ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/56/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/46/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.129 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11-кп/818/1203/22 за спільною апеляційною скаргою захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, з середньою освітою, розлучену, маючу неповнолітню доньку ОСОБА_8 2003 року народження, працюючу в ТОВ Кісет продавчинею, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-

засуджено за ч.1 ст.129 КК України на 6 місяців арешту.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного їй покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Як установив суд, ОСОБА_8 02 грудня 2018 року приблизно о 19-00 годин, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та усвідомлюючи свої протиправні дії, переслідуючи на меті погрозу вбивством, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_10 , який виник на грунті неприязних стосунків, висловлюючись нецензурними словами, залякувала потерпілу позбавленням її життя, при цьому на підтвердження своїх слів продемонструвала кухонний ніж, який принесла з собою, а саме, взявши ніж у праву руку стала підходити до потерпілої направляючи лезо ножа їй у живіт.

Після чого, ОСОБА_10 почала викручувати ОСОБА_8 праву руку з ножем, проте остання вирвала свою руку, при цьому порізала куртку та руку потерпілій. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 на підтвердження реальності своєї погрози нанесла два удари в область грудної клітини потерпілої, яка була одягнена в куртку, залишивши порізи по куртці. Далі до ОСОБА_8 підійшов чоловік потерпілої та спробував забрати у неї ніж, який вона після цього кинула на підлогу у коридорі та втекла з місця вчинення кримінального правопорушення. Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1861-с/2018 від 11.12.2018 року, потерпілій було спричинено наступні тілесні ушкодження: садно на правій руці, за ступенем тяжкості тілесні ушкодження викликали незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В спільній апеляційній скарзі захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_7 посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначили, що показання потерпілої та свідків, які викладені у судовому рішенні не відповідають дійсності, а лише скопійовані з протоколів їх допитів під час досудового розслідування. Так указали:

- потерпіла ОСОБА_10 показала, що вони з обвинуваченою сварилися через побутову тему, а порізалася вона випадково о ніж, коли намагалася його вибити з рук обвинуваченої. На думку сторони захисту про відсутність наміру на вбивство в обвинуваченої свідчить той факт, що вона самостійно бажала викликати поліцію, про що підтвердила потерпіла. Крім того, потерпіла пояснювала, що обвинувачена погрожувала лише словами, а коли вихопила ніж, то вона одразу почала його вихоплювати, тобто на думку захисників у потерпілої було відстунє реальне сприйняття погроз вбивством;

- свідок ОСОБА_11 не зміг відповісти у чому полягали погрози з боку обвинуваченої, не бачив ударів ножем та замахи;

- свідок ОСОБА_12 показав, що він не сприймав конфлікт між обвинуваченою та потерпілою, як серйозний, жодних ударів ножем він не бачив та на його думку реальної загрози життю потерпілої не було та не могло бути;

- свідок ОСОБА_13 не підтвердила, що ОСОБА_8 заходила до квартири, а лише чула крики з неї та те, що обвинувачена просила викликати поліцію.

Наголосили, що протокол огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 фактично проведений без дозволу її володільця, оскільки ОСОБА_11 не є її володільцем, а лише виймав її без договору оренди, тобто не мав права надавати такий дозвіл, що свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події від 02.12.2018 року. Зазначили, що ОСОБА_10 03.12.2018 року надала добровільно свою курту з порізами слідчому, однак слідчим не було складено протоколу вилучення зазначеної куртки, а лише було оглянуто її та ніж. Указали, що вказана куртка була передана потерпілій під відповідальне зберігання та не було проведено жодної експертизи з метою встановлення чи дійсно цим ножем було нанесено ушкодження куртці. Крім того, судом не було досліджено належним чином куртки потерпілої оскільки остання не зберегла її у незмінному вигляді та зашила, тобто порушила умови відповідального зберігання. Отже на думку захисників речовий доказ - куртка потерпілої є недопустимим, оскільки він не був досліджений судом належним чином, ніж, вилучений під час огляду місця події - недопустимий, оскільки протокол огляду місця події також є недопустимим.

Також наголосили, що досудовим розслідуванням не було проведено експертизу з метою встановлення родових ознак ножа, його класу та кваліфікації, що є необхідним для твердження про його небезпечність для життя та здоров`я.

Крім того, протокол пред`явлення для впізнання на думку захисників також є недопустимим доказом, оскільки у ньому не заповнені всі графи, фото жінок є чорно білими та не скріплені печаткою, а також усі особи на фото мають істотну різницю у рисах обличчя, віку та форми обличчя, а також різний колір волосся.

Наголосили, що цивільний позов потерпілої є необгрунтованим, оскільки остання не надала підтвердження завдання їй матеріальної шкоди, а свої моральні страждання самостійно заперечила в ході судового розгляду.

Таким чином, на думку захисників матеріали кримінального провадження не підтверджують наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, оскільки досудовим розслідуванням не доведено наявності існування реальних погроз з боку обвинуваченої та реальне їх сприйняття потерпілою, а в ході судового розгляду доведено їх відсутність.

Просять вирок суду скасувати, ухвалити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ч.1 ст.129 КК України, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисників про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не містять у собі необхідних і достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_10 показала, що обвинувачена її кума. Відносини в них були різні, вони билися, скандалили до цього, потім мирилися. ОСОБА_8 спілкується з чоловіком, який здав в найм їм квартиру АДРЕСА_2 . Після того, як вони знову посварилися з ОСОБА_8 вона сказала їм виїжджати з квартири до 01.12.2018 року. 02.12.2018 року вони з чоловіком та товарищем ОСОБА_12 вивозили речі з квартири АДРЕСА_2 . Двері в квартиру були відчинені, вони виносили речі, чоловіки виносили холодильник. В цей час ОСОБА_8 зайшла до них у квартиру, вона була у стані алкогольного сп`яніння, почала її ображати нецензурною лайкою, говорити, що вона лізе в її особисте життя. Стверджувала, що прийшла її вбивати, а до цього ходила до бабки та поставила свічку за її упокій і їй за це нічого не буде. Після чого накинулась на неї з ножем, який дістала з правого рукава куртки. Вона намагалась забрати ніж з її рук, але ОСОБА_8 два рази нанесла їй удари по руці та грудну клітку та порізала куртку. Вона крикнула чоловіку, що в руках Берлізєвої ніж і її чоловік вибив ніж з рук обвинуваченої. Дії та погрози ОСОБА_8 вона сприймала реально.

Доводи захисників про те, що потерпіла не сприймала реально погроз обвинуваченої є безпідставними та спростовуються звукозаписом судового засідання під час якого було допитано потерпілу.

Посилання захисників на те, що потерпіла самостійно поранила себе ножем, самі по собі не свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, оскільки як пояснила потерпіла, вона отримала поранення руки саме через намагання захиститись від дій обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він є чоловіком ОСОБА_10 , а. ОСОБА_8 їх кума. За сприяння ОСОБА_8 вони винаймали житло квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому між ними виник конфлікт із-за співмешканця ОСОБА_8 . ОСОБА_15 і вона стала вимагати звільнити квартиру, яку вони винаймали. 02 грудня 2018 року вони вивозили речі з квартири, разом з знайомим ОСОБА_16 виносили холодильник з кухні. В цей час почули, що в квартиру зайшла ОСОБА_8 і в коридорі стала виражатися на його дружину ОСОБА_10 нецензурною лайкою, погрожувати вбити. Говорила, що була у бабки, поставила свічку за упокій та прийшла вбивати і їй за це нічого не буде. Потім він почув крик дружини-«ніж». Він бачив, як ОСОБА_8 два рази нанесла ОСОБА_10 удари ножем в область тулуба. Він вибив з її рук ніж, але вона підняла ніж та продовжувала їм погрожувати. Він прийомом вивернув руку ОСОБА_8 та ніж випав. ОСОБА_8 була в стані алкогольного сп`яніння, емоційно збуджена. Ніж був зелений з лезом білого кольору. Рука в дружини була порізана, текла кров. Куртка, в якій була вдягнена його дружина, також була порізана ножем від ударів ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 показав, що 02 грудня 2018 року він приїхав до товариша ОСОБА_14 , щоб допомогти їм перевезти речі. Вони були на кухні, потім почули крики. ОСОБА_8 зайшла до квартири та почала погрожувати ОСОБА_10 . Кричала їй, що вона розбиває сім`ю, влазить в її сімейні справи. Погрожувала, що заріже ОСОБА_10 , вб`є її і їй за це нічого не буде, так як вона ходила до бабки. Після цього почув, що Тур крикнула, що в Берлізєвої ніж. ОСОБА_11 вибив з рук ОСОБА_8 ніж та віддав йому. Він бачив, що рука у потерпілої була в крові, куртка, в якій вона в той момент була одягнена - порізана. Після події всі були збуджені, потерпіла налякана.

Свідок ОСОБА_13 , яка є бабусею обвинуваченої, підтвердила факт, що керамічний кухонний ніж з зеленою ручкою належить їй. Також цей свідок підтвердила, що 02 грудня 2018 року вона чула крики з квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , яка там перебувала просила її викликати поліцію.

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої та свідків, матеріали кримінального провадження не містять, а доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої та свідків, які викладені у вироку суду, не відповідають дійсності, - безпідставні, оскільки вони за своїм змістом не суперечать даним, які містяться на технічних носіях інформації зі звукозаписами судових засідань, під час яких вони були допитані.

До того ж, викладені в апеляційній скарзі захисників показання потерпілої та свідких, фактично не мають протиріч із викладеними їх показаннями у вироку суду, а лише видозмінені внаслідок суб`єктивного сприйняття їх захисниками.

Винуватість ОСОБА_8 також підтверджується і іншими зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 02 грудня 2018 року, з доданими фототаблицями до протоколу, огляд почато в 19 год. 50 хв., закінчено в 20 год. 30 хв. Об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_3 . Під час огляду виявлено ніж з зеленою ручкою та лезом білого кольору.

Доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 02 грудня 2018 року, оскільки останній було проведено без згоди володільця, є безпідставними.

Так відповідно до ч.ч.1, 2 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно з ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме, можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

ЄСПЛ у рішенні від 7 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, огляд проводився за письмової згоди ОСОБА_14 , що підтверджується відповідною письмовою заявою останнього. Посилання сторони захисту на те, що він не є володільцем квартири, в даному випадку колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останній винаймав її у особи, яка перебувала за кордоном, тобто ця квартира перебувала у його розпорядженні, що свідчить про належність особи, яка надала дозвіл на проведення її огляду.

Згідно даним протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12 грудня 2018 року, свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 02 грудня 2018 року погрожувала вбити ОСОБА_8 .

Посилання сторони захисту на недопустимість вказаного доказу, через те, що фотознімки є чорно-білими, а зображені на них особи не мають схожих між собою рис обличчя, є необґрунтованими, та спростовуються даними, які містяться у вказаному протоколі.

Згідно ч.7 ст.228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Як вбачається з протоколу, слідчим було дотримано вимоги ст.228 КПК України, та пред`явлено фотознімок ОСОБА_8 разом з трьома іншими фотознімками осіб, які тієї ж статі і не мають різких відмінностей у віці, зовнішності. До того ж, пред`явлення чорно-білих фотознімків не суперечить вимогам ст.227 КПК України.

Посилання сторони захисту на незаповнення деяких граф у протоколі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки протокол складений відповідно до вимог ст.ст.104, 223, 228, 231 КПК України, а сторона захисту не конкретизує у своїй апеляційній скарзі які саме графи є незаповненими та у чому саме полягають порушення.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 03 грудня 2018 року з фототаблицями, в ході огляду було оглянуто кухонний ніж, вилучений в ході огляду квартири та жіноча куртка з порізами, яку добровільно видала потерпіла ОСОБА_10 .

Посилання захисників на відсутність протоколу вилучення куртки у ОСОБА_10 , як порушення порядку отримання речових доказів, є безпідставним, оскільки потерпіла добровільно надала цю куртку слідчому, що підтверджується відповідною заявою.

Згідно даним протоколу пред`явлення речей для впізнання від 03 грудня 2018 року, ОСОБА_10 впізнала ніж, як такий, яким ОСОБА_8 02.12.2018 року погрожувала її вбити.

Об`єктивність вищезазначених показань потерпілої та свідків, підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11.12.2018 року з участю потерпілої ОСОБА_10 , яка розказала та показала механізм нанесення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень та їх локалізацію.

За висновком судово-медичної експертизи №09/1861-с/2018 від 11.12.2018 року, у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження: садно на правій руці, яке могло утворитися як і від дії тупого твердого предмета вододіючого обмеженою впливаючою поверхнею та вираженим ребром, так і від гострого предмета, і могло бути отримані в строк в межах до 3-х діб до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також стадією загоєння садна. За ступенем тяжкості садно викликало незначні скороминущі наслідки, тривалість не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2.»Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_10 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 11.12.2018 року в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановленого у неї тілесного ушкодження.

Таким чином, винуватість ОСОБА_8 підтверджується сукупністю вищенаведених та інших об`єктивних, належних та допустимих доказів, на які є посилання у вироку, і які узгоджуються між собою, не викликають сумніву в їх об`єктивності.

Доводи сторони захисту про те, що досудовим розслідуванням не було проведено експертизу з метою встановлення родових ознак ножа, його класу та кваліфікації, що є необхідним для твердження про його небезпечність для життя та здоров`я, самі по собі не свідчать про невинуватість обвинуваченої, оскільки її вина доведена іншими доказами, яких у своїй сукупності достатньо для висновку суду про наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Сукупністю цих же доказів спростовуються доводи апеляційної скарги захисників про відсутність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку, не встановлено.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Розмір грошового стягнення на відшкодування потерпілій моральної шкоди у сумі 5 000 грн. внаслідок заподіянні їй тілесних ушкоджень та погрози вбивством з боку обвинуваченої судом визначено відповідно з вимогами ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесла потерпіла.

З огляду на наведене, підстави для зміни чи скасування вироку за апеляційною скаргою захисників - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: