Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3230/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 представника ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Квазар», адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва клопотання ліквідатора ПАТ «Квазар» ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Подільського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням ліквідатор Приватного акціонерного товариства ПАТ «Квазар» ОСОБА_4 про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.

В обґрунтування клопотання ліквідатор зазначив, що у провадженні Подільського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001894 від 11.05.2018 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках досудового розслідування ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №758/12207/18 за клопотанням слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 накладено арешт на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, а саме: групу приміщень № 3/11, літера А-9, загальною площею 188,1 кв.м., що належать на праві власності Приватному акціонерному товариству «Квазар», . Заборонено проведення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкти нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, а саме: групу приміщень № 3/11, літера А-9, загальною площею 188,1 кв.м.

Проте, постановою Господарського суду м. Києва від 18.07.2022 року у справі №910/19407/21 Приватне акціонерне товариство «Квазар» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедури, арбітражного керуючого ОСОБА_4 призначено ліквідатором боржника.

Відповідно до приписів частини першої ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу, а також здійснює інші повноваження передбачені законом .

Ліквідатор, як уповноважена особа ПАТ «Квазар» - власника арештованого майна, вважає, що потреба у застосуванні арешту майна відпала, тому з цих підстав ліквідатор звернувся до слідчого судді із зазначеним клопотанням.

Обґрунтовуючи необхідність звернення з клопотанням про скасування арешту, ліквідатор наголошує, що приписами частини першої ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, крім іншого, скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається та припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

З моменту відкриття ліквідаційної процедури ПАТ «Квазар», як суб`єкт господарської діяльності і як суб`єкт права, переходить в особливу процедуру, в якій під контролем господарського суду вживаються заходи спрямовані на задоволення вимог кредиторів в порядку установленому законом.

За змістом приписів ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства задоволення вимог кредиторів здійснюється шляхом спрямування коштів, отриманих від продажу майна боржника на користь кредиторів.

Арешт майна боржника унеможливлює продаж майна, а відтак порушує майнові інтереси кредиторів.

На час звернення з цим клопотанням про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру, а досудове розслідування здійснюється тривалий час.

За зазначених обставин ліквідатор вважає, що наразі, такий арешт вже не переслідує легітимну мету, встановлену законом, а лише шкодить майновим інтересам кредиторів в процедурі банкрутства.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_3 клопотання з підстав наведеного в ньому підтримала, просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час і дату його проведення повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Подільського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001894 від 11.05.2018 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках зазначеного досудового розслідування ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №758/12207/18 за клопотанням слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 накладено арешт на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, а саме: групу приміщень № 3/11, літера А-9, загальною площею 188,1 кв.м., що належать на праві власності Приватному акціонерному товариству «Квазар», . Заборонено проведення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкти нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, а саме: групу приміщень № 3/11, літера А-9, загальною площею 188,1 кв.м.

Підставою для накладення арешту на вказане нерухоме майно стала необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження з метою унеможливлення відчуження нерухомого майна та спотворення чи знищення речових доказів у кримінальному провадженні.

За матеріалами клопотання слідчий суддя також встановив, що у проваджені Подільського управління поліції ГУ НП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №0000618 від 11.04.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Станом на 29.03.2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань міститься інформація про об`єднання 24.10.2018 в одному провадженні (№0000618) матеріалів досудових розслідувань кримінальних проваджень №0001894 від 11.05.2018 та №0000618 від 11.04.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що досудове розслідування за вказаними кримінальними правопорушенням здійснюється з 11.04.2018 року.

За матеріалами клопотання слідчий суддя також встановив, що ліквідатором здійснювалися заходи спрямовані на закриття кримінального провадження №0001894 від 11.05.2018 з метою скасування арешту майна в подальшому.

Матеріали клопотання не містять доказів про прийняття слідчим або прокурором відповідного процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження, а також доказів щодо обґрунтування необхідності збереження такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на майно ПАТ «Квазар» - юридичної особи, статус якої цим кримінальним провадженням не визначено, враховуючи відсутність осіб, яким було повідомлено про підозру чи складено стосовно них обвинувальний акт.

Відповідно до пунктів 5), 6) ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Водночас приписи ст. 174 КПК України детально не регламентують порядок розгляду клопотання про скасування арешту майна за умов відсутності обґрунтованих доводів слідчого чи прокурора щодо продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження та необхідності продовження втручання в приватне право особи, зокрема процесуальний статус якої в кримінальному провадженні не визначено.

Проте, приписами ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що неврегульовані питання кримінального провадження вимагає застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України, в тому числі застосування принципів верховенства права і забезпечення недоторканності права власності та інші.

Враховуючи, що принцип верховенства права згідно ч. 2 ст. 8 КПК України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, то в контексті вищевикладених аргументів як орган досудового розслідування, так і суди (в тому числі слідчі судді) мають враховувати визначену позицію ЄСПЛ, що стосується втручання в право на мирне володіння майном, яке відбувається під час арешту майна та тривалості такого заходу забезпечення провадження.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, проте він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З ухвали слідчого судді від 14.09.2018 вбачається, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих слідчим суддею доказів була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Однак, обставини, установлені ухвалою слідчого судді про накладення арешту на майно при розгляді клопотання про арешт майна, змінилися.

Слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється тривалий час. За цей час жодній особі не повідомлено про підозру.

Крім того, з моменту відкриття ліквідаційної процедури ПАТ «Квазар», як суб`єкт господарської діяльності і як суб`єкт права, переходить в особливу процедуру, в якій під контролем господарського суду вживаються заходи спрямовані на задоволення вимог кредиторів в порядку установленому законом.

Водночас накладений арешт на нерухоме майно і заборона відчуження цього майна боржника під час процедури банкрутства не переслідують ту легітимну мету, яка передбачена КПК України під час вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, і порушує справедливий баланс між загальним інтересом, який визначений нормами КПК України і приватним правом осіб, які є кредиторами боржника - власника майна.

Слідчий суддя вважає, що за зазначених фактичних умов, враховуючи прецедентну практику ЄСПЛ, слідчий чи прокурор має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у приватне право ПАТ «Квазар» на мирне володіння майном, яке захищається і ґарантується Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте відповідних доводів не наведено.

Наведене дає слідчому судді підстави для висновку, що необхідність арешту на зазначене у клопотанні майно на теперішній час відпала.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд, перевіривши надані докази, з урахуванням вищенаведеного, дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170,174, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ліквідатора ПАТ «Квазар» ОСОБА_4 , в інтересах Приватного акціонерного товариства «Квазар» про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, а саме: групу приміщень № 3/11, літера А-9, загальною площею 188,1 кв.м., що належать на праві власності Приватному акціонерному товариства «Квазар», , накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року.

Ухвала в порядку ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1