ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2914/22 Справа № 193/368/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року про задоволення клопотання та застосування умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, засудженого вироком Апеляційного суду Донецької області від 24.05.2017 року за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,
Встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та ухвалено звільнити його від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року, умовно-достроково на 1 (один) рік, 10 (десять) місяців і 25 (двадцять п`ять) днів.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 має лише одну судимість та вперше відбуває реальне покарання у виді позбавлення волі, з огляду на це раніше умовно-дострокове звільнення до нього не застосовувалося.
І хоча раніше, 18.09.2009року ОСОБА_9 було засуджено за вчинення тяжкого злочину, зазначена судимість вже погашена. Крім того, згідно цього вироку останньому було призначено покарання з випробуванням, порядок та умови відбування якого засудженим були виконані.
Загалом засуджений за увесь час відбування покарання отримав 3 стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких ще 13.02.2020 та які до цього часу вже всі погашені за спливом строку. Проте на протязі наступних своїх двох з половиною років засудження ОСОБА_7 отримував лише заохочення, зокрема 21.04.2020, 20.01.2020 та 14.07.2021.
Враховуючи винятково позитивну характеристику засудженого, наявність у нього чотирьох заохочень за увесь час відбування покарання, відсутність не погашених стягнень, суд прийшов до висновку про виправлення останнього.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше вже був судимий за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, був звільнений з випробуванням та належних висновків для себе не зробив. Тричі піддавався дисциплінарним стягненням, двічі з них до суворої догани.
Вказує, що дійсно, засуджений за час відбування покарання заробив 4 заохочення, два з яких у 2021 році, що на думку прокурора, свідчить про нестабільну правослухняну поведінку останнього.

Захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився. Даних про поважність причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Враховуючи думку засудженого та прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності захисника, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити.
Засуджений заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 24.05.2017 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Початок строку відбуття покарання: 24.07.2017 року.
Кінець строку відбування покарання: 24.07.2024 року.
В місцях позбавлення волі перебуває з 26.07.2017 року.
Під час попереднього ув`язнення в установі виконання покарань м. Маріуполя Донецької області порушень встановлених вимог режиму не допускав, заохоченням та стягненням не підлягав.
З 06.09.2017 року відбував покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», де характеризувався позитивно. За добру поведінку мав одне заохочення.
З 14.05.2018 року відбував покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», де допускав порушення режиму утримання, за що двічі піддавався дисциплінарним стягненням, заохочень не мав.
З 27.11.2018 року відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», де характеризується позитивно. 13.02.2020 року допустив порушення вимог відбування покарання, за що отримав відповідне дисциплінарне стягнення. Має три заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд.
За станом здоров`я інвалід І групи (вади зору), проте приймає участь у благоустрою установи за власним бажанням без оплати праці. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно, самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Приймає активну участь у роботі самодіяльних організацій установи. Входить до складу ради колективу засуджених відділення. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов та отримує від них посилки і передачі, цінує цей зв`язок. Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває. Вину в скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному. Цивільного позову за вироком суду не має.
Загалом засуджений за увесь час відбування покарання отримав 3 стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких ще 13.02.2020 року, які погашені за спливом строку.
На протязі наступних своїх двох з половиною років засудження ОСОБА_7 отримував лише заохочення, зокрема 21.04.2020 року, 20.01.2020 року та 14.07.2021 року.
Враховуючи дані про особу засудженого, його поведінку під час відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Тому доводи прокурора про те, що судом не в повній мірі враховано дані про те, що засуджений має 3 стягнення та лише 4 заохочення, два з яких у 2021 року, що, на думку прокурора, свідчить про нестабільну поведінку ОСОБА_7 - не обґрунтовані.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 засуджено за умисний тяжкий злочин, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для скасування ухвали суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання останнього, про що просить у своїй апеляційній скарзі прокурор.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
Отже, сукупність наведених даних приводять до висновку про безпідставність апеляційних вимог прокурора, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4