ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ;
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Біличин Барського району Вінницької області, мешкає у повній родині за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, навчається на фітнес-тренера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участі: прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
УСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту неповнолітній ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 29.04.2021 близько 22:00 потерпілий ОСОБА_7 приїхав на мопеді зі своїм знайомим до магазину «Вілена», який розташований по вул. Соборній у с. Ялтушків Жмеринського району, та залишився біля мопеду. У цей момент у потерпілого ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_3 , який стояв біля магазину, внаслідок чого у ОСОБА_3 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_3 підійшов до потерпілого та умисно наніс йому один удар кулаком в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 22 від 03.06.2021, у ОСОБА_7 встановлено такі тілесні ушкодження: двосторонній перелом нижньої щелепи зі зміщенням відламків. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії твердого тупого предмета, можливо і 29.04.2021, та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні і не являються небезпечними для життя під час заподіяння. Виходячи з описаних тілесних ушкоджень у медичній карті стаціонарного хворого, ОСОБА_7 було спричинено одну дію твердим тупим предметом.

Такі дії ОСОБА_3 в обвинувальному акті кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане обвинувачення суд визнав недоведеним з огляду на таке.

На підтвердження висунутого обвинувачення стороною обвинувачення було надано такі докази: показання потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та письмові докази, аналіз яких наведено нижче.

Під час судового провадження суд дослідив докази у тому обсязі, як про це просили сторони кримінального провадження. Під час судового розгляду прокурор заявляв клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_13 , якого не було допитано у якості свідка у ході досудового розслідування, необхідність його допиту, як вказав прокурор, виникла під час судового розгляду. З урахуванням думки учасників, судом таке клопотання було задоволено та неодноразово суд здійснював виклик вказаного свідка та відкладав судові засідання, однак сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку свідка ОСОБА_13 упродовж більш як півроку, прокурор від вказаного свідка відмовився. Інших клопотань про дослідження будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування висунутого ОСОБА_3 обвинувачення учасники судового провадження не заявляли.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив, що він зі своїм знайомим ОСОБА_15 під`їхали до магазину. Біля магазину стояла компанія з 5-6 осіб. ОСОБА_16 зайшов до магазину, а компанія підійшла до мопеду, потерпілий зробив їм зауваження, щоб не чіпали мопед, тоді ОСОБА_17 наніс потерпілому удар, їх розняли. ОСОБА_18 вийшов з магазину, вони сіли на мопед, потерпілий відчув удар ззаду у ліву сторону голови, який і спричинив перелом.

На запитання прокурора потерпілий суду пояснив таке. Скутер, на якому їхали потерпілий і ОСОБА_18 , належить останньому. Після зауваження потерпілого, ОСОБА_17 підійшов до потерпілого та між ними виникла словесна перепалка, у ході якої ОСОБА_17 вдарив потерпілого у підборіддя кулаком. Після чого їх «розняли». ОСОБА_18 вийшов з магазину, сів за кермо скутера, потерпілий сів позаду нього та відчув удар у ліву сторону обличчя щелепу, вухо. Від удару у потерпілого «скочила» щелепа і пішла кров. Потерпілий і ОСОБА_18 швидко поїхали. Хто спричинив цей удар потерпілий не бачив. У потерпілого був перелом нижньої щелепи, він близько 10 днів лікувався у лікарні. Щодо міри покарання обвинуваченому потерпілий поклався на розсуд суду.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив, що після останнього удару він не повертався та не бачив, хто його спричинив.

На запитання захисника ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив таке. Зауваження, яке потерпілий зробив компанії, не містило образ та не супроводжувалося жестами. Після удару потерпілий ОСОБА_14 схопив ОСОБА_19 за шию, щоб той його більше не бив. Після чого їх «розтягнули». Коли потерпілий сидів на мопеді, то відчув удар. У поліцію потерпілий так і повідомляв, що не бачив, хто наносив удар ззаду, це встановило слідство.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 суду пояснив, що 29.04.2022 близько 11 години вечора він зі своїми знайомими пили каву біля магазину «Вілена». Приїхав потерпілий і ОСОБА_18 . ОСОБА_18 відійшов. Обвинувачений підійшов до його скутера та сперся на ручку, потерпілий зробив зауваження: «Забери руки, а то поламаю!» та замахнувся на ОСОБА_19 . Шмиргиль ухилився та відштовхнув потерпілого у відповідь. Після чого потерпілий взяв ОСОБА_19 за шию та утримував, а ОСОБА_19 намагався звільнитися. Їх «розняли», потерпілий сів на скутер і поїхав з ОСОБА_18 .

На запитання прокурора обвинувачений ОСОБА_17 суду пояснив, що відштовхнув потерпілого правою рукою у верхню ліву частину грудей біля плеча.

На запитання захисника обвинувачений ОСОБА_17 суду пояснив, що потерпілий бачив, що вони віталися з ОСОБА_18 , тобто, що вони знайомі. Зауваження від потерпілого звучало з натяком, що він хоче вдарити, зауваження звучало як погроза. Коли потерпілий замахнувся, то ОСОБА_19 ухилився і відштовхнув потерпілого у груди. Після чого потерпілий взяв ОСОБА_19 за шию під ліву руку, Шмиргиль намагався вирватися. ОСОБА_20 та ОСОБА_21 розтягували обвинуваченого і потерпілого, ОСОБА_22 обвинуваченого, а ОСОБА_18 потерпілого. ОСОБА_16 перед цим вийшов з магазину, поставив пиво, яке купив, і «розтягував». Потім вони сіли на мопед. Обвинувачений вказує, що не бив потерпілого, коли той сидів на мопеді, та не бачив хто бив.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_17 суду пояснив, що потерпілий утримував його за шию 30-40 секунд, обвинувачений не міг сам звільнитися. Коли їх «розняли», то ОСОБА_18 сказав ОСОБА_23 : «Сідай, поїхали». ОСОБА_18 і ОСОБА_23 сіли на мопед.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що у квітні 2021 року вона, ОСОБА_19 , ОСОБА_24 і ОСОБА_22 пили каву біля магазину «Вілена» у с. Ялтушків. Приїхав ОСОБА_18 і потерпілий. ОСОБА_18 привітався і пішов у магазин. ОСОБА_25 сперся на мопед, а потерпілий сказав: « ОСОБА_26 руки, а то переламаю». Потерпілий хотів вдарити ОСОБА_27 , той ухилився та відштовхнув потерпілого. Після чого вони зчепилися і їх розборонив ОСОБА_18 , який вийшов з магазину і ОСОБА_22 .

На запитання прокурора свідок уточнила, що потерпілий взяв ОСОБА_19 за шию та утримував. Розбороняли потерпілого ОСОБА_18 , який відтягував потерпілого, та ОСОБА_22 , який забирав ОСОБА_19 . Коли сідали ОСОБА_18 і потерпілий на мопед, то свідок не бачила чи їх хтось бив. На запитання прокурора свідок повідомила, що ОСОБА_18 сказав, що ОСОБА_23 трохи у стані сп`яніння.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_8 свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_14 сказав ОСОБА_19 : « ОСОБА_26 , а то переламаю!», під час зауваження ОСОБА_23 був на відстані близько одного метра від ОСОБА_19 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що у квітні 2021 року пили каву біля магазину «Вілена» у с. Ялтушків. Приїхав ОСОБА_18 і потерпілий. ОСОБА_25 сперся на мопед, а потерпілий сказав: «Забери руки, а то переламаю». Потерпілий хотів вдарити ОСОБА_19 , той ухилився та відштовхнув потерпілого. Після чого вони зчепилися і їх розборонив ОСОБА_18 , який вийшов з магазину.

На запитання прокурора свідок ОСОБА_10 суду уточнив, що біля магазину «Вілена» у той вечір були він, ОСОБА_19 , ОСОБА_22 і ОСОБА_28 . Коли потерпілий схопив ОСОБА_19 , то свідок ОСОБА_24 розгубився, а ОСОБА_22 почав відтягувати ОСОБА_19 , а ОСОБА_18 потерпілого.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що близько 11 години вечора біля магазину «Вілена» у с. Ялтушків пили каву. Коли вийшли з магазину, то побачили, що приїхав ОСОБА_18 з потерпілим. ОСОБА_18 привітався і пішов у магазин. Шмиргиль сперся на мопед, на що потерпілий сказав: « ОСОБА_26 , бо поламаю!». Потерпілий говорив, підходив і замахнувся. Шмиргиль відштовхнув потерпілого, той відійшов, але потім зловив ОСОБА_19 і душив. У цей час з магазину вийшов ОСОБА_18 і свідок з ОСОБА_18 розборонили ОСОБА_19 з потерпілим, вони поїхали, а компанія зі свідками пішли.

На запитання прокурора свідок ОСОБА_11 уточнив, що він забирав ОСОБА_19 , а ОСОБА_18 ОСОБА_23 . Свідок пояснив, що бачив, як ОСОБА_18 і ОСОБА_23 від`їжджали, до них ніхто не підходив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що 29.04.2021 до нього приїхав його товариш ОСОБА_7 . Близько 22 години до ОСОБА_29 приїхав ОСОБА_21 і вони з ОСОБА_23 поїхали у магазин. Свідок залишився удома. Коли вони приїхали, свідок побачив у ОСОБА_23 кровотечу і викликав швидку допомогу. ОСОБА_18 сказав ОСОБА_30 , що ОСОБА_23 ніби ОСОБА_19 побив.

На запитання прокурора свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що ОСОБА_18 і ОСОБА_23 були відсутні близько 20-30 хвилин, поїхали у магазин за пивом. За кермом скутера був ОСОБА_18 .

На запитання захисника свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що запитував ОСОБА_18 про те, що відбулося, оскільки ОСОБА_23 не дуже міг говорити. ОСОБА_18 сказав, що ніби ОСОБА_19 побив, коли ОСОБА_18 був у магазині. Пізніше свідок спілкувався з ОСОБА_23 , який вказував, що було два удари, хто спричинив другий удар, він не бачив.

Під час судового розгляду прокурором було надано:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2021 у кримінальному провадженні № 0000080, відповідно до змісту якого 01.05.2021 надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 29.04.2021 близько 22:00 у с. Ялтушків Жмеринського району Вінницької області біля магазину «Вілена» йому нанесли тілесні ушкодження; заявник перебуває на лікуванні у м. Вінниці (ЄО 1377);

- заяву ОСОБА_7 від 30.04.2021, у якій він просить встановити та притягнути до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб, які 29.04.2021 близько 22:00 поблизу магазину «Вілена» у с. Ялтушків нанесли йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні у щелепно-лицьовому відділенні лікарні імені Пирогова, просив внести відомості до ЄРДР та визнати його потерпілим. Заява містить відмітку про реєстрацію 01.05.2021 № 1377 та корінець талона-повідомлення єдиного обліку № 1377 з відміткою про прийняття заяви у ОСОБА_7 та вручення йому талона-повідомлення;

- рапорт інспектора чергової частини ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області від 30.04.2021, згідно з даними якого 30.04.2021 о 16:49 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.04.2021 о 16:48 за адресою: Барський район, с. Ялтушків, Заявник повідомляє, що 29.04.2021 його сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побили невідомі особи у с. Ялтушків Барського району. Доставлений у м. Вінницю у лікарню імені Пирогова у щелепно-лицьове відділення. Заявник: ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- висновок експерта № 22, де зазначено, що судово-медичний експерт ОСОБА_32 провів судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні № 0000080, експертиза була розпочата 31.05.2021, закінчена 03.06.2021. На підставі даних судово-медичного вивчення медичної карти стаціонарного хворого № 5400 «ДОЗ Вінницької ОДА ВОКЛ ім. М. І. Пирогова» на ОСОБА_7 , 1999 року народження, вивчення Ро-грам на його ім`я та приймаючи до уваги обставини випадку, експерт дійшов таких підсумків: 1. У ОСОБА_7 при судово-медичному вивченні медичної карти стаціонарного хворого № 5400 «ДОЗ Вінницької ОДА ВОКЛ ім. М. І. Пирогова» було встановлено такі тілесні ушкодження: двосторонній перелом нижньої щелепи зі зміщенням відламків. 2. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета, можливо і 29.04.2021 та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні і не являються небезпечними для життя під час заподіяння (п. 2.2.1. а, в Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995). 3. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень в медичній карті стаціонарного хворого № 5400 «ДОЗ Вінницької ОДА ВОКЛ ім. М. І. Пирогова», ОСОБА_7 було спричинено одну дію твердим тупим предметом.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно з приписами ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора. Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Вказані обставини встановлюються зібраними доказами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України. Докази, для їх допустимості, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 86 КПК України, повинні бути отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи надані прокурором докази, суд дійшов висновку, що вони відповідають критеріям належності та допустимості.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд керується правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19) від 21.01.2020.

Як зазначено в постанові ККС ВС № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19), при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. <…> Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У даному випадку версія обвинувачення полягає у тому, що 29.04.2021 близько 22:00 біля магазину «Вілена» по вул. Соборній у с. Ялтушків Жмеринського району ОСОБА_17 умисно наніс один удар кулаком в область обличчя (без уточнення локалізації удару) потерпілого ОСОБА_33 , унаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи зі зміщенням відламків, яке є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.

Разом з тим, у ході судового розгляду потерпілий впевнено повідомив про те, що увечері 29.04.2021 йому було спричинено два удари, чітко розмежувавши свої відчуття, - після першого удару, який зі слів потерпілого спричинив ОСОБА_19 , він відчув біль; а після другого удару, який потерпілий не зміг пояснити ким та чим був спричинений, оскільки він був нанесений ззаду, потерпілий відчув як «скочила» щелепа та пішла кров. Обвинувачений стверджував, що не бив потерпілого, а лише відштовхнув, після чого потерпілий схопив його та утримував за шию, при цьому потерпілий у своїх показаннях замовчував такий розвиток подій, і лише на уточнюючі запитання повідомив, що схопив обвинуваченого у «захват» та утримував, щоб той не наніс тілесні ушкодження. Свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 у судовому засіданні підтвердили версію сторони захисту, деталізовано повідомили обставини щодо дій обвинуваченого, пов`язаних з відштовхуванням потерпілого.

Під час судових дебатів прокурор просив, оцінюючи показання свідків, урахувати, що вони перебувають у дружніх стосунках з обвинуваченим. При цьому прокурор не вказав яким саме чином урахувати. Перед допитом кожного свідка, суд з`ясовував, чи перебувають свідки у дружніх чи неприязних стосунках з учасниками. На запитання суду чи вбачають сторони перешкоди для допиту свідків, жодних заперечень не надходило, тому суд приймає показання свідків як належні та допустимі докази.

Отже поза увагою сторони обвинувачення залишилися обставини, які повідомив потерпілий, про нанесення йому 29.04.2021 двох ударів, які за його відчуттями носили різний характер та потерпілому невідомо хто спричинив другий удар.

Таким чином, версія обвинувачення не надає відповіді на питання скільки було ударів, якщо їх було більше одного, ким вони були заподіяні, який механізм кожного удару та які тілесні ушкодження спричинили кожен з ударів.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява потерпілого про злочин, висновок експерта, показання потерпілого та свідків не підтверджують висунуте ОСОБА_35 обвинувачення та не спростовують його доводи стосовно не спричинення потерпілому удару. Як вже зазначено вище, у заяві потерпілий не вказує на конкретну особу, та зазначає не про одну особу; висновок експерта, у якому констатовано наявність тілесного ушкодження середньої тяжкості у потерпілого, яке він отримав можливо 29.04.2021, не доводить, що ОСОБА_17 заподіяв удар ОСОБА_36 та що такий удар викликав вказаний у експертизі наслідок; у своїх показаннях потерпілий зазначає, що саме від другого удару відчув зміщення щелепи та чітко зазначає, що йому невідомо хто та яким чином заподіяв цей удар, вважає, що причетність ОСОБА_19 до спричинення йому перелому щелепи встановлена слідством.

Наведені обставини суд вважає підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Разом з тим, твердження обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілому ударів, підтверджується показаннями самого обвинуваченого та показаннями свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , які були допитані під час судового розгляду.

Твердження обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілому ударів, спростовують лише показання потерпілого, які одночасно містять суперечності з обставинами, що викладені у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті про те, що спричинено один удар (не вказано локалізацію, лише в область обличчя) та висновку експерта, який також зазначив, що потерпілому було спричинено один удар, і унаслідок якого стався перелом нижньої щелепи. Тому суд не вважає показання потерпілого достатнім доказом для встановлення винуватості обвинуваченого.

Висунуте обвинувачення не підтверджують навіть показання потерпілого, отже суд дійшов висновку, що наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для того, щоб поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_27 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до положень частини першої статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, тому обвинуваченого слід виправдати.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України, у зв`язку з виправданням обвинуваченого ОСОБА_3 , цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 відшкодування матеріальної і моральної шкоди - залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя