ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/635/23 Справа № 191/4386/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000916 від 13 червня 2019 року, за апеляційними скаргами прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю в діянні складу злочину.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за таких обставин.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2007 року №2-420/2007 ОСОБА_7 зобов`язано сплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 січня 2007 року. Однак, ОСОБА_7 , знаючи про свій обов`язок щодо сплати аліментів, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_13 , ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, починаючи з січня 2014 року не сплачував аліменти, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток. ОСОБА_7 , маючи офіційне місце роботи та постійне джерело доходів, а також після звільнення з організації про свої доходи від тимчасових заробітків не декларував, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв і з доходів гроші на утримання дитини (аліменти) не сплачував, будь-якої іншої допомоги дитині не надавав, тобто добровільно рішення суду не виконував, на попереджувальні листи Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього у період часу з січня 2014 року до 13 червня 2019 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 48150 грн. 71 коп., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Не погоджуючись з цим рішенням, прокурор та представник потерпілої звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких порушили питання про скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

10 квітня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відповідальності, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, захисника та прокурора, які зазначене клопотання підтримали, потерпілих, які проти звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого заперечували, перевіривши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України , у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд має закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадку обов`язкової згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в період з січня 2014 року до 13 червня 2019 року, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, та карається громадськими роботами на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арештом на строк до трьох місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Таким чином, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного кримінального правопорушення складають три роки, а отже минули 13 червня 2022 року.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 протягом трьох років з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся та до кримінальної відповідальності не притягався.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нерабілітуючими, та з`ясовано думку останнього щодо можливості закриття кримінального провадження за цих умов.

З огляду на відсутність даних про ухилення від слідства та суду, про притягнення до кримінальної відповідальності, а також й будь-яких заперечень обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Водночас, вирішуючи питання про наявність підстав для скасування виправдувального вироку, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений був обізнаний як про можливість продовження здійснення апеляційного розгляду кримінального провадження, так і про нереабілітуючі наслідки його закриття.

З матеріалів провадження вбачається, що клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відповідальності з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, надійшло від захисника та було підтримано обвинуваченим у суді.

Поряд із цим, під час апеляційного розгляду обвинуваченому було роз`яснено наслідки закриття провадження, а так само й наслідки його подальшого розгляду, зокрема ймовірність подальшого кримінального переслідування у разі скасування вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, а також й реабілітації шляхом виправдання, за умови залишення його без змін.

На переконання колегії суддів, за умови згоди обвинуваченого, наведені обставини є такими, що дають підстави як для звільнення останнього від відповідальності, так і для скасування виправдувального вироку.

Окрім наведеного колегія суддів керується також й тим, що виправдувальний вирок не набрав законної сили та ОСОБА_7 залишається особою, яка дотепер має статус обвинуваченого та продовжує притягуватись до кримінальної відповідальності вже за межами строків давності, що порушує його права за умови, що обвинувачений надав свою згоду на закриття провадження. При цьому, колегією суддів враховується, що поняття кримінальної відповідальності не зводиться лише до кримінального покарання, а як вид юридичної відповідальності включає в себе сам процес притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, необхідність дотримання обвинуваченим додаткових процесуальних обов`язків, тобто певні обмеження його прав та позбавлення свобод, в тому числі й під час судового розгляду провадження.

За цих умов колегія суддів вважає, що рішення про закриття провадження відповідатиме загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України та не порушуватиме права обвинуваченого.

Отже, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду вважає за можливе скасувати вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрити кримінальне провадження з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 284 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000916 від 13 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4