Справа № 521/3783/19
Пр. № 1-кп/521/278/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у склад колегії суддів, під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 13.01.2019 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грибівка, Овідіопольського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, офіційно не одруженого, маючого на утриманні 4х неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, вирок виконано,

кожного окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2019 року, близько 2 години 20 хв., ОСОБА_21 , знаходячись за адресою: вул. Моторна, 6/1 у м. Одесі, переконавшись, що поряд з транспортним засобом - автомобілем марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, немає сторонніх осіб, тобто ніхто із оточуючих не спостерігає, перебуваючи на задньому пасажирському сидінні, за водієм, в автомобілі марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, під керуванням ОСОБА_23 , діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_23 - мобільним телефоном та грошовими коштами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_22 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, справа від водія ОСОБА_23 , шляхом розбою, приставив до шиї водія ОСОБА_23 невстановлений холодний металевий гострий предмет та вимагав віддати мобільний телефон та грошові кошти, які знаходились при потерпілому, одночасно висловлюючи на адресу потерпілого ОСОБА_23 погрози, тим самим подолав волю потерпілого до опору, що у сукупності потерпілий ОСОБА_23 сприйняв як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю. При цьому, ОСОБА_23 , сприймаючи погрозу за реальну для свого життя та здоров`я, сидячи на водійському сидінні автомобіля, на вимогу обвинувачених поставив обидві свої руки на лобове скло автомобіля, після цього ОСОБА_22 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, праворуч від водія, обшукав кишені, розташовані на куртці та брюках потерпілого ОСОБА_23 , звідки дістав мобільний телефон марки «Мейзу М7», вартістю 3000 гривень, гаманець з грошовими коштами всередині в сумі 600 гривень, водійським посвідченням, технічним паспортом на автомобіль марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , якими заволодів. ОСОБА_21 протягом всього часу - з моменту пошуку майна та його вилучення ОСОБА_22 у потерпілого, продовжував тримати металевий холодний гострий предмет у шиї потерпілого ОСОБА_23 , спостерігаючи за діями обвинуваченого ОСОБА_22 . Також, ОСОБА_22 вимагав у потерпілого ОСОБА_23 зателефонувати своїй жінці, щоб та привезла ще грошових коштів, за чим спостерігав ОСОБА_21 , однак дану вимогу потерпілий ОСОБА_23 відмовився виконувати. Таким чином, ОСОБА_21 виконав всі дії, спрямовані на заволодіння мобільним телефоном та грошовими коштами потерпілого ОСОБА_23 ..

Крім того, 13.01.2019 року, близько 2 год. 30 хв., ОСОБА_21 , знаходячись за адресою: вул. Моторна, 6/1 у м. Одесі, перебуваючи на задньому пасажирському сидінні зазначеного автомобіля, за водієм, у салоні автомобіля марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_22 , з прямим умислом, направленим на заволодіння зазначеним автомобілем під керуванням водія ОСОБА_23 , повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає із оточуючих, при цьому ОСОБА_22 знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, наказав потерпілому ОСОБА_23 перелізти на заднє пасажирське сидіння автомобіля, на що потерпілий, усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, сприймаючи погрозу за реальну, погодився та виконав вимогу, залишивши ключі у замку запалювання, при цьому ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та пересів на переднє водійське сидіння автомобіля за кермо, після чого намагався завести двигун автомобіля шляхом приведення його до руху, провертаючи ключем у замку запалювання, однак автомобіль заглох та не зрушив з місця. Після цього, ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та залишився на вулиці, ОСОБА_22 пересів на водійське сидіння автомобіля та завів двигун автомобіля «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , шляхом повернення ключа у замку запалювання, тим самим привів автомобіль у рух, потерпілий ОСОБА_23 залишався на задньому пасажирському сидінні автомобіля. ОСОБА_22 , проїхавши декілька метрів з місця стоянки автомобіля, направив автомобіль у бік кювету та вистрибнув на ходу з автомобіля «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , у якому на задньому сидінні залишався потерпілий ОСОБА_23 , який в свою чергу із заднього пасажирського сидіння дотягнувся до керма автомобіля та вирулив у бік дороги, після цього автомобіль знову заглох. Далі, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 наздогнали автомобіль «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , та витягли потерпілого ОСОБА_23 із салону зазначеного автомобіля, після чого між ними почалась бійка. ОСОБА_21 разом із ОСОБА_22 наніс удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_23 по різним частинам тіла по декілька ударів кожен - по голові, спині, тулубу, в результаті чого потерпілий впав на землю та, згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_24 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови, що згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_24 , коли впав на землю під час бійки, зверну увагу на те, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 почали щось шукали у себе в кишенях, та перелякавшись, що вони шукають гострий металевий предмет, який вже раніше ОСОБА_21 притуляв до шиї потерпілого, сприймаючи всі дії обвинувачених у сукупності, як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю, вирвався та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому потерпілий бачив, як ОСОБА_21 та ОСОБА_22 повернулись до автомобіля марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, сіли до нього та зрушили з місця стоянки шляхом приведення двигуна у рух, повернувши ключ у замку запалювання, та поїхали у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_21 виконав всі дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, в результаті чого всупереч волі потерпілого ОСОБА_24 заволодів автомобілем марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, вартістю 80000 гривень, та зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.

Крім того, 13.01.2019 року, близько 2 години 20 хв., ОСОБА_22 , знаходячись за адресою: вул. Моторна, 6/1 у м. Одесі, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні, справа від водія, в автомобілі марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, під керуванням ОСОБА_23 , діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_23 - мобільним телефоном та грошовими коштами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_21 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля, за водієм, шляхом розбою, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає із оточуючих, спостерігаючи за ОСОБА_21 , який приставив до шиї водія ОСОБА_23 невстановлений холодний металевий гострий предмет та вимагав віддати мобільний телефон та грошові кошти, які знаходились при потерпілому, одночасно висловлюючи на адресу потерпілого ОСОБА_23 погрози, тим самим подолав волю потерпілого до опору, що у сукупності потерпілий ОСОБА_23 сприйняв як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю. При цьому, ОСОБА_23 , сприймаючи погрозу за реальну для свого життя та здоров`я, сидячи на водійському сидінні автомобіля, на вимогу зазначених осіб поставив обидві свої руки на лобове скло автомобіля, після цього ОСОБА_22 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, праворуч від водія, обшукав кишені, розташовані на куртці та брюках потерпілого ОСОБА_23 , звідки дістав мобільний телефон марки «Мейзу М7», вартістю 3000 гривень, гаманець з грошовими коштами всередині в сумі 600 гривень, водійським посвідченням, технічним паспортом на автомобіль марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , якими заволодів. ОСОБА_21 протягом всього часу - з моменту пошуку майна та його вилучення ОСОБА_22 у потерпілого, продовжував тримати металевий холодний гострий предмет у шиї потерпілого ОСОБА_23 , спостерігаючи за діями обвинуваченого ОСОБА_22 . Також, ОСОБА_22 вимагав у потерпілого ОСОБА_23 зателефонувати своїй жінці, щоб та привезла ще грошових коштів, за чим спостерігав ОСОБА_21 , однак дану вимогу потерпілий ОСОБА_23 відмовився виконувати. Таким чином, ОСОБА_22 виконав всі дії, спрямовані на заволодіння мобільним телефоном та грошовими коштами потерпілого ОСОБА_23 .

Також, 13.01.2019 року, близько 2 години 30 хв., ОСОБА_22 , знаходячись за адресою: вул. Моторна, 6/1 у м. Одесі, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні зазначеного автомобіля, справа від водія, у салоні автомобіля марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_21 , з прямим умислом, направленим на заволодіння зазначеним автомобілем під керуванням водія ОСОБА_23 , повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає із оточуючих, при цьому ОСОБА_21 знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля, за водієм, наказав потерпілому ОСОБА_23 перелізти на заднє пасажирське сидіння автомобіля, на що потерпілий, усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, сприймаючи погрозу за реальну, погодився та виконав вимогу, залишивши ключі у замку запалювання, при цьому ОСОБА_22 залишився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та пересів на переднє водійське сидіння автомобіля за кермо, після чого намагався завести двигун автомобіля шляхом приведення його до руху, провертаючи ключем у замку запалювання, однак автомобіль глох та не зрушив з міста. Після цього, ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та залишився на вулиці, ОСОБА_22 пересів на водійське сидіння автомобіля та завів двигун автомобіля «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , шляхом повернення ключа у замку запалювання, тим самим привів автомобіль у рух, потерпілий ОСОБА_23 залишався на задньому пасажирському сидінні автомобіля. ОСОБА_22 , проїхавши декілька метрів з місця стоянки автомобіля, направив автомобіль у бік кювету та вистрибнув на ходу з автомобіля «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , у якому на задньому сидінні залишався потерпілий ОСОБА_23 , який в свою чергу із заднього пасажирського сидіння дотягнувся до керма автомобіля та вирулив у бік дороги, після цього автомобіль знову заглох. Далі, ОСОБА_22 та ОСОБА_21 наздогнали автомобіль «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , та витягли потерпілого ОСОБА_23 із салону зазначеного автомобіля, після чого між ними почалась бійка. ОСОБА_22 разом із ОСОБА_21 наніс удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_23 по різним частинам тіла по декілька ударів кожен - по голові, спині, тулубу, в результаті чого потерпілий впав на землю та, згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_24 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови, що згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_24 , коли впав на землю під час бійки, зверну увагу, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 почали щось шукали у себе в кишенях, та перелякавшись, що вони шукають гострий металевий предмет, який вже раніше ОСОБА_21 притуляв до шиї потерпілого, сприймаючи всі дії обвинувачених у сукупності, як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю, вирвався та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому потерпілий бачив, як ОСОБА_22 та ОСОБА_21 повернулись до автомобіля марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, сіли до нього та зрушили з місця стоянки шляхом приведення двигуна у рух, повернувши ключ у замку запалювання, та поїхали у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_22 виконав всі дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, в результаті чого всупереч волі потерпілого ОСОБА_24 заволодів автомобілем марки «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 , золотистого кольору, вартістю 80000 гривень, та зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.

Допитані в ході судового засідання обвинувачені ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , кожен окремо, свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали у повному обсязі.

Під час допиту після зміни обвинувачення в суді, обвинувачені, кожен окремо, відмовилися від дачі показань, пояснивши, що їм не має чого додати до показань, які вони надавали раніше суду під час даного судового процесу.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_21 , в ході судового засідання від 21.04.2021 року, надав суду покази про те, що ввечері на передодні зазначених подій він з ОСОБА_22 пішли до кафе. Перебуваючи в кафе вони трішки випивали, їли шашлик та відпочивали. Пили вино, а також трохи горілки, він особисто випив не більше 200 грамів. Через деякий час, вже після 24 години, можливо близько 1 години ночі, вони вирішили викликати таксі та поїхати дому, оскільки зранку було потрібно йти на роботу. Співробітник кафе-караоке запропонував їм послуги свого таксі і через незначний проміжок часу повідомив їм що машина вже на місці. Вони вийшли з кафе, перейшли через дорогу та сіли в автомобіль. Після чого вони поїхали в сторону дому, який розташований в районі «Лєнселища». При цьому обвинувачений пояснив, що в автомобілі був сильний неприємний запах, а водій увесь час поводив себе неадекватно рухався з великою швидкістю, порушував правила, на його зауваження не реагував та вживав в його бік нецензурну лексику. В ході руху йому зателефонувала дружина та попросила придбати шаурму. Після чого вони з водієм домовилися за додаткову оплату, приблизно у 100 гривень, та поїхали до ларька з шаурмою. Коли вони під`їхали до ларька, то побачили що він закритий. Після чого він запропонував водію поїхати в смт Авангард до ларька з шаурмою для далекобійників, який працює цілодобово. На його пропозицію потерпілий погодився та повіз їх в сторону смт Авангард якоюсь незрозумілою та невідомою йому дорогою через поля. В процесі руху у них відбувався словесний конфлікт, оскільки водій на його зауваження про неналежну поведінку, у тому числі і під час керування автомобілем, не реагував та відповідав на його адресу нецензурною лайкою. Після чого, він не витримав і завдав водію одного удару з заднього сидіння на якому він перебував. При цьому у нього не було в руках жодних предметів. Після чого автомобіль зупинився і він з потерпілим вийшли на вулицю і почали битися. Вони обмінялися кількома ударами, після чого потерпілий відбіг в сторону. ОСОБА_22 спочатку перебував в автомобілі, потім вийшов та намагався їх розборонити та заспокоїти. Далі вони з ОСОБА_22 , постояли трохи біля автомобілю і вирішили піти в сторону заправки. Як вони відійшли від автомобіля, вони бачили як потерпілий повернувся до автомобіля, закривав та відкривав його, а потім кудись зник. Далі вони дісталися до заправної станції де він придбав сигарети та слабоалкогольний напій. Після чого вони направилися по узбіччю в сторону роботи на 6 кілометр, паралельно намагаючись зупинити нове таксі. Ніхто не зупинявся. Через деякий час біля них зупинився автомобіль поліції та поліцейські затримали їх за підозрою у вчиненні угону.

Також на питання учасників обвинувачений пояснив, що автомобіль ні він ні ОСОБА_22 з місця не переміщував та жодних ріжучих предметів він при собі ніколи не мав. Звідки взявся при їх огляді за участі понятих в речах ОСОБА_22 мобільний телефон потерпілого, пояснити не зміг.

У судовому засіданні від 21.04.2021 року, обвинувачений ОСОБА_22 , надав суду покази, які за своїм змістом та суттю повністю відповідають показам обвинуваченого ОСОБА_21 наведеним вище, щодо дати, часу, місця відпочинку та подальших переміщень з підтвердженням подій які відбувалися в автомобілі між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_21 , як під час руху, так і після його зупинки.

Разом з цим, на питання учасників обвинувачений ОСОБА_22 пояснив, що він дійсно наніс кілька ударів («шалбанів») потерпілому під час руху автомобілю, оскільки потерпілий поводив себе неадекватно та зухвало. Також пояснив, що після того як потерпілий з ОСОБА_21 вийшли з автомобіля і почали битися, він через деякий час також вийшов, та розбороняючи зазначених осіб наніс потерпілому ще кілька «шалбанів», від яких останній впав. Після чого потерпілий втік, а він на землі найшов його мобільний телефон та забрав собі. При цьому обвинувачений уточнив, що ОСОБА_21 не бачив та не міг бачити як він підняв мобільний телефон потерпілого, і він йому про це в подальшому нічого не говорив. Також обвинувачений пояснив, що дійсно забрав собі мобільний телефон умисно, але ніякого умислу на розбій, а тим паче на заволодіння автомобілем, ще й за попередньою змовою, у них не було. Шлях, через поля, потерпілому вказав особисто він.

Не зважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у пред`явленому обвинуваченні, їх вина, кваліфікація дій, повністю підтверджуються сукупністю наступних досліджених судом доказів, а саме:

-Показами потерпілого ОСОБА_23 про те, що він працює таксистом. 13.09.2019 року, вночі, він приїхав на виклик на вул. Щорса, де на зупинці забрав двох клієнтів, яких було потрібно відвести в ресторан «Оріон» на вул. Житомирській, 6. Він відвіз зазначених осіб за вказаною адресою, але пасажири повідомили йому що це не та адреса і попросили відвести їх на вул. Моторну. Під час руху на зазначену адресу, ОСОБА_22 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, почав задавати йому питання: чи вірить він в бога, чи є в нього ланцюжок, що носите на шиї, та інше. Коли вони зупинилися на вул. Моторній, він побачив що це тупикова вулиця. Після чого ОСОБА_21 вийшов з автомобіля, як він зрозумів, щоб оглянутися по сторонам. Після чого ОСОБА_21 повернувся до автомобілю та сів на заднє сидіння за водієм і приставив йому до горла гострий холодний предмет. Після чого йому сказали щоб він поставив руки вперед на лобове скло. ОСОБА_22 , який сидів на передньому пасажирському сидіння, в цей момент почав доставати з куртки, одягненої на потерпілому його речі, а саме телефон, гаманець, гроші. Після цього, ОСОБА_22 , сказав йому, щоб він подзвонив своїй дружині і вона привезла одну тисячу доларів, на що потерпілий відмовився це зробити. Після чого йому сказали перелізти на заднє сидіння автомобіля, що він і зробив. Після чого за кермо автомобіля сів ОСОБА_21 , але машина у нього заглохла. Потім за кермо сів ОСОБА_22 , ОСОБА_25 у цей момент вже залишався на вулиці, завів автомобіль, почав рух і направив його в сторону залізничної колії в кювет, а сам в цей момент вискочив з автомобіля. Потерпілий в цей момент з заднього сидіння дістав до керма та викрутив його в сторону внаслідок чого автомобіль заглох і зупинився. Потім він переліз на переднє сидіння і намагався завести машину, але в цей момент його витягли з машини та почали бити. Били руками та ногами, по голові по спині, били обидва обвинувачених. В процесі протистояння він вирвався і почав тікати в сторону залізничної колії за якою була заправна станція. Обвинувачені в цей момент сіли в автомобіль, і почали, як йому здається, його наздоганяти. Автомобіль рухався в сторону переїзду, а далі направився в сторону заправки. Коли він прибіг на заправку, він поросив співробітників визвати поліцію. Перебуваючи на заправці, він бачив як обвинувачені на його автомобілі звернули на заправку, а потім поїхали в сторону «Двох стовпів». Далі він став очікувати на співробітників поліції. Після приїзду поліції він сів до них в автомобіль і вони поїхали. В автомобілі поліції йому повідомили що є двоє затриманих, поліцейські показали йому на планшеті фотокартки на яких він опізнав нападників. Після чого вони направилися до місця де було затримано обвинувачених. Автомобіль згодом виявили в полі в метрах 500 від заправки, де були затримані ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Потерпілий на питання учасників категорично заявив, що сприйняв загрозу своєму життю як реальну, вважає, що ОСОБА_21 приставив йому до горла ніж або викрутку.

-Показами свідка ОСОБА_27 , про те, що 13.01.2019 року, він у складі екіпажу патрульної поліції за орієнтуванням, на узбіччі дороги що веде до «Двох стовпів», затримував осіб, які зараз перебувають під вартою в залі суду. Після їх затримання, вони викликали інший екіпаж в якому знаходився потерпілий. Потерпілий опізнав зазначених осіб як тих, які вчинили у відношенні нього злочин. Свідок також згадав, що при огляді у одного з обвинувачених був виявлений мобільний телефон потерпілого, також вилучалися інші речі, які на даний час пригадати не може. Затримані йшли по узбіччі дороги, вживали слабоалкогольні напої, чи були в стані алкогольного сп`яніння, пригадати не зміг, але пам`ятає, що затримані вели себе зухвало.

-Аналогічними за своїм змістом та суттю показами свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , співробітників екіпажу поліції, які в ході несення служби по охороні правопорядку, разом зі свідком ОСОБА_27 , по орієнтуванню, затримували обвинувачених.

-Показами свідка ОСОБА_31 , про те, що він працював на автозаправній станції заправщиком. Вночі, 13.01.2019 року, на заправну станцію прийшов чоловік, який перебував у панічному стані та попросив викликати поліцію. Чоловік у цей момент тримався за шию, ми поглянули і побачили що там була подряпина. При цьому він їм повідомив що в його автомобілі на нього напали, приставили до горла ніж, від чого і з`явилися зазначені ушкодження. Далі вони зі стаціонарного телефону АЗС намагалися викликати поліцію, але не вийшло. Після чого він вже зі свого мобільного телефона викликав поліцію. Хвилин через 30 приїхала поліція та забрала зазначеного чоловіка.

-Показами свідка ОСОБА_32 , про те, що 13.01.2019 року, після 24 години, він, у складі екіпажу патрульної поліції, здійснювали патрулювання зони своєї відповідальності. В ефір радіостанції отримали орієнтировку про те, що двоє невідомих здійснили напад на водія таксі та приставивши до горла водія ніж, заволоділи транспортним засобом. Патрулювання вони здійснювали в районі Тираспільського шосе та направлялися в бік «Двох стовпів». При відпрацюванні їх екіпажом на прилеглій до дороги території, на полі між «Лєнселищем» та об`їзною дорогою, був виявлений автомобіль «Део Ланос». Через приблизно 20 хвилин, їм стало відомо, що інший екіпаж патрульної поліції затримав двох осіб, які підходили по орієнтировці. Через деякий час зазначених затриманих привезли до них. В його присутності та присутності інших осіб провівся огляд автомобіля та затриманих. В процесі огляду затриманих у них були вилучені ножиці, невеликого розміру, картки, гаманець без грошей та інші речі. Затримані при цьому поводили себе агресивно, перебували з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

-Показами свідка ОСОБА_33 , про те, що точної дати на даний час він пригадати не може, але пам`ятає що на вулиці було холодно. Тоді він працював касиром на автозаправочної станції. Пам`ятає, що особи які перебувають під вартою в залі суду, вночі, купували у ного слабоалкогольні напої, які потім намагалися вжити в приміщенні АЗС, що він їм не дозволив зробити, оскільки це заборонено. Пам`ятає, що зазначені особи поводилися дивно, нервували та дивилися по сторонам. Після його зауваження, зазначені особи залишили приміщення АЗС. Через деякий час в приміщення зайшли співробітники поліції та запитали чи не бачив він двох підозрілих осіб. На що він їм вказав місце, куди вони направилися після виходу з АЗС. Ще через деякий час від колеги, йому стало відомо що зазначених осіб затримали.

Окрім зазначених отриманих в ході судового розгляду показів потерпілого та свідків, вина обвинувачених також підтверджується наявними в матеріалах судового провадження письмовими доказами, які судом були безпосередньо дослідженні в порядку ст. 358 КПК України та належність і допустимість яких була судом перевірена, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.01.2019, за змістом якої ОСОБА_23 повідомив, що 13.01.2019 року по вул. Тираспільське шосе в м. Одесі, невідомі йому особи із застосуванням насильства заволоділи належним йому автомобілем Део Ланос д.н. НОМЕР_2 ;

- витягами з ЄРДР від 13.01.2019 року, згідно яких були зареєстровані відомості про кримінальні провадження № 0000069 та № 0000088, попередня кваліфікація 289 ч. 3 та 187 ч. 2 КК України;

- рапортом від 13.01.2019, яким старший черговий інспектор-черговий ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області доповів про надходження від ОСОБА_23 повідомлення про заволодіння невідомими йому чоловіками належним йому автомобілем та майном із застосуванням насильства;

- рапортами від 13.01.2019, командира взводу № 3 роти № 1 БНОН ГУНП в Одеській області ОСОБА_34 та поліцейського роти № 2 батальйону № 2 УПП в Одеській області ОСОБА_35 , які у складі екіпажу «Океан 0202», здійснювали патрулювання та опрацювання орієнтировки по заяві про незаконне заволодіння транспортним засобом, які безпосередньо затримали осіб, які відповідали ознакам вказаним в орієнтировці;

- заявою ОСОБА_36 про дозвіл на проведення огляду автомобіля «Део Ланос», д.н. НОМЕР_3 ;

- протоколом огляду місця події від 13.01.2019 року з фото та відео додатком до нього, в ході проведення якої, за адресою: Тираспільське шосе, 24, було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Део Ланос», д.н. НОМЕР_1 , банківська картка НОМЕР_4 , банківська картка Альфа Банку № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , приват банку № НОМЕР_8 , ОТВ Банку № НОМЕР_9 , посвідчення на ім`я ОСОБА_23 , гаманець чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , страховий поліс № АМ3885569, водійське посвідчення НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_23 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 , постанова 611069;

- Актом застосування службової собаки від 13.01.2019 року, згідно якого, внаслідок проведення роботи на місцевості службовий пес вивів співробітників поліції на двох осіб, як в подальшому виявилося причетних до вчиненого злочину;

- протоколом тимчасового вилучення майна від 13.01.2019 року, згідно якого було вилучено мобільний телефон «Meizu M7», мобільний телефон «Сяоми Редми» та металеві ножиці;

- протоколом огляду предмета від 13.01.2019 року, а саме мобільного телефону потерпілого «Meizu M7»;

- протоколом огляду предмета від 13.01.2019 року, а саме металевих ножиць довжиною 10 см вилучених під час затримання у ОСОБА_22 ;

- протоколами затримання ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в порядку ст. 208 КПК України, від 13.01.2019 року;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 69 та висновком судово-медичного експерта № 240, згідно висновків яких вбачається, що у ОСОБА_23 , 1972 р.н., були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці та садна голови.

Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя.

Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синці синьо-фіолетового кольору, садна під бурими кірками вище рівня шкіри) слід вважати, що вони виникли приблизно за 1-3 доби до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 13.01.2019 року.

Синці та садна голови як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.;

-висновками судової трасологічної експертизи № 128-Д від 22.02.2019 року, згідно з якими: 1. Сліди пальців руки, поверхні руки та долонної поверхні руки, що були виявлені та вилучені 13.01.2019 в ході огляду місця події, а саме з поверхні автомобіля «Део Ланос», д/н НОМЕР_1 за адресою: вул. Тираспольське шосе, розмірами:

-13x15мм, 15x16мм та 16x17мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 41x76мм - придатні для ідентифікації за ними особи;

-слід поверхні руки розмірами 13x18мм та слід долонної поверхні руки розмірами 15x27мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 45x62мм - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб).

2 Сліди пальців руки розмірами: 13x15мм, 15x16мм та 16x17мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 41x76мм - залишені безіменним, середнім та вказівним пальцями лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Визначити, чи залишені сліди пальців руки розмірами: 13x15мм, 15x16мм та 16x17мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 41x76мм, вилучені з внутрішньої поверхні скла лівої передньої двері автомобіля, та слід поверхні руки розмірами 13x18мм, слід долонної поверхні руки розмірами 15x27мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 45x62мм, вилучені з внутрішньої поверхні вікна лівої передньої двері автомобіля, однією особою - не представляється можливим, оскільки слід поверхні руки розмірами 13x18мм та слід долонної поверхні руки розмірами 15x27мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 45x62мм непридатні для ідентифікації за ним особи.

-речовими доказами по справі, на дослідженні яких в ході судового розгляду сторони не наполягали.

Аналізуючи наведені отримані в ході судового розгляду докази, суд вважає, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише у тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення (прокурор) має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою в міру освічена і безстороння особа може пояснити факти встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якої пред`явлено обвинувачення. Що у даному випадку, стороною обвинувачення було виконано якісно та у повному обсязі, у наслідок чого, на підставі досліджених в ході відкритого змагального процесу доказів, стороною обвинувачення було беззаперечно доведено вину ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у пред`явленому обвинуваченні.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також, при оцінці отриманих в ході судового розгляду доказів, врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р., згідно яких «при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини та обставин «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , в інкримінуємих їм злочинах доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_21 :

- по ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- по ч. 3 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_22 суд кваліфікує:

- по ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- по ч. 3 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Свої висновки щодо доведеності вини обвинувачених суд обґрунтовує наступним.

Аналізуючи позицію обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо повного не визнання вини, суд сприймає таку позицію як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності, оскільки доводи обвинувачених повністю спростовуються отриманими в ході судового розгляду показами потерпілого ОСОБА_23 , показами свідків, а також іншими дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Даючи оцінку показам потерпілого судом встановлено, що вказані покази є достатньо ґрунтовними, послідовними, та такими, які не тільки підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду, однак і повністю співвідносяться між собою. Хоча, обставини події мали місце у 2019 році, потерпілий досить докладно передав зовнішню обстановку подій які з ним відбулись, з уточненням деталей і даних, які могли бути відомі тільки учаснику події, та чітко описав протиправні дії кожного з обвинувачених при вчиненні злочину.

При цьому потерпілий ОСОБА_23 докладно пояснив, за яких обставин ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , перебуваючи в салоні автомобіля, заволоділи його майном, а в подальшому і автомобілем, з погрозою застосування насильства, яке він сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Вказані покази є об`єктивними доказами у даному провадженні. Довільність показів та їх послідовність при викладені фактів, а також спокійна поведінка потерпілого в судовому засіданні, яка виразилася в детальному викладі подій учасником яких він був, на думку суду свідчить про їх правдивість.

Суд також оцінює покази потерпілого за своїм внутрішнім переконанням, та оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені потерпілим зі своїми особливостями та повністю співвідноситься з обставинами провадження, суд вважає їх достовірними.

Аналізуючи позицію обвинувачених та їх захисту, про те що фактично жодного із інкримінованих злочинів не відбулося, а виникла проста сварка між потерпілим та обвинуваченими, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_22 таємно заволодів телефоном потерпілого, а також позицію про відсутність умислу на вчинення угону та розбійного нападу, оскільки автомобіль не було переміщено з місця події, суд виходить з наступного.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 289 КК України, виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Це означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене лише шляхом активної поведінки особи, тобто вчиненням дій. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК України розкриває це поняття як протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Суб`єктивна сторона цього злочину полягає у прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися з будь-якою метою або мотивом (покататися, доїхати до місця свого призначення або доставити майно, для використання транспортного засобу як знаряддя для вчинення іншого злочину).

Пункт 15постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснює, що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Отже, заволодіння транспортним засобом має бути саме незаконним, а керування ним має місце проти волі власника.

При цьому, суд виходить із змісту примітки 1 до статті 289 КК України, згідно з якою під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. При цьому, факт утримання автомобіля під час руху, та його подальше переміщення без дозволу потерпілого, суд вважає доведеним у повному обсязі.

При оцінці доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів вказаних у відповідному клопотанні від 02.09.2020 (вх.36344), суд виходить з того, що відповідно до положень статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У відповідності до вимог пункту 1 частини 2 статті 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Доводи захисника, щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події та автомобіля від 13.01.2019 з фото таблицею до нього, а отже, і всіх похідних доказів від зазначеного протоколу, у зв`язку з ненаданням права на проведення зазначеного огляду власником транспортного засобу ОСОБА_37 , суд вважає необґрунтованими, оскільки автомобіль марки «Дєо Ланос» д.н. НОМЕР_12 був оглянутий з дозволу потерпілого ОСОБА_23 , який станом на 13.01.2019 року на законних підставах користувався вказаним автомобілем, та у відповідності положень до ст. ст. 395, 396 ЦК України, мав право на захист ввіреного йому майна будь якими способами, які передбачені для захисту права власності.

Суттєвих порушень при збиранні, фіксації та залученні доказів в ході досудового слідства у даному кримінальному провадженні, судом не встановлено, як і не встановлено при дослідженні наведених у вироку письмових доказів, порушень вимог ст. ст.104, 223, 237-240 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що органом досудового розслідування у повному обсязі проведено досудове слідство, внаслідок якого, зібрані усі докази які викривають обвинувачених у вчинених злочинах.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження потерпілим по справі до обвинувачених був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином на суму 2600 гривень, з яких 600 гривень безпосередній збиток внаслідок вчиненого злочину, 2000 гривень затрати понесені позивачем на лікування, а також моральної шкоди на суму 3000 гривень.

Обвинувачені, кожен окремо, цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнали у повному обсязі.

В судовому засіданні підстави позову у заподіянні матеріальних збитків злочинними діями ОСОБА_21 та ОСОБА_22 частково доведені дослідженими в судовому засіданні доказами, представленими цивільним позивачем в ході судового розгляду, а саме: доведено збиток на суму 600 гривень. Затрати понесені потерпілим на лікування, жодними допустимими доказами не доведені.

За таких обставин, суд вважає, що цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму, доведену наданими позивачем доказами.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями п.п. 1, 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного в результаті порушення його прав.

У відповідності до ст. 1167, 1168 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина обвинувачених в спричиненні моральної шкоди потерпілому злочинними діями обвинуваченого доведені наведеними вище і дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності. При цьому, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує ступінь страждань потерпілого, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Також, при визначенні суми відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 1193 ЦК України, матеріального стану відповідачів, суд вважає необхідним цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

При призначенні покарання ОСОБА_21 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, спосіб їх вчинення, наслідки вчинених злочинів, позицію потерпілого, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується опосередковано, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, його вік, а також обставини, що впливають на його покарання.

Обставин справи, що у відповідності до положень ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_21 не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, усіх обставин по провадженню, тяжкості скоєних ним злочинів та їх наслідків, позиції потерпілого, виходячи з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_21 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій закону, за яким визнає його винуватим з урахуванням положень ч. 1-3 ст. 70 КК України, з конфіскацією майна, вважаючи зазначене покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати не тільки загальним принципам призначення кримінального покарання, але й принципу його незворотності.

При призначенні покарання ОСОБА_22 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, спосіб їх вчинення, наслідки вчинених злочинів, позицію потерпілого, особу обвинуваченого, який опосередковано характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, офіційно не одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, його вік, а також обставини, що впливають на його покарання.

Обставин справи, що у відповідності до положень ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_22 не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, усіх обставин по провадженню, тяжкості скоєних ним злочинів та їх наслідків, позиції потерпілого, виходячи з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_22 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій закону, за яким визнає його винуватим, з урахуванням положень ч.ч.1-3 ст. 70 КК України, з конфіскацією майна, вважаючи, що даний вид та міра покарання, буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати не тільки загальним принципам призначення кримінального покарання, але й принципу його незворотності.

В порядку статті 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

У відповідності до статті 124 КПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню на користь держави з обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_21 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 187 КК України та призначити йому покарання:

-за частиною 3 статті 289 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.

-за частиною 2 статті 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.ч. 1 - 3 статті 70 КК України, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_21 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

До вступу вироку в закону силу обраний відносно ОСОБА_21 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_21 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 13.01.2019 року.

ОСОБА_22 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 187 КК України та призначити йому покарання:

-за частиною 3 статті 289 КК України у виді 8 (восьми) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

-за частиною 2 статті 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.ч.1 - 3 статті 70 КК України, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_22 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

До вступу вироку в закону силу обраний відносно ОСОБА_22 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_22 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 13.01.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 , заявлений до обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , на користь ОСОБА_23 , в рівних частинах, за завдану матеріальну шкоду внаслідок скоєного злочину, суму у розмірі 600 (шістсот) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 , заявлений до обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , на користь ОСОБА_23 , в рівних частинах, за завдану моральну шкоду внаслідок скоєного злочину, суму у розмірі 3 000 (трьох) тисяч гривень.

Стягнути з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , на користь держави, в рівних частинах, витрати за проведені по справі експертизи у розмірі 1430 (однієї тисячі чотирьохста тридцяти) гривень.

Арешти, накладені в ході досудового слідства згідно ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.01.2019 (справа № 521/652/19, пр. 1-кс/521/913/19; ) скасувати.

Речові докази по справі:

-автомобіль марки «Део Ланос» д.н. НОМЕР_13 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_11 , страховий поліс № АМ 3885569, вважати повернутим за належністю законному власнику ОСОБА_37 ;

-банківські карти А-Банк № НОМЕР_14 , банківська картка Альфа Банку № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , приват банку № НОМЕР_8 , ОТВ Банку № НОМЕР_9 , вважати повернутими за належністю законному власнику потерпілому ОСОБА_23

-Посвідчення, паспорт громадянина України, гаманець чорного кольору, водійське посвідчення, - вважати повернутими за належністю законному власнику потерпілому ОСОБА_23

-Телефон «Редми», повернути за належністю законному власнику у встановленому законом порядку.

-Телефон «Мейзу М7», ІМЕІ № НОМЕР_15 вважати повернутим за належністю законному власнику потерпілому ОСОБА_23

-Металеві ножиці зберігати при матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3 ОСОБА_38