Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/275/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим: ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, обвинуваченому ОСОБА_22 , обвинуваченому у вчиненні кримінального, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, у виді домашнього арешту строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявний ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення обвинуваченими тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна, також обвинувачені розуміють, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, мають соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, також реалізації даного ризику спонукає й введення воєнного стану на територію України. Невідворотність покарання за кримінальні правопорушення вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчинених кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останніх від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Окрім цього, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_11 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів досудового розслідування останній ознайомлений із їх показаннями, місцями мешкання, засобами зв`язку, місцем роботи тощо. Тобто з метою спотворення чи зміни ними своїх свідчень, відмови від давання свідчень, обвинувачений через інших осіб може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, яких під час судового розгляду ще не допитано. Крім того, ОСОБА_11 може накопичити фінансові ресурси та інші цінності, з використанням яких він може чинити протиправний вплив на свідків, інших обвинувачених та учасників провадження, а також безперешкодно виїхати за межі України. Також, обвинувачений ОСОБА_11 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обвинувачений схильний до їх вчинення, що підтверджується тривалим періодом вчинення кримінального правопорушення у якому він обвинувачується, що підтверджується репутацією самого обвинуваченого ОСОБА_11 , який кримінальні правопорушення проти власності вчиняє систематично, що надає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 існує виключно за рахунок грошових коштів, отриманих внаслідок скоєних кримінальних правопорушень. Застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти настанню вказаних ризиків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що йому 65 років та жодних ризиків, про наявність яких зазначає прокурор не має. Він з`являється до суду кожного разу. Жодних неправомірних дій не робив. В нього на утриманні є малолітня дитина, а застосований до нього запобіжний захід позбавляє його можливості піклуватись та забезпечувати її.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначив, що стосується обґрунтованості підозри, повідомленої моєму підзахисному саме за частиною 3 ст. 27, за частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 255-1, частиною 3 ст. 28 ч. 1 ст. 255-2 КК України. Злочин, передбачений частиною 3 ст. 27, за частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 255-1, частиною 3 ст. 28 ч. 1 ст. 255-2 КК України, що інкримінується його підзахисному за тяжкістю покарання, є особливо тяжким злочином, однак, не зважаючи на те, що злочин є особливо тяжким, слідство в доведеність вини його підзахисного посилається лише на покази свідків. В матеріалах протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій також ніяким чином не вбачається ознак яких - небудь кримінальних правопорушень в діях його клієнта. Так, в доведеність складу такого особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 27, за частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 255-1, частиною 3 ст. 28 ч. 1 ст. 255-2 КК України, з метою його відокремлення від звичайного ведення підприємницької діяльності, повинні лягати суттєві ознаки, а саме: відповідно до частини 3 статті 28 КК України - вчинення кримінального правопорушення групою осіб, групою осіб за попередньою змовою, організованою групою або злочинною організацією, кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які зазделегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину зазделегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Відповідно до частини 3 статті 255 - 1 - встановлення або поширення злочинного впливу - умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу, вчиняється особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу. Яким чином слідством встановлені вказані обставини, також не зрозуміло, адже нема жодного доказу, що підтверджують обставини, викладені у повідомленні про підозру. Для утворення складу інкримінуємого правопорушення є виключні критерії, які чітко закріплені в диспозиції вказаних статей Кримінального кодексу України. Кримінальне законодавство дає право кваліфікувати дії винних осіб за частиною 3 ст. 27, за частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 255-1, частиною 3 ст. 28 ч. 1 ст. 255-2 КК України. Слідством не доведені та не обґрунтовані на даний час ознаки інкримінуємого кримінального правопорушення. Отже, виходячи з вказаного вище, сторона захисту вважає, що орган досудового розслідування, не обґрунтував та не довів наявність в діях його підзахисного ознак складу злочину, що їй інкримінується. Що стосується відсутності обґрунтованих ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України. Переховуватись від органів досудового розслідування та суду у його підзахисного немає ніякої потреби та мети, так як останній до затримання постійно проживав за адресою реєстрації, мав міцні соціальні зв`язки, на утриманні мається неповнолітня дитина, користувався авторитетом та повагою серед колег, знайомих, друзів, сусідів. Його метою не є переховування від слідства, його метою є встановлення істини в даному кримінальному провадженні та доведеності своєї невинуватості. Знищити, сховати або пошкодити речові докази або інші документи в даному кримінальному провадженні у його підзахисного не має ні морального бажання ні фізичної можливості, адже в ході проведення досудового розслідування слідством були вилучені всі речові докази та документи, які на думку слідства мають значення для даного кримінального провадження. Всі речові докази знаходяться в камерах зберігання речових доказів СУ ГУНП в Дніпропетровській області, куди фізичного доступу не має і не може мати його підзахисний. Незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні у його підзахисного також немає потреби, адже особи допитані органом досудового розслідування, їх позиція вже висвітлена в протоколах допитів, окрім цього, його підзахисний щиро переконаний в тому, що не вчиняв кримінального правопорушення, що йому інкримінують. Він чітко розуміє те, що впливати на вказаних осіб не має ніякого сенсу. Щодо скоєння інших кримінальних правопорушень, також існування цього ризику, не підкріплене фактичними даними. Його підзахисний на даний час, не є раніше судимою особою. ОСОБА_11 є хронічно хворою, літньою людиною, стан його здоров`я погіршується в умовах знаходження під мірою запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та неможливість проведення лікування в спеціалізованих лікарняних закладах в даних умовах, що може привести до смерті громадянина України. Відповідно до медичної документації, ОСОБА_11 страждає тяжкими хронічними захворюваннями, а саме: тяжке протікання цукрового діабету ( 2 ступеня), тяжкі захворювання серця, серцево-судинні захворювання тяжкого ступеню, тяжкі захворювання нирок та печінки, жовчного міхура. На цю обставину, як ключову, звернув увагу і Дніпровський апеляційний суд, при прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Більш того, ОСОБА_11 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Знаходячись під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, ОСОБА_11 , не маючи можливості працевлаштуватися та заробляти грошові кошти, не може забезпечити елементарні потреби життєдіяльності дитини. Тим більше, що ОСОБА_11 виховує неповнолітню дитину самостійно, оскільки знаходиться в розлученні з матір`ю дитини (про що свідчить рішення суду про розірвання шлюбу). ОСОБА_11 є особою пенсійного віку. Відповідно до відповідей на адвокатські запити захисника до Дніпровського районого управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, та до Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області - з 27.10.2022 року по теперішній час, з боку обвинуваченого ОСОБА_11 не було зафіксовано порушень обов`язків, покладених судом, щодо виконання умов перебування на цілодобовому домашньому арешті з експлуатацією електронного засобу контролю. ОСОБА_11 покидав адресу проживання тільки на судові засідання, до лікувальних закладів та ГУ ДМС в Дніпропетровській області - виключно з письмовими дозволами, у встановленому Законодавством порядку. Ці факти, а саме обмеження Конституційних прав, на їх думку, суттєво порушують права громадянина України ОСОБА_11 , та свідчать про факти застосування насильства до нього. Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, характеризуючі дані обвинуваченого, вважав, що прокурор не довів суду, належним чином, неможливість застосування до обвинуваченого, зважаючи на дані про його особу, тяжкі хронічні захворювання, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний, існуючий, запобіжний захід невмотивовано жорстоким. Потрібно надати оцінку даним про особу обвинуваченого та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність хронічних захворювань врахувати статтю 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Просив задовольнити його клопотання, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник ОСОБА_10 підтримала думку та клопотання адвоката ОСОБА_9 . Просила відмовити в задоволення клопотання прокурора. Просила змінити запобіжний захід. Обвинувачений кожного разу з`являється в судові засідання. ОСОБА_11 не перебуває під вартою, а тому, якщо б він хотів здійснювати певний вплив на учасників процесу та інших осіб, то мав би реальну змогу для вчинення таких дій. В її підзахисного є сім`я. Судовий розгляд на даний час не розпочато і коли він розпочнеться не відомо, однак він продовжує виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_13 просив відмовити в задоволення клопотання прокурора та змінити застосований до нього запобіжний захід, оскільки ризик, який зазначає в своєму клопотанні прокурор - відсутній. Він з`являється в судові засідання. В нього є двоє дітей на утриманні, із-за застосування вказаного запобіжного заходу він не має можливості працевлаштуватися.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_24 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду зазначив, що ризики, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні, відсутні та нічим не підтвердженні.

Обвинувачений ОСОБА_14 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки ризик, який останній зазначає у своєму клопотанні відсутній, оскільки нічим не підтверджується. Просив змінити запобіжний захід задля можливості того, щоб працевлаштуватися.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_24 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Його підзахисний кожного разу з`являється в судові засідання, не допускає їх пропуску. Ризики, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні, нічим не підтвердженні, а тому вони відсутні. Просив змінити запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 підтримав думку адвоката ОСОБА_24 . Вважав, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки на утриманні у його підзахисного є дитина з інвалідністю. Його підзахисний кожного разу з`являється до суду та не допускає порушень обов`язків, які на нього покладені.

Обвинувачений ОСОБА_15 просив відмовити в задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт. Він не порушує покладені на нього обов`язки. Він хоче працювати та заробляти грошові кошти. Він не знає свідків про яких зазначає прокурор, на яких він може здійснювати вплив, а тому і не може на них вплинути. Ризики, зазначені прокурором є необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_7 вважав, що клопотання не є обґрунтованим та ризики, які зазначені прокурором у клопотанні, не є доведеними. Відповідно до наданої відповіді з відділу поліції, ОСОБА_15 не допускав порушень, покладених на нього обов`язків. Просив змінити запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_25 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Вирішуючи клопотання прокурора, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 30 березня 2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України вбачається, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, прокурором у своїх клопотаннях, а також у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме у обвинуваченого: ОСОБА_11 п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, обвинувачений ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_25 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.

Окрім цього, слід зазначити, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, колегією суддів оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Між тим, колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років та від дванадцяти до п`ятнадцяти з конфіскацією майна, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_25 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

Окрім цього, на користь існування вказаного ризику колегією суддів також береться до уваги те, що обвинувачені згідно обвинувачення на протязі тривалого періоду часу продовжували вчиняти інкриміновані їм кримінальні правопорушення.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

Вирішуючи питання про існування передбаченого кримінальним процесуальним законом ризику неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, колегія суддів відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, колегія суддів, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів виходить із суті пред`явленого обвинувачення останньому, об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1, 255-2 КК України, ролі його у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до примітки до ст. 255 КК України, під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності. Під особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти особу, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив.

Перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_11 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Ризик впливу на свідків, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд по справі не розпочато, свідки ще не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_11 на свідків, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід окремо зазначити, що для здійснення тиску на свідків достатньо того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, покликані на примушення свідків до надання неправдивих показань або ж відмову від їх надання.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що вказаний ризик не може бути врахований судом, оскільки згідно наданими прокурором відомостями про особу обвинуваченого такий ризик нічим не підтверджується. Не підтверджено документами, довідками про те, що обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності, був засудженим, має не зняту чи непогашену судимість, схильний до протиправної поведінки, притягувався до адміністративної відповідальності, також не було надано й інформації щодо зловживання обвинуваченим наркотичними засобами, або ж алкоголем.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки на цей час обвинувачені продовжують обвинувачуватися у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушення, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Обвинувачені є раніше не судимими особами, однак обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим колегія суддів зазначає наступне.

Дніпровським апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених при зміні запобіжного захисту на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу контролю було встановлено, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає вимогам статей 177, 178, 199 КПК України і порушує права людини, натомість саме запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ст. 191 КПК України в повній мірі зможе запобігти встановленим ризикам та не буде порушувати конституційні права обвинувачених.

Таким чином, при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу контролю, Дніпровським апеляційним судом, а в подальшому і Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська при постановленні ухвал про продовження застосування запобіжного заходу, було враховано наявність діючого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, окрім цього було враховано доцільність та можливість застосування саме такого запобіжного заходу зважаючи на стан здоров`я обвинувачених.

Що стосується посилання сторони захисту на наявність на утриманні та вихованні у обвинуваченого ОСОБА_11 малолітньої дитини, колегія суддів повторно зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року, шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було розірвано. Однак, у вказаному рішенні суду відсутнє посилання щодо постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_23 саме з обвинуваченим ОСОБА_11 .

Окрім цього, колегії суддів не було надано стороною захисту підтвердження факту постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_23 саме з обвинуваченим ОСОБА_11 , що в свою чергу позбавляє колегію суддів встановити дійсний факт такого проживання, а тому доводи сторони захисту в цій частині судом не можуть бути взяті до уваги.

Також, щодо посилання сторони захисту на перебування малолітньої дитини ОСОБА_23 лише на утриманні обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як було встановлено в судовому засіданні, а саме із наданої стороною захисту копії свідоцтва про народження, ОСОБА_23 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «Батьки» зазначені: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому в розумінні ст. 180 СК України в утриманні вказаної дитини повинні брати участь як і батько дитини, а саме ОСОБА_11 , так і мати дитини ОСОБА_12 .

Таким чином, колегією суддів не може бути взято до уваги посилання сторони захисту щодо постійного перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_23 лише на утриманні обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки суду не було надано стороною захисту підтвердження того, що ОСОБА_12 була позбавлена батьківський прав щодо своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_23 , та що остання ухиляється від зобов`язання утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Щодо посилання сторони захисту, як на підставу зміни запобіжного заходу обвинуваченим, неможливість отримання необхідної медичної допомоги у зв`язку з наявність низки хронічних захворювань, колегія суддів зазначає наступне.

При надходженні на адресу суду клопотань, як від обвинувачених, так і від їх захисників, щодо необхідності відлучення обвинувачених з місця проживання задля вирішення питань щодо проходження лікування, відвідування відповідних державних органів, судом здійснюються заходи, визначені чинним законодавством з метою надання обвинуваченим відповідних дозволів, що в свою чергу забезпечує останніх отримання як медичної та і іншої необхідної для них допомоги.

Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність неповнолітніх дітей, на які неодноразово посилається сторона захисту, заслуговують на увагу, проте суттєво ризик у кримінальному провадженні не зменшують.

На думку колегії судді інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам є лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зазначені в ч. 1. ст. 178 КПК України, колегія вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжних заходу обвинуваченим у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, строком до 21 травня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, строком до 21 травня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_14 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, строком до 21 травня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_13 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, строком до 21 травня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме АДРЕСА_4 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Відділення поліції ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_15 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 21 травня 2023 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин не покидати приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , в якому він фактично проживає (за винятком випадків необхідності отримання ОСОБА_22 невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі).

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_22 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В задоволенні клопотань обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_15 та клопотань захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3