений вважає, що судом не було надано належної оцінки долученому відеозапису з камер відео спостереження, оскільки слідча у відповідному запиті зазначала власну електронну адресу, вона не зверталася до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів з метою вилучення інформації з серверу, у носії інформації малося втручання, про що заявлялося і потерпілим, на відеозаписі є кадри, де взагалі зникали люди з кадру, деякі відеофрагменти взагалі не вдалося дослідити, а тому даний доказ слід вважати неналежним.

Вважає, що протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 19 вересня 2018 року зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 складені з порушенням вимог ст.. 231 КПК України, оскільки в протоколі впізнання за участі ОСОБА_15 не зазначений один із понятих, всі протоколи щодо ознак дублюються, а добропорядність понятих викликає сумніви через їх неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності.

Звертає увагу, що у кримінальному провадженню заявлявся відвід прокурорам ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , але судом було вирішено питання тільки відносно прокурора ОСОБА_18 і не врахована дисциплінарна скарга, яка була подано потерпілим на дії прокурорів ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_21 .

Вважає, що повідомлення про підозру було йому вручено 13 вересня 2018 року у присутності захисника з порушенням КПК України, оскільки через медичні процедури він не зміг поставити підпис, пам`ятка про права та обов`язки підозрюваного була вручена 20 вересня 2018 року, йому не було роз`яснено про підстави затримання, не роз`яснено відповідні права.

На переконання апелянта, судом не було надано оцінки того, що 11 листопада 2018 року обвинувальний акт було підписано в неробочий день прокурором, і не взято до уваги висновок щодо психологічного стану його сина.

Крім того, ОСОБА_10 вважає, що в той день він діяв в межах необхідної оборони, оскільки була реальна загроза його життю, а також членам його сім`ї. В його діях відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого складу злочину, оскільки досліджувані події були наслідком неприязні між ним та потерпілим, а тому вірно кваліфікувати його дії було б за ч. 2 ст. 125 КК України.

Також, на думку обвинуваченого, потерпілим на підтвердження обґрунтування цивільного позову надано висновок експерта та спеціаліста, які не можна вважати допустимими, оскільки не підтверджено, що вони було здійснені належним суб`єктом;

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 в поданій в інтересах ОСОБА_8 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду на ухвалити новий, яким до ОСОБА_10 застосувати більш суворе покарання, а також повністю задовольнити цивільний позов потерпілого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що картина морально-психологічного ставлення обвинуваченого до вчиненого ним тяжкого кримінального правопорушення не має можливості вказувати на те, що визначений судом першої інстанції термін покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для його виправлення.

Вказує, що ненастання більш тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим є намагання самого потерпілого захиститися від отримання таких травм, прикриваючись рукою та плечем від попадання куль в життєво важливі області тіла і розуміючи такі дії потерпілого, ОСОБА_10 здійснив постріл в область паху для нанесення більшої шкоди, що, на його думку, свідчить про зухвалий характер вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_10 наніс тілесні ушкодження потерпілому цілячись у життєво важливі органи останнього та спостерігаючи наслідки вчиненого, не зажадав надати йому допомогу в силу позитивного ставлення до вчиненого.

Також, апелянт вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому не відповідає розміру дійсним фізичним та моральним стражданням потерпілого.

Внаслідок стресової ситуації, моральних та фізичних страждань від вчиненого щодо нього тяжкого кримінального правопорушення у потерпілого виникали та накопичувалися негативні психоемоційні переживання: емоційна пригніченість, тривога, напруга, фіксованість на негативних переживаннях. Стан постійної психоемоційної напруги призводив до порушення фізіологічної рівноваги обумовлював формування психосоматичних розладів. Триваючий перебіг психосоматичних розладів, а також фізичний біль в наслідок кримінального правопорушення погіршував здібності потерпілого щодо реалізації своїх соціальних прав та обов`язків обмежуючи їх реалізацію.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_10 просить відмовити у її задоволенні, а натомість задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_22 просить відмовити в її задоволенні, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції 12 вересня 2018 року, близько 20 год., обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в громадському місці, а саме на АЗС «WOG», яка розташована в м. Прилуки по вул.. Котляревського, 101, діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятними нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, під час перебування в громадському місці, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, з хуліганських мотивів, безпричинно вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_8 та висловлювався нецензурною лайкою в бік останнього, продовжуючи злочинні дії ОСОБА_10 наніс удар рукою ОСОБА_8 в область підборіддя, а саме нижньої губи з правого боку, крім цього застосував предмет, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме гладко ствольний самозарядний пістолет, калібру 9 мм П.А., моделі ПСМ-Р, № ХКА 6515, який згідно висновку балістичної експертизи є вогнепальною зброєю, придатною для стрільби патронами травматичної дії. Здійснивши не менше 3-х пострілів у потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення верхньої третини зовнішнього поверхні правого плеча, вогнепального поранення в ділянці тенора правої кисті, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійна рана нижньої губи, синця нижньої щелепи, крововиливу в сполучнотканинні оболонки обох очей, синця лівої пахової ділянки, які згідно висновку судової медичної експертизи від 08 листопада 2018 року № 350 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та просили задовольнити подану апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скар та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.4 ст. 296 КК України судом кваліфіковано вірно.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, остання підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_10 , який винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що між ним та потерпілим ОСОБА_8 були бізнесові стосунки, які згодом стали напруженими. 12 вересня 2018 року, він, перебуваючи на АЗС «WOG», яка розташована в місті Прилуки, побачив авто ОСОБА_8 який рухався по дорозі, заїхав на АЗС та заблокував його виїзд. Останній вийшов із авто та став словесно ображати його, на що він зробив крок вперед і сильно штовхнув ОСОБА_8 , почалась бійка. Згодом у потерпілого пішла кров на обличчі і він пішов до свого авто, а за мить побачив, що останній стоїть позаду свого авто з пістолетом в руці і велів сідати до його авто. Він, ОСОБА_10 , відповів, що зробить як він наказує, тільки покладе ключі від свого авто, після чого пішов до свого авто, де взяв травматичний пістолет, і щоб змусити ОСОБА_8 покласти пістолет, вигукнув опустити зброю і двічі вистрелив у гору, на що останній не реагував. Після чого він вирішив стріляти в руку, в якій потерпілий тримав пістолет. Після 4 пострілу пістолет випав із руки ОСОБА_8 , останній став піднімати пістолет і комусь телефонувати, а тоді сів в своє авто і поїхав. Зазначив, що умислу нанести тілесні ушкодження у нього не було, ОСОБА_8 сам спровокував конфлікт, і він був вимушений захищатися, застосувавши зброю;

- потерпілого ОСОБА_8 який повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_23 у них були певні бізнес відносини, які з часом зіпсувалися. 12 вересня 2018 року проїжджаючи повз АЗС «WOG» м. Прилуки, він побачив автомобіль ОСОБА_10 . Заїхавши на територію АЗС, він зупинився і відразу у його бік пішов обвинувачений, який розпочав бійку. Захищаючись у відповідь, він також наносив декілька ударів руками та почав відходити назад, після чого до них підбігла дружина ОСОБА_10 яка стала їх розбороняти. Потім обвинувачений пішов до свого автомобіля, а він пішов до свого. Стоячи біля свого автомобіля, він побачив як ОСОБА_10 підійшов до власного автомобіля, де із бардачка взяв пістолет та йдучи, направив на нього і розпочав стрільбу. Після чого він, перебуваючи в стресовому стані, сів до свого автомобіля, зателефонував брату та поїхав у лікарню;

- свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що 12 вересня 2018 року, проходячи повз АЗС «WOG» м. Прилуки, його увагу привернули два чоловіки які штовхалися, та жінка, що розбороняла їх. З яких один чоловік був у білій футболці чи тенісці, інший у червоній. Вказав, що після махання кулаками між чоловіками, чоловік у червоній футболці відійшов напевно до свого автомобіля, а чоловік у білій футболці пішов до чорного авто, де відкривши передні двері, взяв пістолет, та пішов від свого автомобіля до автомобіля чоловіка у червоній футболці і розпочав стрільбу, стріляв у верхню частину, бо чоловік закривався руками, а жінка почала кричати, «що ти робиш» тому хто був у білій футболці . Він бачив що у чоловіка у червоній футболці, у руках нічого не було, у нього текла кров з руки;

- свідка ОСОБА_15 , згідно пояснень якого він разом з ОСОБА_16 йшли по вулиці Костянтинівській в м. Прилуки, де була заправка АЗС «WOG» і побачив бійку між чоловіками, бігав один чоловік у білій тенісці, а другий у червоній і махали руками, до них підійшла дівчина, щось кричала і розбороняла їх, потім той, що був у білій тенісці побіг до пасажирських дверцят чорного автомобіля і дістав звідти якийсь предмет із якого почав стріляти, стріляв по людині, яка була у червоній тенісці і який ховався за джипом, прикриваючись руками. У чоловіка у червоній футболці у руках нічого не бачив;

- свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду першої інстанції надав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_15 ;

- свідка ОСОБА_24 , двоюрідного брата потерпілого, який пояснив, що приїхавши на АЗС «WOG» почув, що щось відбувається на задній стороні АЗС, а коли він вийшов із магазину, йому зателефонував ОСОБА_8 , просив приїхати на АЗС, він відразу все зрозумів і побіг до потерпілого. В автомобілі брат був сам, у нього було закривавлене плече, на кисті рана. ОСОБА_8 пояснив, що в нього стріляв ОСОБА_25 ;

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 12 вересня 2018 року близько 18 години на АЗС «WOG» вона перебувала зі знайомою, дітьми, а згодом приїхав чоловік, ОСОБА_10 . Вона бачила, як приїхав на АЗС «WOG» ОСОБА_8 , поставивши свій автомобіль біля автомобіля її чоловіка, вийшовши із автомобіля кивнув останньому і той пішов до автомобіля ОСОБА_8 . Вона в цей час відвернулася до дітей і почувши крик доньки побачила, як ОСОБА_8 і ОСОБА_10 б`ються, вона просила їх заспокоїтися і намагалася розборонити їх. Згодом, коли ОСОБА_8 сів у автомобіль і витирав кров вона, почула також клацання бардачка у автомобілі останнього і коли повернулася, то побачила потерпілого, який стоячи біля свого автомобіля лаявся, розмахував пістолетом у всі боки, вказуючи пістолетом ОСОБА_10 сідати до автомобіля ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_10 сказавши добре, пішов в бік автомобіля ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_8 обійшов свій автомобіль, а ОСОБА_10 пішов до свого автомобіля. Вона бачила, як ОСОБА_10 іде уже із зброєю і каже ОСОБА_8 щоб він кинув свою зброю і тоді свідок почула постріл від ОСОБА_10 , вона присіла і почула ще декілька пострілів, не бачила куди хто дів зброю після пострілів;

- малолітнього свідка ОСОБА_13 , який дав пояснення, що бачив, як його батько б`ється з дядьком ОСОБА_26 , а потім, як останній погрожував батьку пістолетом, також чув постріли;

- свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 12 вересня 2018 року близько 19 години перебувала на АЗС «WOG», разом з ОСОБА_11 , потім приїхав ОСОБА_10 з дітьми, він був у світлій сорочці, через деякий час приїхав ОСОБА_8 , у рожевій футболці. Розмова між обвинуваченим та потерпілим переросла у бійку, а потім ОСОБА_8 пішов до свого автомобіля, вийшов із автомобіля уже з пістолетом, спонукаючи ОСОБА_10 щоб той сідав у його автомобіль, на що останній не погодився. Пострілів вона не бачила, а тільки чула коли бігла в приміщення заправки із дітьми.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 12 вересня 2018 року, згідно якого слідчим в присутності понятих, спеціаліста, було оглянуто територію біля АЗС «WOG» розташованої за адресою м. Прилуки, вул. Котляревського, буд. 101, а саме, територію за будівлею автозаправної станції, де під час огляду були виявлені, вилучені та запаковані до спеціальних пакетів - гумові кулі, металеві предмети зовні схожі на гільзи, сліди речовини бурого кольору;

- протоколі огляду місця події від 12 вересня 2018 року, згідно якого слідчим в присутності понятих в приміщенні Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, що знаходиться за адресою м. Прилуки, вул. Котляревського, буд.66, було оглянуто та вилучено предмет схожий на пістолет із маркуванням «ПСМР-9мм" НОМЕР_1 , предмет схожий на магазин із маркуванням НОМЕР_2 та дозвіл на зброю за № НОМЕР_3 видане ОСОБА_10 ;

- протоколі огляду місця події від 17 вересня 2018 року, згідно якого слідчим в присутності понятих, спеціаліста в приміщенні слідчого відділення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на столі, досліджувалася сорочка червоно-білого кольору (чоловіча) з плямами бурого кольору. На правому рукаві сорочки мається вхідний отвір розміром близько 1,5 см та поряд з отвором знаходяться сліди рідини бурого кольору, також на передній, центральній нижній частині сорочки мається подібний отвір розміром близько 1,5 см, поряд з яким також знаходяться плями бурого кольору, на задній частині сорочки відсутні будь-які отвори та плями;

- висновку судової експертизи зброї №1191 від 19 жовтня 2018 року, відповідно до якого було встановлено, що наданий на дослідження предмет зовні схожий на травматичний пістолет на якому мається маркування «ПСМР-9мм» НОМЕР_1 , вилучений 12 вересня 2018 року у ОСОБА_10 , під час проведення огляду місця події в приміщенні Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області,за адресою: вул. Котляревського, буд. 66, м. Прилуки, є вогнепальною зброєю, придатною до стрільби, є гладкоствольним самозарядним пістолетом калібру 9 мм Р.А. моделі ПСМ-Р №ХКА 5615, виробництва України, призначеним для стрільби патронами «несмертельної» (травматичної) дії, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами (Терен-3П,ПНД-9П,Терен-3Ф). Конструкція пістолета не дозволяє здійснювати постріли штатними патронами до бойової зброї без внесення змін в конструкцію патронів або пістолета. Пістолет виготовлений промисловим способом;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_16 від 19 вересня 2018 року, згідно якого було впізнано особу із зображення на фото №2, яку він бачив при обставинах, які мали місце 12 вересня 2018 року на АЗС «WOG»; згідно довідки під №2 поміщений фотознімок ОСОБА_10 , під іншими фотознімками поміщені сторонні особи;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_15 від 19 вересня 2018 року, згідно якого було впізнано особу із зображення на фото №4, яку він бачив при обставинах які мали місце 12 вересня 2018 року на АЗС «WOG»; згідно довідки під №4 поміщений фотознімок ОСОБА_10 , під іншими фотознімками поміщені сторонні особи;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_14 від 19 вересня 2018 року, відповідно до якого було впізнано особу із зображення на фото №3, яку він бачив при обставинах які мали місце 12 вересня 2018 року на АЗС «WOG»; згідно довідки під №3 поміщений фотознімок ОСОБА_10 , під іншими фотознімками поміщені сторонні особи;

- висновку судово-медичної експертизи № 350 від 08 листопада 2018 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, які виникли від дії заряду вогнепальної зброї та дії тупих предметів, за механізмом удару і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я та легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров?я. Дані тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 12 вересня 2018 року;

- протоколі огляду від 01 жовтня 2018 року флеш накопичувача CD-R, на яких маються відеозаписи з камери спостереження АЗС «WOG», розташованого за адресою: м. Прилуки, вул. Котляревського, 101 з якого вбачається, зокрема, що о 19:33:04 з`являються на відео ОСОБА_8 , який йде спиною назад в напрямку майданчику заправки АЗС «WOG» на нього йде ОСОБА_10 ; о 19:33:05 ОСОБА_8 спиною наткнувся на автомобіль червоного кольору і ОСОБА_10 б`є правою рукою останнього в область обличчя, ОСОБА_8 б`є ОСОБА_10 лівою рукою в область підборіддя; о 19:33:14 ОСОБА_10 б`є ОСОБА_8 кулаком правої руки в область голови, останній відходить від ОСОБА_10 на відстань близько 1 м.; о 19:33:16 до них підбігла ОСОБА_11 , яка стає між ними, ОСОБА_8 лівою рукою відштовхує останню вправо. ОСОБА_11 продовжує стояти між чоловіками, розбороняючи їх руками та тримає їх на відстані один від одного; о 19:33:20 ОСОБА_8 скорочує дистанцію між ОСОБА_10 і останній наносить удар правою рукою ОСОБА_8 в ліве плече, жінка продовжує стояти між ними; о 19:33:35 - бійка припиняється, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 йдуть в бік столиків по дорозі до яких ОСОБА_10 , який йде попереду, за ним йде ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ; о 19:33:42 ОСОБА_10 повертається назад, йде в бік ОСОБА_8 наближається, але не робить ніяких активних дій, після чого всі троє знову продовжують рух в бік столиків, а саме до автомобіля чорного кольору і з видимості досягнення відеокамери зникають; о 19:34:40 біля червоного автомобіля з`являється ОСОБА_12 з двома малолітніми дітьми, які перебувають на місці; о 19:35:22 до пасажирських дверей автомобіля чорного кольору, що стояв весь час зліва перед столиком, підійшов ОСОБА_10 відчинив двері автомобіля та не сідаючи в нього, щось шукає в автомобілі, о 19:35:30, зачиняє двері автомобіля та йде вліво; о 19:35:30 ОСОБА_12 починає розмову по мобільному телефону і в процесі веде 2 х малолітніх дітей в бік майданчику заправки АЗС «WOG»; о 19:35:52 і з видимості досягнення відеокамери зникають; о 19:37:42, на відео з`являється ОСОБА_11 , яка біжить в сторону майданчику заправки АЗС «WOG»; о 19:38:31 з`являється на відео ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та двоє малолітніх дітей, які прямують до автомобіля чорного кольору, тобто автомобіля на якому приїхав ОСОБА_10 , о 19:39:00 - від`їжджають в напрямку майданчику заправки АЗС.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Показанням обвинуваченого та свідків захисту суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_8 в ході судового розгляду повідомили про наявність бійки між обвинуваченим та потерпілим, яку розпочав саме ОСОБА_10 та що в руках ОСОБА_8 не було жодних предметів, коли обвинувачений здійснював постріли в його сторону.

Надані в ході судового розгляду свідками та потерпілим показання є послідовними та узгоджуються, які між собою, так і з іншими доказами у кримінальному провадженні щодо повного перебігу подій і не містять суперечностей.

Слід відзначити, що на підтвердження зазначених показань також свідчить відеозапис камер спостереження АЗС, який висвітлює неупереджений перебіг досліджуваних подій, з якого вбачається, що саме ОСОБА_10 розпочав конфлікт, почавши наносити удари потерпілому ОСОБА_8 .

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до відеозапису, ОСОБА_10 зміг вільно піти до свого автомобіля, знайти в ньому пістолет та розпочати стріляти з нього, що за умови перебування його під прицілом та наявної погрози застосування щодо нього зброї є маловірогідним.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що причетність ОСОБА_10 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, показаннями свідків, які прямо вказують на ОСОБА_10 , як на особу, що нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Крім того, сам обвинувачений підтверджує у своїх показаннях, що наносив удари потерпілому та здійснював постріли в його сторону.

Натомість, колегія суддів відзначає, що показання обвинуваченого та свідків захисту, щодо перебігу обставин не узгоджуються з іншими доказами у справі.

З огляду на викладене, враховуючи, що показання зазначених свідків, які стали випадковими та безпосередніми спостерігачами досліджуваних подій, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами у кримінальному провадження, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо необхідності критичної оцінки показань дружини обвинуваченого, свідка ОСОБА_27 яка є близькою знайомою обох, та неповнолітнього свідка ОСОБА_13 в частині наявності у руці потерпілого ОСОБА_8 пістолета.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про допущення судом першої інстанції порушень ст.. 352 КПК України в ході допиту свідків, то їх неможна визнати обґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться розписки про отримання свідками обвинувачення пам`яток про їх права та обов`язки. Також, стороні захисту надавалася можливість допиту свідків і клопотань про допити вже допитаних свідків у відповідності до норм КПК України стороною захисту не заявлялося. Крім того, на підтвердження факту спілкування свідків перед допитом у суді, апелянтом не надано жодного доказу та не наведено ніякого обґрунтування таких тверджень.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_10 на зміну показань потерпілого ОСОБА_8 під час допиту в судовому засіданні, що на переконання апелянта, може свідчити про намагання останнього ввести суд в оману, є безпідставними, з огляду на повідомлення потерпілим обставин з його суб`єктивним сприйняттям ситуації і дані обставини не можуть свідчити про повідомлення неправдивих фактів.

Доводи обвинуваченого щодо не дослідження судом першої інстанції факту існування зброї у потерпілого, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки даний факт не має жодного відношення до досліджуваних обставин з огляду те, що сам факт находження у володінні ОСОБА_8 зареєстрованої зброї не спростовує факту відсутності у нього такої при конфлікті, що достовірно було встановлено в ходу судового провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги, які стосуються висновку судово-медичної експертизи № 3080, то апелянтом не наведено жодних аргументованих доводів щодо вказаного доказу, а лише зазначено про неможливість експерта відповісти на деякі питання, які перед ним ставилися, що не може жодним чином свідчити про неповноту проведеного експертного дослідження, яке в свою чергу проведено з дотриманням норм КПК України, даному доказу надано відповідну оцінку в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на закріплений в ст.. 23 КПК України принцип безпосередності дослідження показань колегія суддів відхиляє та не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності дослідження показань померлого свідка ОСОБА_17 наданих під час досудового розслідування.

Крім того, всупереч доводам сторони захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим доказом відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, добровільно наданих їх володільцем, оскільки його отримання здійснено з дотриманням закону у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Так, ст. 93 КПК України визначає порядок збирання доказів та передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України. Враховуючи вказані положення, слідчий у порядку ст. 93 КПК України може витребувати у свідка необхідний відеозапис, і такий доказ буде допустимим у зв`язку з тим, що буде отриманий у порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 25 вересня 2018 року слідчому надано тимчасовий доступ до відео з камер спостереження АЗС WOG.

Слід відзначити, що хоча на відеозаписах і відсутні деякі фрагменти, з невідомих технічних причин, однак вони доповнюють один одного, не суперечать іншим встановленим обставинам та відображений перебіг подій неоспорюється сторонами кримінального провадження.

Щодо аргументів апеляційної скарги обвинуваченого про неналежність як доказу протоколів пред`явлення за фотознімками від 19 вересня 2018 року зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , то колегія судів зазначає наступне.

Положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. 1, 2 ст. 228 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Так, відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, зазначені вище свідки впізнали ОСОБА_10 .

Колегія суддів зазначає, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, а протокол за результатами проведення даної слідчої дії відповідає вимогам чинного законодавства.

Не зазначення у протоколі впізнання за участі свідка ОСОБА_15 одного понятого, за наявності підпису такого не може слугувати визнання такого протоколу недопустимим доказом. Так само, сумніви у добропорядності понятих не може розглядатися, як підстава недотримання вимог КПК України при проведенні слідчої дії.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно порушень при його затриманні та відносно незгоди з обвинувальним актом, то ці питання були предметом окремого оскарження стороною захисту та з даного приводу ухвалювалися відповідні рішення, які наявні в матеріалах кримінального провадження та якими не було встановлено заявлених стороною захисту порушень. Також, доводи відносно не вирішення питання про відвід прокурору ОСОБА_19 та неврахування скарги на дії прокурора подані потерпілим не є спроможними з огляду на те, що вони були предметом перевірки в ході оскарження рішення місцевого суду про повернення обвинувального акту та в подальшому не піднімалися стороною потерпілого в ході судового розгляду.

Крім того, в протоколі затримання від 12 вересня 2018 року зазначено всі передбачені КПК України відомості про підставу затримання, роз`яснення підозрюваному прав та обов`язків, повідомлення центру вторинної правової допомоги та призначення захисника, а зміст протоколу та факт його вручення ОСОБА_10 засвідчено підписами понятих. Також слід відмітити, що наведені обвинуваченим обставини не впливають на допустимість наданих суду доказів.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Частина ж 4 цієї статті передбачає таку кваліфікуючу ознаку, як застосування предмета спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

З огляду на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №288/1158/16-к безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів. Отже, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних тривалих зусиль.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що у діях ОСОБА_10 було відсутнє грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, оскільки його протиправні дії були викликані поведінкою потерпілого, який погрожував зброєю обвинуваченому та членам його сім`ї, для припинення якої ОСОБА_10 і застосував зброю, колегія суддів вважає їх помилковими та позбавленими правових підстав, з огляду на наступне.

Кримінально каране хуліганство полягає з об`єктивної сторони в посяганні на правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що на час вчинення ОСОБА_28 протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений був обізнаний про його перебування у громадському місці, а саме на території АЗС, яке є вільним у доступі, на якому в цей час приїжджали інші автомобілі, знаходилися інші люди та зі свідчень очевидців, по тротуару йшли люди, ставши свідками вказаних вище подій. Порядок та характер дій, вчинення протиправних дій, поза розумним сумнівом свідчить про наявність умислу у обвинуваченого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді спричинення шкоди особистим інтересам потерпілого ОСОБА_8 , шляхом посягання на його особисту недоторканість.

На підставі вищевикладених положень кримінального процесуального законодавства та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України, оскільки було достеменно встановлено та підтверджено самим обвинуваченим, що постріли у бік потерпілого він здійснив в громадському місці, при цьому слід відзначити, що сам обвинувачений ОСОБА_10 при появі потерпілого на АЗС першим пішов в його сторону та першим почав наносити удари ОСОБА_8 , з використанням малозначного та нікчемного приводу начебто словесної образи, а згодом, коли бійка закінчилася, вільно пішов до свого автомобіля, взяв пістолет та у громадському місці, де знаходилися інші люди, автомобілі, почав стріляти з пістолета, тобто продовжив здійснювати зухвало порушувати громадський порядок. При цьому мало місце порушення особистої недоторканості ОСОБА_8 .

Невизнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає спробою пом`якшення долі обвинуваченого та намагання уникнути відповідальності за вчинене.

При цьому слід відзначити, що доводи обвинуваченого, що його дії були направлені на захист від протиправних дій ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження, з огляду на те що достеменно було встановлено, що саме потерпілий захищався від дій обвинуваченого та не мав в руках сторонніх предметів, а твердження про наявність між ними неприязних стосунків, як було встановлено під час судового розгляду, стосувалося лише непорозумінь які виникли між ними в результаті бізнесових стосунків.

На переконання колегії суддів, наявність непорозумінь в бізнесових відносинах та як повідомляв ОСОБА_10 озвучена образа ОСОБА_8 в його адресу при зустрічі, не могла слугувати виправдання подальших дій обвинуваченого, який використавши нікчемний привід, почав першим наносити удари потерпілому, а згодом, за фактично закінченої бійки вирішив грубо продовжити порушення громадського порядку та прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, перебуваючи в громадському місці з хуліганських мотивів дістав пістолет та почав здійснювати постріли.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що після конфлікту АЗС не зачинялася, а тому відсутній факт порушення громадського порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов`язковою ознакою об`єктивної сторони хуліганства є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Законодавець не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Таким чином, громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження; підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 не вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність його вини та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зводяться до особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому, вказані учасники провадження оцінюють і тлумачать такі докази вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Що стосується апеляційних вимог представника потерпілого щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, його позицію до вчиненого, позитивну характеристику за місцем проживання , працюючого ФОП, згідно довідок лікарів, у нарколога та психіатра на диспансерних обліках не числиться і за медичною допомогою не звертався, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, взяв до відома досудову доповідь органу з питань пробації щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, а також позицію потерпілого, який наполягав на суворості покарання, визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст.296 КК України.

На переконання колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, всупереч доводів апеляційної скарги представника потерпілого, колегія суддів не знаходить.

Перевіряючи вирок в межах апеляційних доводів представника потерпілого щодо необхідності задоволення цивільного позову повністю, а саме в повному розмірі задовольнити позовні вимоги щодо розміру відшкодування в рахунок моральної шкоди в розмірі 500 тис. грн.., колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції і в цій частині законним та обґрунтованим, а суму моральної шкоди стягнутої на користь потерпілого виваженою та об`єктивною.

Так, згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З положень зазначеної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку, суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував пережитий внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілим емоційний стрес, який спричинив наслідки для останнього.

Визнаючи обґрунтованим розмір призначеної судом першої інстанції моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує те, що у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого потерпілий переніс значний фізичний біль від отриманих поранень та травм, лікування, пережив емоційний стрес.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заподіяна моральна шкода потерпілому є очевидною, а при визначенні суми її відшкодування, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 частково, а саме у розмірі 80 000 грн.

Відтак, доводи апелянта про необґрунтованість задоволення цивільного позову колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки погоджується з мотивуванням судом першої інстанції обґрунтованості заподіяних потерпілому моральних страждань.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3