Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4521/21
Провадження № 1-кп/490/95/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Овсянівка Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-25 жовтня 2010 року - Новобугським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - до позбавлення волі строком на 03 роки; судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням з встановленням іспитового строку в 2 роки;

-11 червня 2012 року - Новобугським районним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю цього вироку та вироку від 25 жовтня 2010 року - до позбавлення волі строком на 03 роки 03 місяці;

-31 липня 2012 року - Миколаївським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів, за які засуджений цим вироком та вироком від 11 червня 2012 року - до позбавлення волі строком на 04 роки;

-20 листопада 2012 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів, за які засуджений цим вироком та вироком від 31 липня 2012 року - до позбавлення волі строком на 06 років;

-18 лютого 2013 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 187 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів, за які засуджений цим вироком та вироком від 20 листопада 2012 року - до позбавлення волі строком на 06 років; був звільнений 20 травня 2016 року по відбуттю строку покарання;

-31 березня 2020 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до арешту строком на 05 місяців;

-14 квітня 2020 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - до 14 років позбавлення волі;

а також

-30 квітня 2021 року - Петрівським районним судом Кіровоградської області - за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України - до обмеження волі строком на 02 роки, а за сукупністю цього вироку та вироку від 14 квітня 2020 року остаточно - до 11 років 06 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 станом на 06 жовтня 2020 року зберігав без мети збуту за місцем свого перебування - у приміщенні камери № 127 Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", розташованої за адресою: місто Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5 - особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс - у кількості (в перерахунку на суху речовину) 36,684 г.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання за кримінальний проступок, що розглядається в межах цього кримінального провадження санкції частини 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Стосовно поведінки обвинуваченого

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин визнав повністю.

При цьому він зазначав, що "курив" канабіс, в зв`язку із чим й зберігав його за місцем свого попереднього ув`язнення.

06 жовтня 2020 року оперативниками була проведена перевірка камери, під час якої наявний в нього канабіс був виявленим.

Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається.

Враховуючи, що покази обвинуваченого щодо часу, місця, способу вчинення ним кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів повністю узгоджуються з пред`явленим йому обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки вони ніким не оспорюються.

З огляду на таке, вказані в обвинувальному акті час, місце та спосіб, що характеризують поведінку обвинуваченого, суд вважає доведеними.

Стосовно предмету вчиненого обвинуваченим злочину.

З висновку експерта № 2057 від 19 жовтня 2020 року вбачається, що речовина, яку обвинувачений зберігав за місцем свого перебування та яка була виявленою в нього 06 жовтня 2020 року, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено; його маса у перерахунку на висушену речовину становить 36,684 г.

З огляду на наведене суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за встановлених судом обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує визнання ним своєї винуватості, сприяння ним у судовому розгляді кримінального провадження.

2. Захист пропонує визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому злочині.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку обвинувачений жодних дій, спрямованих на те, щоб позбутися бажання вживати наркотичні засоби, протягом майже трьох років не вжив.

2.3. Більше того, під час здійснення цього кримінального провадження судом обвинувачений вчинив ще одне аналогічне кримінальне правопорушення, за вчинення якого був засуджений вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області, що само по собі із "каяттям" не є сумісним.

2.4. До того ж, під час судового розгляду кримінального провадження жалю із приводу вчиненого обвинувачений не висловив.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, а його дії повністю охоплюються визнанням своєї провини та сприянням у судовому розгляду кримінального провадження.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого

І ……З відомостей, що містяться у:

-залученій до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 62-13112020/48001 від 13 листопада 2020 року;

-копіях вироків:

-Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 березня 2020 року;

-Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2020 року

вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався

-5 жовтня 2010 року - Новобугським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-11 червня 2012 року - Новобугським районним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-31 липня 2012 року - Миколаївським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України;

-20 листопада 2012 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України;

-18 лютого 2013 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 187 Кримінального Кодексу України;

-31 березня 2020 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-14 квітня 2020 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України;

жодна з цих судимостей не є ані - знятою, ані - погашеною у встановленому законом порядку.

Та цим вироком обвинувачений засуджується за вчинення умисного кримінального правопорушення.

1. Таке, відповідно до статті 34 Кримінального Кодексу України, свідчить про наявність в його діях рецидиву кримінальних правопорушень.

Це, в свою чергу, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України, визнається за обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 .

2. Відповідно до частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України суд має право, в залежності від характеру вчиненого злочину, не визнавати цю обставину такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.

З огляду на таке під час ухвалення цього вироку суд, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_4 обставин, що обтяжують його покарання, враховує таке.

2.1. Участь у незаконному обігу наркотичних засобів, поза розумним сумнівом, створює підґрунтя для вчинення інших злочинів, зокрема - насильницьких злочинів та злочинів проти власності, не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення яких має ОСОБА_4 .

В зв`язку з таким суд відзначає, що, як встановлено вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2020 року, перед вчиненням навмисного вбивства ОСОБА_4 тривалий час вживав наркотичні засоби та зловживав алкогольними напоями.

За такого вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, адже він свідомо вчиняє дії, що можуть стати підґрунтям для інших злочинів.

2.2. Та з огляду на цю обставину суд відзначає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, перебуваючи у місцях позбавлення волі.

Таке свідчить, що обвинувачений свідомо допускає подальше вчинення злочинів навіть не зважаючи на застосовані до нього суттєві заходи кримінально-правової репресії.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що в цьому випадку рецидив злочинів свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. З огляду на таке підстав не враховувати рецидив кримінальних правопорушень за обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

За такого під час ухвалення цього вироку суд враховує рецидив кримінальних правопорушень, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

ІІ……Відомостей про наявність інших обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, матеріали кримінального провадження не містять.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

При цьому суд враховує таке.

І……Стосовно ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення суд відзначає таке.

1. Відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

2. Особливістю цього кримінального проступку порівняно з іншими кримінальними проступками цієї категорії є те, що ОСОБА_4 вчинив його, перебуваючи в місцях позбавлення волі в зв`язку із вчиненням особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Проте, ці обставини вже були врахованими під час вирішення питання про наявність в його діях обставин, що обтяжують його покарання, з огляду на що під час оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення вони повторно не враховуються.

ІІ……Стосовно особи обвинуваченого суд відзначає таке..

1. На обліку в лікарів психіатра та нарколога він не перебуває.

2. Як встановлено вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2020 року, він хворіє на вірусний гепатит С.

3. З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки або бодай постійне місце проживання.

4. Матеріали справи також доводять, що ОСОБА_4 раніше звільнявся від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру та з випробуванням, але таке не мало наслідком припинення ним злочинної поведінки.

5. Суд також повторює, що раніше обвинувачений неодноразово засуджувався, проте належних висновків для себе він не зробив.

З огляду на наведене суд вважає, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він вперто не бажає змінювати.

Призначення покарання за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

1. Обставини, що підлягають врахуванню при призначенні покарання обвинуваченому, не дають підстав для призначення покарання, що є меншим за передбачене санкцією частини 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

2. Санкція частини 1 статті 309 Кримінального Кодексу України передбачає покарання:

-у вигляді штрафу у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-у вигляді виправних робіт на строк до двох років;

-у вигляді арешту на строк до шести місяців;

-у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років.

3. Вирішуючи питання про те, покарання якого виду слід обрати відносно ОСОБА_4 , суд враховує, перш за все, таке.

3.1. Відповідно до частини 2 статті 53 Кримінального Кодексу України штраф призначається з урахуванням, зокрема, майнового стану винного.

З огляду на таке суд відзначає, що ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі; не має власного джерела доходу або нерухомого майна.

З огляду на таке майновий стан обвинуваченого вочевидь не дозволяє сплатити штраф у передбаченому законом розмірі.

В зв`язку з таким покарання у вигляді штрафу до нього застосованим бути не може.

3.2. Відповідно до частини 1 статті 57 Кримінального Кодексу України виправні роботи призначаються за місцем роботи засудженого.

ОСОБА_4 же місця роботи не має.

В зв`язку з таким покарання у вигляді виправних робіт до нього також не може бути застосованим.

4. Далі суд враховує таке.

4.1. В цьому випадку наявною є одна обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, та дві передбачені лише частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

4.2. Суд також відзначає, що вчинений обвинуваченим злочин є природним проявом обраного ним способу життя, який /спосіб/ ОСОБА_4 вперто змінювати не бажає; до того ж, у вчиненому злочині він не кається.

З огляду на наведене суд вважає, що за вчинення злочину, що є предметом цього кримінального провадження, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 03 роки.

Призначення остаточного покарання.

І......Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання, суд враховує такі обставини.

1. Після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засуджений вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області.

1.1. Цим вироком ОСОБА_4 було визначене остаточне покарання за сукупністю цього вироку та вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2020 року.

1.2. Цим вироком також ухвалювалось, що строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 30 квітня 2021 року.

1.3. Наразі покарання за цим вироком ОСОБА_4 не відбуте.

2. Далі, до вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком - 31 березня 2020 року - ОСОБА_4 був засуджений Ленінським районним судом міста Миколаєва.

Покарання за цим вироком ОСОБА_4 наразі також не відбуте, порядок виконання цього та інших невідбутих обвинуваченим покарань - не визначений.

ІІ......Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

1. Відповідно до статті 70 Кримінального Кодексу України

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань

/частина 1/

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі

/частина 2/

...

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

/частина 4/

2. Відповідно до частини 1 статті 72 Кримінального Кодексу України

При складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:

1) одному дню позбавлення волі відповідають:

а) один день … арешту;

б) два дні обмеження волі;

3. У Постанові № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" наголошується на такому.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

/пункт 21/

Принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК

…

При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК

/пункт 22/

4.Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

4.1. Верховний Суд Об`єднаною Палатою Касаційного Кримінального Суду у Постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 зробив такий висновок про застосування норм права

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

4.2. У цій же постанові Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду зазначила таке

призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками;? ? 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4? ? ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

...

для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання? ?є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

ІІІ......З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали кримінального провадження доводять таке.

1.1. Попередніми вироками ОСОБА_4 були призначені такі покарання.

(а) Петрівським районним судом Кіровоградської області - за сукупністю вироків остаточно - у вигляді позбавлення волі строком на 11 років 06 місяців.

При цьому суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком та не повинен його дублювати або переглядати порядок застосування статті 71 Кримінального Кодексу України в силу юридичної презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку.

(б) Ленінським районним судом міста Миколаєва - у вигляді арешту строком на 05 місяців.

Стосовно цієї обставини суд відзначає, що раніше це покарання під час ухвалення послідуючих вироків не враховувалось.

1.2. У кримінальному провадженні, що наразі розглядається, ОСОБА_4 засуджується до покарання у вигляді обмеження волі строком на 03 роки.

2. Далі, суду належить визначити вказані покарання у перерахунку на найбільш суворий вид покарання.

Відповідно до процитованих вище приписів статті 72 Кримінального Кодексу України внаслідок такого перерахунку під час визначення остаточного покарання:

-призначене Петрівським районним судом Кіровоградської області покарання слід враховувати, як 11 років 06 місяців позбавлення волі;

-призначене Ленінським районним судом міста Миколаєва покарання слід враховувати, як 05 місяців позбавлення волі;

-покарання, що призначається у кримінальному провадженні, що наразі розглядається, слід враховувати як 01 рік 06 місяців позбавлення волі.

3. Далі, суду належить визначити покарання за сукупністю злочинів, встановлених за наслідками розгляду кримінального провадження, та встановлених попередніми вироками.

При визначенні цього покарання суд враховує таке.

3.1. Відповідно до процитованих вище приписів частин 1, 4 статті 70 Кримінального Кодексу України це покарання має бути призначеним із застосуванням принципів повного або часткового складання призначених покарань або поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи питання про те, який з цих принципів має бути застосованим, суд виходе з такого.

(а) Зважаючи на дороговкази, що містяться у процитованих вище вимог пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд відзначає таке.

В цьому випадку усі злочини, за які обвинувачений засуджувався та засуджується наразі, є природним наслідком одного явища - свідомо обраного обвинуваченим способу життя.

В той же час суд відзначає, що до сукупності входять геть різні злочини:

-замах на крадіжку (за який обвинувачений засуджений Ленінським районним судом міста Миколаєва);

-злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів (за який обвинувачений засуджується цим вироком та був засуджений вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області);

-умисне вбивство (за вчинення якого обвинувачений був засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва.

Таке виключає застосування принципу поглинення більш суворого покарання менш суворим та вказує про необхідність складання призначених покарань.

(б) Далі, суд відзначає, що вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва стосується подій майже п`ятирічної давності та був вчинений в обставинах, які геть відрізняються від обставин вчинення інших злочинів та наразі істотно змінились /зокрема - обвинувачений наразі перебуває в місцях позбавлення волі протягом тривалого проміжку часу/. З огляду на таке, на теперішній час повне складання призначених покарань, зокрема - й повне зарахування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва, не відповідає меті покарання та не є сумісним із принципом гуманізму.

Отже, під час визначення остаточного покарання ОСОБА_4 слід застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

3.2. Застосовуючи цей принцип, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочинів, що входять до складу сукупності.

З огляду на наведене суд вважає, що ОСОБА_7 має бути призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 12 років 06 місяців.

4. Далі, відповідно до процитованих вище приписів частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, суд має ухвалити про зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попередніми вироками.

З огляду на таке, у строк покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, слід зарахувати період з 30 квітня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день відбутого покарання за 1 день позбавлення волі.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речові докази у справі:

-канабіс загальною масою 36,684 г. у двох полімерних пакетах;

-рідину масою 2,674 г. у медичному шприці

як майно вилучене з обігу, на підставі пункту 3 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України, слід знищити.

2. Речові докази у справі:

-два полімерні пакети;

-медичний шприц ємністю 5 мл.;

-скляну пробірку;

як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України, слід знищити.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського НДЕКЦ при МВС України з метою встановлення обставин вчинення злочину ОСОБА_4 було витрачено 1.634 грн. 50 коп.

Відповідно до статті 124 КПК України вказані процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, шляхом часткового складання цього покарання та покарань, призначеного вироками Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 березня 2020 року та Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2021 року остаточно, за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років 06 (шість) місяців.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання період з 30 квітня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день відбутого покарання за 1 день позбавлення волі.

Речові докази у справі:

-канабіс загальною масою 36,684 г. у двох полімерних пакетах;

-рідину масою 2,674 г. у медичному шприці;

-два полімерні пакети;

-медичний шприц ємністю 5 мл.;

-скляну пробірку;

знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 1.634 гривні 50 копійок витрат на проведення експертиз.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_1 =

21.02.2023