УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року

м. Київ

Справа № 753/19622/21

Провадження № 51-2441 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Дарницький районний суд м. Києва вироком від 17 червня 2022 року визнав невинуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та виправдав його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в його діянні наявний склад вказаного кримінального правопорушення.

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що він 13 вересня 2021 року, приблизно об 11:00 годині, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а, де проводився демонтаж незаконних споруд працівниками КП «Благоустрій» м. Києва, підійшов до працівника поліції УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_5 , який був у форменому одязі з розпізнавальними знаками НП України, штовхнув його лівою рукою в область правого плеча, після чого потерпілий впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на заднє-внутрішній поверхні лівого стегна у верхній третині, садна на задній поверхні правого стегна у верхній третині.

В подальшому ОСОБА_4 наблизився до потерпілого ОСОБА_5 , скоротивши визначену дистанцію, та умисно, з метою нанесення побоїв працівнику поліції, завдав декілька хаотичних ударів лівою рукою в область обличчя останнього, спричинивши потерпілому побої та фізичний біль.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовує свою касаційну скаргу тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування до ОСОБА_4 закону, який підлягав застосуванню.

Також прокурор вказує, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки всім доказам, які доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Зокрема, прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неповноту судового розгляду, допущену судом першої інстанції; формально розглянув подану на вирок апеляційну скаргу, належним чином не перевірив її доводи щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Стверджує, що апеляційним судом безпідставно не було враховано відеозапис події з нагрудної камери працівника поліції та протокол огляду відеозапису, на якому зафіксовано, як ОСОБА_4 умисно штовхає потерпілого, від чого останній втрачає рівновагу та падає на землю, а в подальшому ОСОБА_4 завдає потерпілому декілька ударів в область голови.

Крім того, прокурор вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 23, 94 КПК України в своєму рішенні послався на показання свідків, яких безпосередньо не допитував в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що ухвала Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного рішення, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Тому доводи прокурора про те, що оскаржуване судове рішення не містить об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду справи, та відсутня їх оцінка, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону відповідає.

Щодо доводів прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК Українивбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню такі обставини: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України було надано оцінку доказам з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, й суд дійшов висновку, що докази, надані стороною обвинувачення, не доводять, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з положеннями ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду, ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_4 , суд першої інстанції взяв до уваги надані в судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який вказував, що він 13 вересня 2021 року приблизно о 9:00 годині ранку приїхав на роботу за адресою м. Київ, вул. Руденка. Коли він вийшов на перерву, то побачив багато поліції і техніки, а працівники КП «Благоустрій» почали ламати споруду та забирати машини. В цей час він почув крик ОСОБА_6 та побіг до неї, щоб допомогти піднятися. Поруч було багато людей та поліцейських, почалася сутичка, під час якої хтось бризнув газовим балончиком. В цей момент, можливо, випадково він зачепив потерпілого, у зв`язку з чим той впав, перечепившись через дріт. Коли потерпілий піднявся, то намагався його затримати, а він в цей час почав хаотично розмахувати руками, намагаючись прикрити очі через розпилення газового балончику. У подальшому він пішов мити обличчя водою, і його затримали працівники поліції. Жодного умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в нього не було, він лише захищав очі він газового балончика, а тому хаотично махав руками і міг в той момент випадково зачепити потерпілого.

Місцевим судом також були враховані показання потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав, що 13 вересня 2021 року після 9:00 години ранку він разом зі своїм підрозділом прибув за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а, де проводився демонтаж споруд працівниками КП «Благоустрій». На місці вже була спецтехніка, зібралися люди, які не давали можливості проїхати техніці. Після того, як приїхала слідчо-оперативна група і повідомила про законність дій КП «Благоустрій», вони почали забирати людей. ОСОБА_4 підбіг до них та хотів відтягнути жінку, почав її тягнути за руку, і в цей момент зачепив його, адже він був поруч.

Оскільки позаду нього був невеликий паркан (натягнутий дріт), він через нього перечепився та впав, і в результаті падіння у нього були синці на стегнах. При цьому потерпілий зазначив, що, якби не цей паркан, він би не впав, оскільки поштовх був взагалі невеликий. Після того, як він піднявся, то намагався схопити ОСОБА_4 , однак той випадково, просто відмахуючись, зачепив його головний убір. При цьому потерпілий вказав, що жодних умисних ударів обвинувачений йому не наносив.

Також суд надав оцінку показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 щодо відомих їм обставин, вказавши, що зазначені свідки підтвердили лише те, що на місці події відбувалась штовханина, а потерпілий ОСОБА_5 впав, оскільки перечепився через натягнутий дріт. При цьому жоден свідок не вказував, що обвинувачений умисно цілеспрямовано завдавав ударів потерпілому.

Також апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, який зазначив, що з переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери працівника поліції та протоколу огляду відеозапису від 14 вересня 2021 року неможливо чітко встановити хронологію дій обвинуваченого та потерпілого через перепони у вигляді рук чи людей, які обмежують огляд.

На думку колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, проаналізувавши всі дослідженні в судовому засіданні докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Крім цього, безпідставними також є й доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 23 КПК щодо безпосереднього дослідження доказів.

У частині 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Однак, за змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегія суддів послалася на зміст показів обвинуваченого, потерпілого, свідків, які були надані ними в місцевому суді. При цьому іншої оцінки, відмінної від оцінки місцевого суду, колегія суддів апеляційного суду вказаним доказам не надавала.

Київський апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які є здебільшого аналогічними доводам касаційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам сторони обвинувачення й дійшов правильного висновку про необхідність визнання невинуватим ОСОБА_4 та його виправдання, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Ухвала Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копії оскаржуваного судового рішення не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3