ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/502/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, працює продавцем-консультантом ФОП « ОСОБА_7 », одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_12 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 (десять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 змінено із застави на тримання під вартою, взявши його під-варту в залі судового засідання.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 05 жовтня 2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 період знаходження його в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання з 29 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року та з 10 вересня 2021 року по 13 вересня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Держави 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 копійок за проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Після набрання вироком законної сили суму застави в розмірі 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок, сплачених 10 вересня 2021 року ОСОБА_13 на депозитний рахунок №UA0001 Державна казначейська служба України м.Київ МФО 820172, отримувач платежу ТУ ДСА України в Запорізькій області, , призначення платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , провадження по справі 1-кс/334/1588/21, 334/6482/21, постановлено звернути на виконання майнових стягнень на користь потерпілих збитки, а саме на користь ОСОБА_10 - 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень, на користь ОСОБА_9 - 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень.

У зв`язку із недостатністю суми застави на відшкодування збитків, підлягають стягненню у примусовому порядку у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 409 200 (чотириста дев`ять тисяч двісті) гривень, ОСОБА_9 409 200 (чотириста дев`ять тисяч двісті) гривень, а всього 818 400 (вісімсот вісімнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Арешт на автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2021 року (справа №334/6482/21, провадження № 1-кс/334/1559/21), - скасовано.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з призначеним йому покаранням, вважає його надто суворим. Обвинувачений зазначає про те, що суд при призначенні покарання не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини. Окремо зазначає про те, що були допущені порушення правил дорожнього руху зі сторони потерпілих, що полягає в тому, що вони у темний час доби рухалися без світловідбивних пристроїв та спиною до зустрічного транспорту.

Крім того, зазначає про те, що він частково відшкодував моральну шкоду, заподіяну потерпілим, у розмірі 50 000 гривень, а також кошти, які були внесені за заставу, за погодженням із дружиною обвинуваченого, були звернуті на користь потерпілих в якості відшкодування, заподіяної моральної шкоди.

Також, обвинувачений просить врахувати те, що він є особою раніше не судимою, характеризується за місцем роботи та мешкання позитивно, з перших днів війни став на захист своєї Вітчизни України в якості добровольця став до лав добровольчого формування Запорізької територіальної громади №1 «Щит».

З урахуванням зазначених обставин, вважає за можливе пом`якшити, призначене йому покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України основне покарання з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, встановлених, але не зазначених як такими судом першої інстанції, призначивши основне покарання нижче призначеного судом першої інстанції.

Оскаржуваний вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди захисник просить змінити та зменшити розмір стягнення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 500 000 гривень кожному на менший розмір з урахування доводів апеляційної скарги в цій частині.

Розмір інших стягнень, призначених обвинуваченому просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у вироку зазначено про часткове визнання обвинуваченим своєї вини. Так, обвинувачений не заперечує об`єктивної сторони вчиненого ним кримінального правопорушення, дослідженої під час судового розгляду та встановленою вироком суду. Викладена у вироку об`єктивна сторона правопорушення повністю збігається з фактичними обставинами справи, та захисник лише звертає увагу суду на те, що й в діях потерпілих має місце порушення приписів, п.4.1,4.3,4.4 ПДР України, за якими потерпілі повинні були рухатися краєм проїзної частини назустріч транспортному засобу, у темну пору доби в одязі, який має світловідбивні елементи. Потерпілі ж рухалися в попутному руху поперед автомобілю під керуванням обвинуваченого. Ніяких світловідбивних елементів на їх одязі не було. Лише ствердження обвинуваченого, що з боку потерпілих теж були порушення ПДР, на думку захисника, не може свідчити про часткове визнання ним своєї вини. Всі фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, за якими настали такі тяжкі наслідки, він визнав повною мірою у повному обсязі.

30 серпня 2021 року обвинуваченого затримано в порядку ст.208 КПК України, тобто у відповідності до ч.1 ст.42 КПК України, він набув певного процесуального статусу - статусу підозрюваного. Про це зазначено у вироку суду, де також зазначено, що ознайомлення обвинуваченого з постановами про призначення судових експертиз проведено вже після направлення цих експертиз до експертних установ, що є порушенням права на захист, передбаченого п.10 ч.3 ст.42 КПК України.

Крім того, захисник зазначає, що у вироку суд помилково зазначив, що: «заяв і клопотань про проведення повторних чи додаткових експертиз до слідчого або суду не надходило». Разом з тим, це не відповідає фактичним обставинам, оскільки захисником 03 серпня 2021 року було заявлено клопотання про витребування певних відомостей, щодо свідків (медичних працівників, які виїздили безпосередньо на місце пригоди) та про схід та захід сонця 29 серпня 2021 року, щодо погодної картини (освітлення місцевості), де трапилася пригода. Витребування вищезазначених відомостей, встановлення та допити свідків визначення освітленості місця ДТП могли в подальшому постати як підстави призначення певних судових експертиз, але в цьому судом було відмовлено і дані відомості в суді першої інстанції не досліджувалися.

Окрім того, у вироку суду зазначено про не встановлення судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, з чим захисник також не погоджується.

У вироку судом перелічені обставини, які, на думу захисника, і є обставинами, що пом`якшують покарання: часткове визнання обвинуваченим вини, працевлаштування, участь у діяльності добровольчого формування ЗТГ №1 «Щит», позитивну характеристику, наявність постійного місця роботи, позитивні характеристики, наявність сім`ї, відсутність судимостей - тобто обвинувачений раніше нічим не опорочений, часткове відшкодування потерпілим завданих збитків, публічне вибачення.

Захисник вважає, що за змістом приписів норм статті 66 КК України, вищевикладені обставини є не обставинами, які характеризують обвинуваченого, як про це зазначив суд, а саме обставинами, які пом`якшують покарання.

Таким чином, захисник вважає, що судом першої інстанції допущена невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (не зазначені та не враховані обставини, що пом`якшують покарання), що у відповідності до п.2 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Захисник вважає, що при перегляді судового рішення судом апеляційної інстанції повинно бути враховано, як обставини, що пом`якшують покарання - фактичне повне визнання обвинуваченим провини, його працевлаштування, участь у діяльності добровольчого формування ЗТГ №1 «Щит», позитивну характеристику, наявність постійного місця роботи, позитивні характеристики, наявність сім`ї, відсутність судимостей, часткове відшкодування потерпілим завданих збитків, публічне вибачення, та покарання має бути призначене вже з урахуванням цих обставин.

Окрім того, вироком суду першої інстанції з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди призначено стягнення по 500 000 гривень кожному.

Не ставлячи під сумнів понесення потерпілими за вини обвинуваченого моральних страждань, разом з тим захисник просить зменшити розмір моральної шкоди.

При зменшені розміру відшкодування моральної шкоди просить врахувати основне - що злочин, скоєний обвинуваченим, віднесений до категорії не навмисних, окрім того, просить також врахувати військовий стан в державі, закриття багатьох підприємств - неможливість влаштування на гіднооплачувану роботу, розмір доходів обвинуваченого - зарплату продавця консультанта ФОП, відсутність належного обвинуваченому майна, яке б можливо було б звернути на виконання вироку.

В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з вироком суду внаслідок м`якості. Вважає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 та його показання дають підстави вважати, що в нього немає жодного каяття.

Потерпілі не оскаржують розмір задоволених позовних вимог внаслідок заподіяння їм моральної шкоди, яку оцінено судом в 500 тисяч гривень. І хоча потерпілі не дуже заможні люди, це не має принципового значення, так як оцінити життя дитини неможливо.

Фактично ОСОБА_6 своїми злочинними діями забрав життя маленької людини, однак вину не визнав, щиро не розкаявся, отже підлягає найсуворішому покаранню.

Згідно з вироком суду, 29 серпня 2021 року, близько 20 години 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автомобільної дороги, яка з`єднує вул. Будинок відпочинку та вул. Таганську на о. Хортиця в м. Запоріжжя.

В цей час, вздовж правого краю проїзної частини зазначеної автомобільної дороги, зі сторони вул. Будинок відпочинку в напрямку вул. Таганської, в попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, попереду нього, рухались пішоходи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_14 .

Під час подальшого руху, поблизу опори ліній електропередач № 4, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішоходів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , малолітню ОСОБА_14 , та маючи технічну можливість уникнути наїзду на них шляхом негайного вжиття заходів, направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, належних заходів до зупинки керованого транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв на них наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого:

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/11176-ІТ від 24 вересня 2021 року, з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП, своєчасно застосувавши заходи до зниження швидкості руху автомобіля аж до його зупинки.

В результаті ДТП пішоходи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , малолітня ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень малолітня ОСОБА_14 померла в лікарні.

Так, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 60 від 06 вересня 2021 року, смерть малолітньої ОСОБА_14 настала від поєднаної тупої травми голови та тулуба з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, ушкодженням внутрішніх органів, що у посттравматичному періоді ускладнилось розвитком поліорганної недостатності. При експертизі трупа малолітньої ОСОБА_14 були виявлені ушкодження:

- закрита внутрішньочерепна травма: залишки підгострого крововиливу під твердою мозковою оболонкою, об`ємом близько 15 см3 (+25 см3 сумарно видаленої при операціях), розлитий крововилив під м`якими мозковими оболонками, множинні вогнища забою головного мозку, синці, садна, крововилив у м`які тканини голови;

- закрита тупа травма тулуба: розриви та забої лівої легені, неповний розрив правого наднирника з крововиливом у навколишню жирову клітковину, поодинокі крапкові крововиливи в пасмах великого сальнику й в місцях прикріплення великих зв`язок та у підтримуючий апарат внутрішніх органів, синці, садна, дві поверхневі забійні рани тулуба;

- синці та садна кінцівок.

Тілесні ушкодження у малолітньої ОСОБА_14 є небезпечними для життя та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21 вересня 2021 року, закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку середнього ступеня з утворенням вогнища локального забою з крововиливом по ходу передньої третини серпоподібного відростка; рани потиличної і виличної ділянок; гематоми і садна в ділянці обличчя та голови у ОСОБА_10 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Гематоми в області кінцівок, садна в ділянці кінцівок, тулуба у ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Окрім того, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1811/п від 21 вересня 2021 року, вивих лівого ліктьового суглобу, множинні садна в ділянці лівого передпліччя у ОСОБА_9 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих; потерпілих та їх представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що вирок суду є законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг про можливість пом`якшення та погіршення призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, обставини справи, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, працевлаштований, приймає участь у діяльності Добровольчого формування Запорізької територіальної громади №1 «Щит», де позитивно характеризується, також позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, завдані злочином збитки потерпілій стороні відшкодував частково, публічно вибачився, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його сімейне і матеріальне становище, а також поведінку після скоєного злочину.

Крім того, суд врахував думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які наполягали на призначенні суворої міри покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на строк, який за санкцією ч.3 ст.286-1 КК України не є максимальним.

Крім того, суд обґрунтовано позбавив обвинуваченого права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання, або його посилення, колегія суддів не убачає.

Обставини, на які посилається обвинувачений, його захисник, а також представник потерпілих, фактично були враховані судом при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого, який, як правильно зазначено у вироку, хоча раніше і не притягався до кримінальної відповідальності, але вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є заподіяння смерті іншій людині та спричинення тілесних ушкоджень ще двом потерпілим, цей злочин, з огляду на його фактичні обставини, відрізняється підвищеною суспільною небезпекою, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.

Водночас, усі вищенаведені обставини, зокрема те, що обвинувачений позитивно характеризується, частково відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, публічно вибачився, а також строк призначеного обвинуваченому покарання, не дають підстав вважати, що вказане покарання є надто м`яким.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд врахував глибину та характер душевних страждань, яких зазнали та продовжують зазнавати потерпілі у наслідок вчиненого злочину, вимушене порушення їх життєвого ритму, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого по 500 000 гривень моральної шкоди на користь кожного потерпілого.

З огляду на тяжкість наслідків, що настали для потерпілих від вчиненого обвинуваченим злочину, глибину їх душевних страждань, зміну їх звичного способу життя у бік його суттєвого погіршення, що жодних сумнівів не викликає, підстав для зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих, колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи захисника про те, що суд при розгляді кримінального провадження допустив такі порушення, не є слушними, оскільки суперечать матеріалам справи, згідно з якими суд повно і всебічно з`ясував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, дослідив всі наявні докази та надав цим доказам правильну оцінку.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4