ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючог ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 0002092 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,із середньою освітою, не одруженого,не працюючого, раніше судимого:

- вироком Новоселицького районного суду від 10.03.2005 року за ч.2 ст.296, ч.2 ст.186,69,70КК України на 2 роки позбавлення волі;

- вироком Новоселицького районного суду від 02.11.2009 року за ч.3 ст.296,75 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробування строком на 1 рік;

- вироком Новоселицького районного суду 04.03.2010 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190,70,71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Новоселицького районного суду 06.04.2016 року за ч.2 ст.125 КК України на 4 місяці арешту;

- вироком Новоселицького районного суду 13.07.2016 року за ч.2 ст.185,ч.4 ст.70 КК України на 6 місяців арешту;

- вироком Новоселицького районного суду від 22.10.2018 року за ч.2 ст.345 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді шести місяців арешту.

Провадження№11-кп/822/127/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Запобіжний захід залишений до набрання вироком законної сили у виді застави.

Зараховано обвинуваченому в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 18 червня 2022 року по 27 червня 2022 року.

Ухвалено перерахувати як матеріальну допомогу Збройним Силам України 30000 грн. внесеної ОСОБА_7 застави на підставі квитанції №48 від 27.06.2022 року. Вирішена доля решти застави.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду. Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту його затримання. У строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.06.2022 по 27.06.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість,а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що районний суд не в повній мірі дотримався вимог КК України та призначив ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання у виді арешту, яке не передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України, не у достатній

мірі врахував, що ОСОБА_6 скоєно умисний, корисливий, закінчений

злочин, який відноситься до категорії тяжких.

На думку апелянта, поза увагою суду залишилися дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово (6 разів) судимий, в тому числі тричі за скоєння аналогічних корисливих злочинів та в період незнятої і непогашеної судимості знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності,що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Стверджує, що суд не зважив і на обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме на те, що крадіжку ОСОБА_6 скоїв в умовах воєнного стану, коли в цей важкий час потерпіла перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Крім того, вчинення нового умисного кримінального правопорушення

особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення відповідно

до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання, однак суд

безпідставно не врахував її при призначенні покарання.

За наведених обставин, які свідчать про підвищену суспільну

небезпечність особи обвинуваченого і скоєного ним діяння, вважає, що суд

першої інстанції при застосуванні положень ст. 69 КК України безпідставно

перейшов до іншого більш м`якого виду покарання (арешту), яке за своїм

видом є явно несправедливим через м`якість.

Також зазначає, що у резолютивній частині вироку суд, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді арешту, не визначив початок строку його відбування та відповідно до вимог ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України не визначив правила такого зарахування,що є істотним порушенням вимог КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Районним та апеляційним судом встановлено, 18 червня 2022 року приблизно о 17 годині 45 хвилин ОСОБА_6 в період воєнного стану, перебуваючи по АДРЕСА_2 на території магазину «Бонус» , повторно, таємно з жіночої сумки, яка знаходилась на кермі припаркованого біля огорожі велосипеда викрав гаманець вартістю 200 грн., в якому знаходилось 600 грн., чим завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 800 грн..

Такими діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюється, а тому апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження таких висновків.

Згідно вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, належить враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судова колегія вважає, що викладених вище вимог суд першої інстанції дотримався не у повній мірі.

Так, призначаючи покарання, суд вказав,що враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, позитивну характеристику з місцю проживання, пом`якшуючі покарання обставини- щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди в добровільному порядку, перерахування матеріальної допомоги ЗСУ та позицію потерпілої, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі

Викладені обставини,на думку суду,давали підстави для призначення із застосуванням ст.69 КК України іншого,більш м`якого виду покарання-арешту,не передбаченого санкцією ст.185 ч.4 КК України.

Такі висновки судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки поза увагою та без належної оцінки районного суду залишилось наступне.

Суд правильно зважив на те,що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному,активно сприяв розкриттю злочину,відшкодував заподіяну потерпілій шкоду,надав згоду на перерахування 30 тис грн внесеної застави на користь ЗСУ і такі обставини пом`якшують покарання.

Також суд врахував,що обвинувачений позитивно характеризується,а потерпіла просила не позбавляти його волі.

Разом із тим,судова колегія вважає,що такі обставини давали суду підстави для призначення із застосуванням вимог ст.69 КК України покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі,а не переходу до більш м`якого виду покарання,не передбаченого санкцією вказаного закону.

При цьому колегія враховує наступне.

Приймаючи рішення про можливість призначення більш м`якого виду покарання,аніж визначено санкцією статті, суд у достатній мірі не врахував,що обвинуваченим скоєний умисний тяжкий злочин.

За скоєння цього злочину законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд формально зазначив, однак належним чином не врахував,що ОСОБА_6 раніше 6 разів судимий,у тому числі за умисні тяжкі корисливі злочини проти власності.

Відбував покарання в місцях позбавлення волі. Вчинив новий злочин в період не знятої і непогашеної судимості.

За фактичними обставинами,такий злочин скоєно у період воєнного стану,чим грубо знехтував обвинувачений.

Викладене свідчить,що ОСОБА_6 належних для себе висновків не зробив та на шлях виправлення не став,а тому більш м`який вид покарання,аніж передбачений санкцією ч.4 ст.185 КК України,не буде дієвим для виправлення обвинуваченого.

Як свідчать матеріали провадження, ОСОБА_6 не працює,і це свідчить на користь висновку,що дохід він отримує внаслідок вчинення злочину.

Згідно досудової доповіді,ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки його для суспільства оцінений як високий.Органом пробації наданий висновок,що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства (а.с.67-71).

За викладених вище обставин у їх сукупності висновок суду про можливість переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України є необгрунтованим.

Отже, апеляційні вимоги прокурора необхідно задовольнити, скасувати вирок суду в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок з підстав, що передбачені ст.ст. 407,409,413,414,420 КПК України, оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність судом призначене покарання, яке через м`якість не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судова колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином,дані про особу обвинуваченого,який неодноразово раніше судимий.

Зважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання- щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, згода на перерахування 30 тис грн внесеної застави на користь ЗСУ, із врахуванням також позитивної характеристики по місцю проживання та позиції потерпілої, судова колегія вважає, що дані обставини у сукупності істотно знижують ступінь фактичної тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, а тому є підставою для застосування вимог ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, що встановлена санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Викладене узгоджується також із позицією прокурора,який у апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50,65 КК України, буде необхідним, справедливим та дієвим для досягнення мети покарання - виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також слушними є доводи про те,що суд усупереч вимогам ст.374 КК України не визначив у резолютивній частині вироку початок строку відбування покарання обвинуваченим та порядок зарахування строку покарання відповідно до ст.72 КК України.В цій частині вимоги прокурора також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та прав про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити .

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1(одного) року 6(шести) місяців позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_6 під варту у залі суду.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 21 березня 2023 року.У строк відбування покарання зарахувати строк тримання обвинуваченого під вартою з 18.06.2022 по 27.06.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3