ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/43/22 Номер провадження 11-кп/814/2332/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 12 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в об`єднаних кримінальних провадженнях, унесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000777 та №0001636, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 10 листопада 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Дебальцеве Донецької обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, та передбаченого за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого й неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 12 вересня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який неофіційно працював до затримання, навчається в професійно-технічному училищі, є тимчасово переміщеною особою, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, в той час як тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою; захиснику не вручалась копія клопотання про продовження запобіжного заходу з долученими матеріалами.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду провадження, в судове засідання не з`явився і заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Відповідно ж до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.186 КК України відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ч.1 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна; ч.3 ст.357 КК України незаконного заволодіння паспортом та іншим особистим документом.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, урахувавши тяжкість інкримінованих йому 3 кримінальних правопорушень, один із яких є тяжким злочином, покакарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим - від 4 до 6 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який не працює та не має законних джерел доходу.

Доводи ж захисника про працевлаштування ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Колегія суддів ураховує доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 є тимчасово переміщеною особою, до затримання навчався в професійно-технічному училищі, між тим установлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, зокрема тяжкого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання, як просить апелянт.

Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.

Пунктом же 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи такі, що не зменшились ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини, визначені ст.178 КПК України, місцевий суд відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Щодо посилань захисника на те, що йому не було вручено стороною обвинуачення копію клопотання про продовження запобіжного заходу, то вони не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки приписами ч.3 ст.331 КПК України встановлено обов`язок суду під час судового провадження розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку. Дана норма є імперативною.

Окрім того, виходячи з положень ч.2 ст.184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування (продовження) запобіжного заходу, надається обвинуваченому. Як видно з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 направлено для вручення копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, яке отримано ДУ «Харківським слідчий ізолятор» 08 вересня 2022 року, тобто за 4 дні до початку його розгляду (а.п.9).

У судовому засіданні було оголошено зміст клопотання й перевіркою матеріалів провадження не встановлено, що захисник заявляв клопотання про відкладення розгляду чи надання перерви з метою підготовки захисту, вказував щодо неознайомлення зі змістом клопотання прокурора.

Таким чином, мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4