Номер провадження: 11-кп/813/2115/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 грудня 2022 року.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000541 від 04.08.2022 року, відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року, задоволено клопотання прокурора, та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.12.2022 року.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний західу виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про відсутність доказів, якими б підтверджувалось існування ризиків, зазначених в клопотанні прокурора, в тому числі ризика переховування обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, на думку апелянта, стороною обвинувачення не доведеного того, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, апелянт наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання, має сім`ю та міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Прокурор подав до суду клопотання про розгляд провадження без його участі. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Положеннями ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості висновків суду в частині наявності існування ризиків, суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, може продовжити злочину діяльність, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні корисного, тяжкого кримінального правопорушення,за вчинення якого в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 , від суду.

Також зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу останнім на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми показань.

Крім того, з ухвали суду вбачається, що при задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, врахував дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі зазначені в апеляційній скарзі.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Доводи, апеляційної скарги, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки соціальні зв`язки останнього не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями ч. 3 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених вище ризиків виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, застосування до ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 грудня 2022 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12