Справа № 302/1146/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/519/20, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.11.2019.
Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, неодружений, з повною загальною середньою освітою, судимий востаннє 05.06.2014 вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців, 15.08.2018 звільнений у зв`язку з відбуттям покарання, засуджений:

- за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

Речові докази: флеш носій формату «micro SD KINSTON» з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , флеш носій формату «micro SD KINSTON» з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , які знаходяться при матеріалах кримінального провадження, залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
05.08.2019 біля 01 год ОСОБА_6 , знаходячись біля кафе «Літній сад» по вул. Шевченка в смт. Міжгір`ї, діючи умисно, безпричинно та свідомо, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, в присутності сторонніх осіб, підійшов до ОСОБА_11 , який в той час перебував при вході в кафе «Літній Сад», відтягнув його до адміністративної будівлі «Комінвестбанку», яка розташована поруч із вказаним кафе та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_11 впав на бетонне покриття, а ОСОБА_6 наніс йому ще декілька ударів ногами взутими в кросівки в область живота, після чого ОСОБА_11 зумів вирватись та піти в бік свого будинку за адресою АДРЕСА_2 .
-2-

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 , згідно висновку судового-медичного експерта № 172 від 30.08.2019, ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, розриву тонкої кишки, розлитого калового перитоніту, які виникли від дії тупих, твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути стиснуті пальці в кулак або взуті ноги сторонньої особи, вкладаються в час події, яка мала місце 05.08.2019, і відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та правильність правової кваліфікації його дій, ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Посилається на те, що вину визнав, щиро розкаявся, жалкує про скоєне, співпрацював з органами досудового розслідування, не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, вибачився перед потерпілим, який до нього претензій немає, перебуває в цивільному шлюбі, очікує народження дитини і має намір одружитися, тому вважає за можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити та застосувати положення ст.75 КК України.
Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
-3-

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 цього Кодексу, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення надто суворого покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ці вимоги закону судом першої інстанції також належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, обставини, при яких вони були вчинені, дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, реально відбував покарання за вчинені злочини, вчинив кримінальні правопорушення під час непогашеної та не знятої судимості за попередній злочин, скоїв кримінальні правопорушення проти неповнолітнього, по місцю проживання характеризується задовільно, з потерпілим примирився, непрацює, неодружений, співмешкає із жінкою, яка вагітна, згідно досудової доповіді ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину високий, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, і відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого й належним чином умотивував у цій частині своє рішення.
Також з урахуванням щирого каяття обвинуваченого, визнання вини, активного сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, примирення з потерпілим, відсутність у останнього претензій до обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_6 проживає у цивільному шлюбі, дружина перебуває в стані вагітності, суд першої інстанції вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

-4-

Перевіркою матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з врахуванням вимог ст. 65 КК України, а також без порушення порядку застосування ст. 69 КК України.
На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження, і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
При прийнятті рішення колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення різного виду злочинів, що свідчить про його відверте небажання ставати на шлях виправлення.
Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, а покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції статті.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65, 69 КК України та призначено покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненим протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

-5-

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_6 покарання, за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінальних правопорушень, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.11.2019 щодо нього,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді