ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2185/21

Провадження № 11-кп/4820/162/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 28 жовтня 2021року за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хвощівка Славутського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3217 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 8217 грн.

В решті позову відмовлено.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 28 жовтня 2021 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на алеї ринку Волочиського комунального підприємства «Ринок центральний» за адресою: м. Волочиськ, вул.Незалежності, 7-а, розпочав словесну суперечку із ОСОБА_8 .

В ході даної суперечки ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, діючи умисно, тримаючи у лівій руці пластикову щітку для чистки снігу, умисно наніс ОСОБА_8 вказаною пластиковою щіткою один удар в ділянку верхньої повіки правого ока.

За вищевказаних обставин ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин верхньої повіки правого ока, саден в ділянці зовнішнього кута правого ока, контузії правого ока легкого ступеня та струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 03.11.2022 року стосовно ОСОБА_6 по справі скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити повністю. Відшкодувати майнову та моральну шкоду. Стягнути на користь цивільного позивача ОСОБА_8 з цивільного відповідача ОСОБА_6 70 000 гривень моральної шкоди та 3 217 гривень матеріальної шкоди.

Вважає, винесений вирок незаконним і необгрунтованим, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд першої інстанціїї не врахував також ступінь вини обвинуваченого, який не визнав свою вину, на протязі тривалого часу не здійснив жодного реального добровільного відшкодування заподіяних потерпілій фізичних і моральних страждань.

Неповнота судового розгляду полягає і в тому, що судом взагалі не взято до уваги обставини, що підлягають під вимоги ст.ст. 50, 65, 66, 67, КК України. Це мало істотне значення для винесення законного та справедливого судового рішення.

Звертає увагу, що не було предметом з`ясування слідства, суду та експертів ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 при вчиненні злочину, оскільки відомо, що він перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Дана обставина є обтяжуючою вину обвинуваченого.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд вказав щире каяття, проте ні у засіданні, ні раніше обвинувачений не просив пробачення у потерпілої, а ні каявся у вчиненому, не пропонував добровільно відшкодувати витрати на лікування чи моральну шкоду.

Зазначає, що заперечення на цивільний позов потерпілій захисник обвинуваченого вручила тільки за хвилину до початку судового засідання. ОСОБА_8 не мала достатньо часу на підготовку та вивчення даного документа. В чому й вважає порушення її прав судом першої інстанції.

Із розміром моральної шкоди стягнутої із обвинуваченого ОСОБА_6 не погоджується. Враховуючи присутність психологічно - травмуючого фактору, користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінює у 70 000 грн, розмір матеріальної шкоди складає 3217 гривень (витрати на ліки, на томографію головного мозку та 500 гривень вартість зламаних окулярів).

На вказану апеляційну скаргу від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло заперечення, в якому вона просить вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, її представника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України.

Фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, доведеність його вини і кваліфікація злочинних дій, які не оспорюють, в апеляційному порядку не перевіряються, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, вважаючи його занадто м`яким, незаконним та необґрунтованим, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, не оскаржуючи фактичні обставини справи.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних висновків.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Згідно усталеної практики Верховного Суду, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної або касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено та дійшов висновку, що призначене покарання у виді штрафу в межах санкції, що передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів .

Таким чином, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини кримінального провадження та мотиви суду призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить висновку про безпідставність апеляційної скарги представника потерпілої щодо призначеного обвинуваченому явно м`якого покарання.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо порушень допущених судом при вирішенні цивільного позову потерпілої, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст.129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла звернулася з цивільним позовом, в якому просила стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Згідно звимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 всебічно не з`ясував усіх обставин при його вирішенні, а саме: глибину фізичних та душевних страждань, спричинення тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді припухлості м`яких тканин верхньої повіки правого ока, саден в ділянці зовнішнього кута правого ока, контузії правого ока легкого ступеня та струсу головного мозку, що вказує на те, що в її житті були вимушені зміни, які спричинили їй моральну шкоду у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції. Які, на думку потерпілої, дають підстави для зміни вироку в частині задоволення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим апеляційні вимоги представника потерпілої підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не в повному обсязі відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, що понесла потерпіла, а також вимушених негативних змін та незручностей, що сталися у її житті.

Зокрема, як зазначила потерпіла ОСОБА_8 внаслідок нанесених їй тілесних ушкоджень вона перетерпіла сильні фізичні болі, понесла матеріальні витрати на лікування внаслідок завданих травм, була змушена тривалий час проходити лікувальні процедури, приймати седативні та знеболювальні препарати. Згідно доданої до матеріалів справи довідки, сімейним лікарем, на основі висновків спеціалістів, встановлено діагноз астенічний синдром або астенія. За весь період лікування потерпіла не змогла пройти усі призначені процедури через брак коштів, зокрема обстеження на томографі (довідка про вартість послуги додана до заяви).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Приймаючи до уваги глибину та тривалість фізичних, душевних, емоційних та моральних страждань, перенесених потерпілою та вимушені зміни в її житті, внаслідок ушкодження здоров`я, колегія суддів вважає за доцільне визначити розмір завданої ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки саме його діями були спричинені потерпілій тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що саме такий розмір моральної шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, враховуючи співмірність із заподіяною їй шкодою та спричиненням легких тілесних ушкоджень, а також принцип розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілої та її представника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, на підставі положень ст.408 КПК України, зміні в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 10 000 грн. моральної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: