Справа № 461/4954/22
Провадження № 1-кп/461/617/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.11.2022 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №461/4954/22 клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

20.09.2022 р. в провадження Галицького районного суду м.Львова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152 КК України, ч.3 ст.153 КК України, ч.2 ст.156 КК України, ч.ч.4 та 5 ст.301 КК України, ч.1 ст.301-1 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153 КК України, ч.4 ст.152 КК України, ч.2 ст.156 КК України; ч.5 ст.301 КК України.
22.11.2022 р. в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. В клопотанні прокурор зазначив про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, перелічивши останні. Також прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років. Даними обставинами прокурор мотивував існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується. Враховуючи, що існують обгрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України та неможливість запобіганням їх шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком до 60 діб.
Захисник в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 покладає на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши учасників кримінального провадження суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 183 КПК України (яка знаходиться в розділі ІІ КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 перевірена суддею під час обрання останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинах, а саме за ч.3 ст.153 КК України в редакції цієї статті, яка діяла до 11.01.2019; ч.4 ст.152 КК України в редакції статті, яка діяла до 11.01.2019; ч.2 ст.156 КК України; ч.5 ст.301 КК України, в редакції цієї статті, яка діяла до 17.03.2021. Строк покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду.
В ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки останній офіційно не працює, не має постійного джерела доходу та перебував у розшуку. Також суд враховує тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_4 виним у вчиненні злочину, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. А також враховує, що останній проживає за межами Львівської області, кримінальні правопорушення, інкриміновані йому, відносяться до розділу КК України проти громадського порядку та моральності, та протии статевої свободи та статевої недоторканості особи. Свою протиправну діяльноість ОСОБА_4 здійснював приховано, з метою унекнення відповідальності за вчинене.
Ризик переховування обвинуваченого від суду не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
Ризик передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується, тим що докази у вказаному кримінальному провадженні існують у вигляді інформації, яка в цифровій формі зберігається на носіях інформації, з яких може бути легко видалена. Крім цього ряд доказів, на час розгляду данного клопотання органом досудового розслідування не вилучено, оскільки для цього необхідне проведення обшуків у місцях їх зберігання, які на даний час встановлюються.
Ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується, тим що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерілих, свідків, експерта та спеціаліста шляхом їх переконання, залякування чи схиляння до зміни наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями останніх. З урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст.23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 . З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 може мати вплив на потерпілих, які на час вчинення кримінальних правопорушень були малолітніними, одна з потерпілих є його донькою.
Сукупність вищеперелічених відомостей про обвинуваченого є вагомою для підтвердження можливого ризику переховування обвинуваченого від суду, ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується та не може бути усунута у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вищевказані ризики є вагоми та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
З урахуванням викладених ризиків, які існують, особи обвинуваченого, обставин вчинення і суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу та приходить до висновку, що застосування такого слід продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» до 20.01.2023 року.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1