Березівський районний суд Одеської області
22.03.2023
Справа № 494/363/23
Провадження № 1-кп/494/86/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000098 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Мигаї Великомихайлівського району Одеської області, не працююча, маюча на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ та продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затверджений Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, ОСОБА_4 13.02.2023 приблизно о 14:45 годині, перебуваючи у приміщенні «Green Cafe», що за адресою: площа Шевченка, м. Березівка, Одеської області, помітила на столі мобільний телефон «Samsung Galaxy A20s», в силіконовому чохлі чорного кольору. Упевнившись, що за вказаним майном ніхто не спостерігає, у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , розуміючи, що вказаний мобільний телефон є власністю особи, яка його залишила та може за ним повернутися, будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає та викрити її злочинні дії ніхто не може, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, діючи умисно та протиправно, таємно викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy A20s» (IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 ), б/в, вартістю 3400 грн., з чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн, що належать на праві власності ОСОБА_5 .

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїла таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану , тобто вчинила злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

Потерпіла в судове засіданні 22.03.2023 року не з`явилася. Разом з цим, 13.03.2023 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачена правильно розуміє зміст наданих їй прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаною під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надала суду пояснення про те, яким чином нею було скоєно кримінальне правопорушення, що вона щиро розкаюється у вчинені злочину та просила суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченої, яка характеризуються за місцем проживання посередньо, раніше не судима, на утриманні має шістьох неповнолітніх дітей, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченій покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченій

ОСОБА_4 покарання за частиною четвертою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Обвинувачена просила призначити найменш суворе покарання та вказала, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпіла у судове засідання не з`явилася, у заяві про розгляд справи, просила призначити покарання відповідно до вимог діючого законодавства України.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Злочин вчинений обвинуваченою є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого нею злочину, позицію державного обвинувача та самої обвинуваченої, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченої можливо без ізоляції її від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та інтересів потерпілої.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Витрати на експерта відсутні.

Суд також вважає, що речові докази по кримінальному провадженню №0000098, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy F20s» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ), б/в, з чохлом чорного кольору та коробку від даного мобільного телефону - необхідно залишити потерпілій по приналежності; оптичний диск DVD-R Verdatin 4.7 GB залишити при справі. .

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити в силі до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 4 ст. 185 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та призначити її

покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном на 2 (два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Витрати на експерта відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000098, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy F20s» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ), б/в, з чохлом чорного кольору та коробку від даного мобільного телефону - необхідно залишити потерпілій по приналежності; оптичний диск DVD-R Verdatin 4.7 GB залишити при справі. .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1