Справа №:755/3211/23
Провадження №: 1-кп/755/934/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2023 р. м.Київ

У підготовчому судовому засіданні - суддя Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженніза № 0000055 від 28.06.2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Глобино, Полтавської обл., українцю, громадянину України, із середньо-спеціальною освітою, працюючому ФОП, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених п ч.3 ст.307, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3.ст.313, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2ст.317 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюобвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки на думку прокурора, на теперішній час, ризики передбачені ст.177 КПК України є наявними.

Так, в клопотанні прокурор зазначив, що в межах вказаного кримінального провадження існують ризики, а саме:

ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість злочину у вчиненні якого він на цей час обвинувачується, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років може переховуватися від суду з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого засудження. Враховуючи спосіб зберігання та збуту наркотичного засобу встановлено, що ОСОБА_3 , ретельно приховував свою злочинну діяльність, вчинив особливо тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлював суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажав його викриття правоохоронними органами;

ОСОБА_3 з метою уникнення покарання за кримінальне правопорушення, в якому він на цей час обвинувачується, може впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Отже, на думку прокурора, ризиками у даному кримінальному провадженні є ризик переховування від суду, що детермінується мірою покарання за вчинені кримінальні правопорушення в яких обґрунтовано обвинувачуються ОСОБА_3 та підтверджується характером вчинених злочинів, за які передбаченого покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, тобто вказаний запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, а саме визначеним КПК України конкретними підставами і метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи те, що в ході проведення обшуків були залучені поняті та обвинуваченому надано копії відповідних процесуальних документів із зазначенням їх анкетних даних на думку сторони обвинувачення підозрюваний може незаконно впливати на зазначених свідків з метою зміни показів останніми в ході досудового розслідування та судового розгляду.

ОСОБА_3 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.

Враховуючи викладене, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної кримінально-процесуальної поведінки підозрюваним ОСОБА_3 та запобігання зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, прокурор зазначив, що у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Захисник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що підозра та ризики, наведенні у клопотанні, є необґрунтованими та не доведенні у судовому засіданні прокурором. Захисник вважає, що тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав доводи та прохання свого захисника.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. У ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що 28.06.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 були внесені відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

13 березня 2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3.ст.313, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2ст.317 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3.ст.313, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2ст.317, ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3.ст.313, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2ст.317, ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного, майновий стан, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень. Суд зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є тяжкими та особливо тяжким злочинами. Зокрема, наявні ризики дають підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, офіційно не працює, може впливати на свідків та уникати від досудового розслідування і суду.

Крім того, суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Поряд з цим, суддя враховує також, що обвинувачений ОСОБА_3 має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду, вважає, що тримання під вартою обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не є для останнього безальтернативним запобіжним заходом, оскільки передбачатиме в якості альтернативи заставу.

Так, відповідно визначаючись з розміром застави, суд враховує, що виходячи із структури статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в цілому, та її третього пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (див. зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі «Musuc v. Moldova» від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії» від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі «Mangouras v. Spain»).

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Враховуючи обставини, за яких, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені вищезазначених кримінальних правопорушень, суддя приходить до висновку, що застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна буде забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків та запобігти встановленим ризикам. Така сума (застави) оцінена, враховуючи дані про особу обвинуваченого та його поведінку, тобто, розмір застави обумовлюється ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку неявок до слідчого, суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, слід покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду,; не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду, повідомляти суд, про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, експертами; носити електронний засіб контролю, оскільки, саме такі обов`язки будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного так як не суперечать п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Вказані обов`язки, у випадку внесення застави повноцінно унеможливлять настання встановлених ризиків.

Обов`язок повідомляти про зміну проживання, носити електронний засіб контролю дадуть змогу уникнути настанню ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування та перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб, в т.ч. шляхом переховування, оскільки засіб контролю дасть змогу чітко фіксувати місце знаходження особи в режимі реального часу.

За таких обставин, на підставі викладеного, суддя вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та із визначенням застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 331, 369, 372 КПК України, с суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 18 травня 2023 року включно

Визначити ОСОБА_3 заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 268400 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA1012089), у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду,; не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду, повідомляти суд, про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, експертами; носити електронний засіб контролю.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі порушення ним обов`язків, покладених на нього в цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, якому направити її копію.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1