Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/38/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 263 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №000195за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утриманні має одну малолітню дитину, освіта професійно - технічна, раніше не судимого,

у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

виправданого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Просить дослідити всі письмові докази у справі та допитати ОСОБА_7 . Свої вимог обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що як наслідок призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, і разом з цим - до безпідставного виправдання ОСОБА_7 . Так, під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 посвідчив, що дійсно під час обшуку в його домоволодінні було знайдено вилучено предмети схожі на патрони в кількості 10 штук. В даному домоволодінні окрім нього та його малолітнього сина протягом останніх років ніхто не проживав. В приміщенні гаражу, який примикає до будинку, сторонні особи не гостювали та конфліктних ситуацій з сусідами в нього не було. В ході проведення слідчої дії у вигляді обшуку були присутні поняті та він особисто, та дійсно патрони були виявлені й вилучені саме там де зазначено в обвинувальному акті. Не зважаючи на те, що усі вище перераховані докази отримані законним шляхом та в повній мірі відповідають вимогам КПК України судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та не надано належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме: протокол обшуку від 18.05.2020, висновок експерта № 130 від 19.05.2020, відповідно до якого десять предметів, схожих на патрони, вилучені 18.05.2020 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , являються боєприпасами 5,45 мм (5,45x39 мм), проміжними патронами з кулями зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби із автоматів системи Калашникова (АК-74, АКС-74У), кулемету «РПК-74» та інших. Надані десять патронів придатні для стрільби. Та свідченням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які посвідчили, що окрім обвинуваченого та його малолітнього сина в будинку ніхто не проживав та, що колишня дружина ОСОБА_7 проживає за кордоном вже протягом 2-3 років. Крім того, посилання у вироку на ту обставину, що у формулюванні обвинувачення не зазначено час, місце, спосіб придбання бойових припасів є помилковим. Також, судом зазначено що в ході досудового розслідування не проведено генетичної та дактилоскопічної експертизи, однак суд мав можливість шляхом винесення відповідної ухвали про призначення експертизи вирішити не з`ясовані питання.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що у невстановлені досудовим слідством дату, час, місце, обставини і спосіб, він виявив предмети, зовні схожі на патрони. Виявивши вказані предмети, ОСОБА_7 здійснив їх перенесення до місця свого проживання, а саме до домоволодіння по АДРЕСА_1 , чим здійснив незаконне їх придбання та в подальшому незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Так, 18.05.2020 року за місцем проживання ОСОБА_7 , розташованого по АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого із полиці у приміщенні гаражу виявлено та вилучено предмети схожі на патрони в кількості 10 шт. Згідно висновку експерта Кіровоградського НДЕКЦ десять предметів, схожих на патрони, вилучені 18.05.2020 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , являються боєприпасами 5,45 мм (5,45x39 мм), проміжними патронами з кулями зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби із автоматів системи Калашникова (АК-74, АКС-74У), кулемету «РПК-74» та інших. Надані десять патронів придатні для стрільби. Виявлені та вилучені боєприпаси належать ОСОБА_7 , які останній діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання зберігав без мети передачі чи збуту та без передбаченого на те законом дозволу, в порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 622 від 21.08.1998.

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного злочину. Своє рішення суд мотивував тим, що стороною обвинувачення взагалі не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення останнім злочинних дій у формі придбання бойових припасів. Всі зібрані докази обвинувачення стосувалися лише доведення факту зберігання бойових припасів у гаражі, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та жодним доказом не доведено, що бойові припаси зберігав саме обвинувачений ОСОБА_7 . Окремо, суд звернув увагу, що суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, передбачає наявність прямого умислу особи на вчинення злочину. Наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на придбання та зберігання бойових припасів не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Отримані безпосередньо в суді показання свідків обвинувачення не містили відомостей про вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, суд зазначав, що стороною обвинувачення також були заявлені свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в судове засідання протягом тривалого часу на виклики суду не з`являлись. В подальшому від допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 сторона обвинувачення відмовилась. Також суд вважав, що висновок експерта № 130 від 19.05.2020 року, лише підтверджує приналежність предметів наданих на експертизу до бойових припасів, однак не містять даних про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Стосовно протоколу обшуку та даних, які містяться на відео, то вони лише фіксують порядок проведення обшуку, а також те, що було виявлено та вилучено бойові припаси, та за відсутності інших доказів причетності обвинуваченого до незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не є достатнім доказом, який дозволило поза розумним сумнівом прийти суду першої інстанції до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Тому, надані суду докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не дали можливості стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразилися в незаконному придбанні та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, виправданого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_7 виконані в повному об`ємі.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд, під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст. 22 КПК України, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, допитав безпосередньо свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини кримінального провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам прокурора, зроблено висновок про недоведеність в діяннях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який прокурор посилався під час розгляду кримінального провадження у суді і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши судове слідство з дослідженням доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого злочину за ч.1 ст.263 КК України не знайшла свого підтвердження.

Так, частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Верховний Суд у свої постанові від 21.03.2019 №753/11543/17-к зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Так, ч. 1 ст. 263 КК України передбачено кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_7 інкримінується придбання та зберігання 10 патронів, які є боєприпасами до зброї.

Так, до придбання належать дії, які полягають в оплатному чи безоплатному набутті відповідних предметів будь-яким способом (крім вказаних у ст. 262 КК України) - купівлі, обміну, одержання як плати за виконану роботу чи надані послуги, привласнення знайденого, одержання в подарунок чи як відшкодування боргу тощо. Зберігання - це дії, пов`язані з володінням незалежно від його тривалості забороненими предметами, які знаходяться не при винній особі, а у вибраному і відомому їй місці.

З формулювання обвинувачення вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 «…у невстановлені досудовим слідством дату, час, місце, обставини і спосіб виявив предмети, зовні схожі на патрони…», тобто в обвинувальному акті належним чином не зазначено будь-який часовий період, місцевість та спосіб придбання та зберігання патронів, які є боєприпасами.

Таким чином формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_7 є нечітким та неконкретизованим, формалізованим, оскільки не містить усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого складу злочину: час, місця,спосіб придбання бойових припасів.

А відсутність в формулюванні обвинувачення будь-якої конкретизації спрямованості умислу на підтвердження мети придбання та зберігання робить незрозумілим його пов`язаність з послідовністю подій, що зазначені у цій частині обвинувачення, оскільки обвинувальний акт містить лише припущення. Аналіз скерованого до суду обвинувального акту дає підстави зробити висновок, що такий не відповідає положенням процесуального закону, так як не відомо від якого обвинувачення слід захищатись ОСОБА_7 , що є не допустимим, оскільки порушує його право на захист.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав. Пояснив, що 18.05.2020 року до нього за адресою де він проживає АДРЕСА_1 прийшли працівники поліції з обшуком. На час обшуку він вже був розлучений та проживав разом з бабусею та шестирічним сином. З бабусею проживав тривалий час, оскільки була необхідна їй допомога. Колишня дружина разом з новим співмешканцем виїхала до Польщі. Будинок у якому він проживав належав його бабусі, а після її смерті спадщину оформила його тітка. За дев`ять днів до обшуку померла його бабуся та через дев`ять днів робили поминки, приходили сусіди, родичі. Крім будинку, на території домоволодіння є й гараж. Цей гараж прибудований до будинку, є прохідним, оскільки як з вулиці так і з двору є входи, які не зачиняються на замок, тобто будь-хто міг зайти до гаражу. В ході обшуку, слідчий запитав чи є у нього заборонені предмети, на що він повідомив, що є два пістолети, які він придбав ще 10 років тому. Це були стартовий та газовий пістолет, який стріляє кульками. Вказані пістолети були оглянуті та одразу повернуті. Вказані пістолети знаходилися у нього в будинку у шафі. Обшук розпочали з будинку, а потім по іншим приміщенням, що знаходяться на території домоволодіння. Потім працівниками поліції було оглянуто гараж. Коли зайшли до гаражу, то на верхній полиці, у коробці, у прозорому пакеті виявили 10 бойових патронів, що лежали зверху на цвяхах, прямо на видному місці, які нібито він зберігав. Відразу працівникам поліції він повідомив, що знайдені патрони йому не належать та він не знає, як вони з`явились в приміщенні гаража. Вказав, що в гаражі зберігав тільки інструменти та стояв автомобіль. Після обшуку його викликали до відділку працівники поліції та під час розмови сказали, щоб він брав усе на себе, оскільки бойові патрони знайшли у його гаражі, за місцем його проживання, або на тітку, оскільки будинок та прилеглі приміщення належать їй. Вказав, що не задовго до обшуку приїжджала його колишня дружина разом зі співмешканцем, яка мала доступ до будинку, оскільки приходила до сина, та могла скомпрометувати його, так як він не надає їй дозволу на вивіз дитини за кордон, так як її співмешканець раніше судимий за вбивство та він проти проживання його сина з ним. Зазначив, що ніякого відношення до ЗСУ не має, зброї, якою міг би використати знайдені патрони він не має. Вказав, що необхідності в іншого виду заробітку у нього не було, оскільки він працював помічником капітана морського судна та має достатній дохід.

При цьому, колегія суддів досліджуючи матеріали кримінального провадження встановила, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в реєстр відбулося на підставі матеріалів правоохоронних державних органів про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення. (т.1 а.п.98)

Водночас, орган досудового розслідування посилається на рапорт про виявлення кримінального правопорушення від 25.04.2020, за заявою заявника ОСОБА_12 , який повідомив, про те, що житель м. Помічна «В» за місцем свого проживання може зберігати пістолет та набої. (т.1 а.п.99)

В ухвалі слідчого судді про надання обшуку, зазначено, що відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 , жителя АДРЕСА_2 , його знайомий ОСОБА_7 за місцем свого проживання АДРЕСА_1 зберігає патрони до невідомого пістолета та зброю. (т.1 а.п.104-105)

Однак, слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку, без безпосереднього допиту свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні.

При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 зазначив, що даної особи як ОСОБА_12 він не знає, в м. Помічна його також ніхто не знає, та й немає такої адреси: АДРЕСА_2 , як зазначено в рапорті, за якою він проживає.

Більш того, заявлений стороною обвинувачення свідок ОСОБА_12 так і не був допитаний судом першої інстанції та не підтвердив вказані обставини, оскільки останній на неодноразові виклики не з`являвся, та прокурор під час розгляду справи взагалі відмовився від допиту вказаного свідка.

Під час апеляційного розгляду прокурор також зазначив, що неодноразово було застосовано приводи до свідка ОСОБА_12 , однак вони не виконанні, з яких підстав пояснити не зміг. При цьому і не усунув сумнів, чи взагалі існує така особа.

Також прокурор в суді першої інстанції відмовився від допиту і свідків обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, сторона обвинувачення, як на доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України посилається на покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції, а саме свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що покази цих свідків не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині, оскільки пояснення не містять об`єктивних, конкретних і неоспорюваних відомостей про вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме придбання та зберігання бойових припасів, а вказують тільки на те, що ОСОБА_7 , як жителя м. Помічна, характеризується позитивно, самостійно виховує сина та у нього з колишньою дружиною був спір щодо проживання їхньої дитини.

Інших свідків, які б підтверджували, що ОСОБА_7 придбав та зберігав бойові припаси, не має.

Крім того, під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора досліджено протокол обшуку від 18.05.2020 за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до якого було проведено обшук та вилучено на полиці по ліву сторону від входу у приміщенні гаражу - 10 предметів зовні схожих на набої, які були вилучені та поміщені до пакету МВС експертна служба № 1246884. А також були видані самим ОСОБА_7 пістолет пневматичний газобалонний та револьвер, однак після обшуку пістолети були повернуті.

При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 не заперечував факт виявлення 10 предметів зовні схожих на набої, однак стверджував, що вони йому не належать, йому належали тільки пістолети.

Інших доказів, на підтвердження, що ОСОБА_7 придбав та зберігав бойові патрони, прокурором не надано, пістолети які були вилучені під час обшуку, повернуті ОСОБА_7 в той же день.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази, а саме протокол обшуку підтверджує лише факт виявлення 18.05.2020 у приміщенні гаражу - 10 предметів зовні схожих на набої і тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та при цьому зауважує, що даних, які містяться на відео доданих до протоколу обшуку, де ОСОБА_7 категорично заперечував приналежність даних бойових патронів, то вони лише фіксують порядок проведення обшуку, а також те, що було виявлено та вилучено бойові припаси, та за відсутності інших доказів причетності обвинуваченого до незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не є достатнім доказом, який дозволяє поза розумним сумнівом прийти до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. ( т1.а.п.106-111)

Крім того, проаналізувавши під час апеляційного розгляду висновок експерта № 130 від 19.05.2020 року, то колегією суддів, встановлено, що дійсно вилучені 18.05.2020 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні гаражу десять предметів, схожих на патрони, являються боєприпасами 5,45 мм (5,45x39 мм), проміжними патронами з кулями зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби із автоматів системи Калашникова (АК-74, АКС-74У), кулемету «РПК-74» та інших. Надані десять патронів придатні для стрільби, однак даний висновок лише підтверджує приналежність предметів наданих на експертизу до бойових припасів, проте не містять даних про вчинення саме ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. ( т.1 а.п.119-122)

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення підтверджено лише факт належності вилученого під час проведення обшуку, який мав місце 18.05.202010 предметів зовні схожих на набої, тобто зібрані докази обвинувачення стосуються лише доведення факту знаходження бойових припасів у гаражі, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та жодним доказом не доведено, що бойові припаси зберігав саме обвинувачений ОСОБА_7 .

Більш того, у володінні ОСОБА_7 не було і зброї для відстрілу цих патронів, що унеможливлює їх використання як бойового припасу за цільовим призначенням, тобто прокурором не підтверджено будь-яких цілей та мотивів для придбання та зберігання вказаних патронів.

При цьому, в ході судового розгляду як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 неодноразово стверджував, що знайдені під час обшуку за місцем його проживання патрони йому не належать, про те, що вони знаходяться в приміщені гаражу, він не знав. Домоволодіння, в тому числі гараж, йому не належить, а належав його бабусі, а наразі його тітці, яка успадкувала його та проживає у м. Світловодську.

Отже, стороною обвинувачення ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції не надано доказів умислу в діях ОСОБА_7 на незаконне придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Тому, суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, складовою якого є вчинення такого злочину тільки з прямим умислом.

Колегія суддів зауважує, що показання виправданого ОСОБА_7 є незмінними, послідовними як під час обшуку на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, й такими, що повністю підтверджують доводи виправданого щодо неналежності йому вилучених у гаражі боєприпасів, а надані прокурором письмові докази, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи імперативні вимог ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо презумпції невинуватості особи, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б доводили «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим вищевказаного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , дотримався принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що було перевірено апеляційним судом.

Тому, колегія суддів вважає, що місцевий суд, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, зробивши ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, зазначивши підстави для прийняття такого рішення та дійшов правильного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи прокурора про однобічність та неповноту судового слідства є безпідставними, оскільки в апеляції прокурора не наведено жодного доказу, який би не був досліджений судом першої інстанції, або про дослідження якого заявляв прокурор в суді першої інстанції, а суд відмовив. Більш того, прокурор сам відмовся від допиту свідка ОСОБА_12 , який згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, був допитаний слідчим 03.05.2020 та з тверджень прокурора, вказав, що нібито ОСОБА_7 зберігає за місцем свого проживання зброю та набої.

А крім того, дослідивши докази обвинувачення, суд дав їм вірну оцінку, і визнав недостатніми для встановлення обвинувального вироку. Не наведено таких доказів і в апеляції.

Посилання прокурора в апеляції на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи також є необґрунтованими.

Прокурор в своїй апеляції посилається на докази, а саме протокол обшуку та висновок експертизи, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а також дослідженні й апеляційним судом, але вказані докази не є об`єктивними доказами винності обвинуваченого у вчинені злочину, в якому він обвинувачується, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо останнього, про який просить прокурор в апеляції.

Доводи прокурора про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону є безпідставними.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо недоведеності ОСОБА_7 у вчиненні висунутого йому обвинувачення, судом не допущено в апеляції прокурора не наведено жодного порушення процесуального закону судом, і такі порушення вимог КПК України, які б тягли скасування виправдувального вироку по справі відсутні.

За таких обставин, при відсутності підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 та відсутності об`єктивних і безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням, та вичерпності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокуроразалишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: