ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/92/23 Справа № 705/2894/22 Категорія: ч. 2 ст. 286-1 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний в тому, що він 29 травня 2022 року в темний час доби, приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на сухому асфальтобетонному покриттю автомобільної дороги сполученням «Бершадь-Умань» з боку села Юрківка в Уманському районі Черкаської області в напрямку міста Умань, порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України (далі ПДР). В цей же час, у зустрічному напрямку рухався технічно справний мотоцикл «Honda Hornet», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 . Водій ОСОБА_7 , маючи можливість спостерігати за рухом мотоцикла, який рухався в напрямку можливої траєкторії його руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед початком виконання маневру повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч та продовжив рух у вказаному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.б, 10.1 та 16.13 ПДР. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 допустив виїзд на смугу зустрічного транспорту та в районі нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу із мотоциклом «Honda Hornet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого мотоцикліст ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вищевказаний вирок в частині призначення покарання, звільнивши його з випробуванням. Зазначає, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризуюся позитивно, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся. Внаслідок чого вважає, що висновок суду про можливість його виправлення тільки в умовах реального відбування покарання, що його перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства, не мотивоване і не відповідає обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається правові позиції, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, а також приписи ст.50 КК України.

Вказує, що, перебуваючи на волі має можливість допомогти потерпілому ОСОБА_8 у наданні матеріальної допомоги в тому обсязі, що той потребує. На час апеляційного перегляду, відшкодував 100 000 гривень.

Вважає, що у суду були всі підстави застосувати до нього вимоги статей 75 та 76 КК України і прийняти рішення про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства та прийняти рішення про його звільнення від покарання з випробуванням, але суд не обґрунтував своє рішення щодо не застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні йому покарання.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, яка заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286-1 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що не оспорюється апелянтом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особи, є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який вину визнав та щиро розкаявся, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Судом першої інстанції призначено покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції, передбаченій відповідним законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно реально відбувати, з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто яка є явно несправедливим через суворість.

При призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зважаючи, що пряму заборону прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі засудження за кримінальне правопорушення, пов`язане з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (ч. 1 ст. 75 КК України), апеляційний суд не дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, тому не може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наявність у обвинуваченого, який раніше не судимий, на утриманні двох малолітніх дітей, позитивні характеристики з місця проживання, визнання вини та щире каяття були враховані судом першої інстанції при призначені мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та не свідчить про необхідність прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання.

Вжиття заходів обвинуваченим, після ухвалення щодо нього вироку, заходів до часткового відшкодування шкоди потерпілому, не є тією обставиною, що вказує про призначення покарання судом першої інстанції за своїм розміром явно несправедливим через суворість.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286-1 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4