Справа № 466/2110/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/752/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року задоволено спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 1 місяць 21 день.

На вказану ухвалу суду прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивовано, адже місцевий суд не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи. Прийняте місцевим судом рішення не відповідає матеріалам справи та суперечить вимогам ст. 81 КК України

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги представлені установою виконання покарань дані про особу засудженого ОСОБА_7 , зокрема те, що він 6 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, тричі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте у подальшому ОСОБА_7 двічі був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів.

Також, поза увагою місцевого суду залишилась та обставина, що 23.04.2021р., адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 100, 101 КВК України, на підставі заяви засудженого та 25.07.2021р. відмовлено у застосуванні сг.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Прокурор стверджує, що також не надана правова оцінка тому факту, що ОСОБА_7 04.05.2011р. засуджено Галицьким районним судом м. Львова за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий термін строком 2 роки. Проте, постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2012р. іспитовий термін скасовано та направлено для відбування покарання.

Вважає, що за період перебування засудженим ОСОБА_7 у ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)», неможливо однозначно стверджувати, що такий довів своє виправлення та, що даний час достатній для його виправлення та попередження вчинення таким нових кримінальних правопорушень. Поведінка засудженого свідчить про те, що він, у разі умовно - дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, не спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та в цілому, та що засуджений своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала подану апеляційну скаргу та навела аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Засуджений ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги прокурора, покликаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, встановила таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали не дотримані.

Згідно матеріалів справи начальник ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» спільно із головою спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до місцевого суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 .

Оскаржуваної ухвалою суду першої інстанції вказане клопотання задоволено та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 1 місяць 21 день.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, за умови фактичного відбуття ним встановленої у ч. 3 ст. 81 КК України відповідної частини строку призначеного йому покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, яка передбачена у ч.2 ст. 81 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Той факт, що засуджений протягом частини певного строку відбування покарання не піддавався дисциплінарним стягненням, а також наявність у нього заохочень, як і відбуття засудженим, встановленої законом частини строку призначеного покарання, не є безумовними підставами для застосування до нього положень ст. 81 КК України, адже умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має важливе значення для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що приймаючи рішення про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, суд першої інстанції належно не оцінив усі представлені матеріали та обставини справи.

Так, згідно матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі, за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10.01.2019р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та вироком Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2020р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185. ч. 4 ст. 70 КК України.

Початок строку відбування покарання 17.07.2019р., кінець строку 17.07.2023р.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув необхідну частину призначеного йому покарання, а саме 2/3 строку покарання.

Водночас, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, у тому числі і тяжкого.

Так, ОСОБА_7 раніше був засуджений:

- 25.10.1996р. Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.142 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 20.07.1998р. умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 20 днів;

- 14.11.2000р. Франківським районними судом м. Львова за ст.17, ч.2 ст.140 КК України до 1 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.05.2002 по відбуттю терміну покарання;

- 14.11.2007р. Залізничним районними судом м. Львова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 06.01.2009р. умовно-достроково на невідбутий термін 4 місяці 13 днів;

- 04.05.2011 Галицьким районними судом м. Львова за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2012р. іспитовий термін скасовано та направлено для відбування покарання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2014р. невідбутий строк 1 рік 1 місяць 28 днів замінено на обмеження волі. Звільнений 18.11.2014р. умовно-достроково на невідбутий термін 2 місяці 16 днів.

З наведеного вбачається, що до засудженого ОСОБА_7 вже тричі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, після яких ОСОБА_7 для себе належних висновків не зробив і кожного разу після такого звільнення вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення, що дає підстави вважати, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК Українине сприяє досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, як вбачається з характеристики на засудженого ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.08.2021р. відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України.

Також місцевому суду варто було врахувати як дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.05.2011р. ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України. Однак, постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2012р. іспитовий термін ОСОБА_7 скасовано та направлено його для відбування покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що відбуття ОСОБА_7 встановленої законом частини строку покарання, наявність у нього заохочень, відсутність дисциплінарних стягнень, його працевлаштування в установі та інші наведені у характеристиці дані про особу ОСОБА_7 у даному випадку не дають підстав для висновку, що ОСОБА_7 на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , оскільки такий, на переконання апеляційного суду, ще не довів своє виправлення.

За встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів визнає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, а тому така підлягає до задоволення.

Таким чином, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - скасувати.

У задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання - відмовити.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: