Справа № 751/8114/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/516/22
Категорія - ч.1 ст.129, ч.1 ст.345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000217 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше судимий 05.04.2021 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

засуджений за:

- ч.1 ст.345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців;

- ч.1 ст.129 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за попереднім вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.04.2021, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання з 27 липня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 10000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 21509,12 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Скасовано арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.01.2021 на майно, яке вилучене під час обшуку 12.01.2021 року за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 вересня 2020 р., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , у невстановленому слідством місці, діючи умисно, із особистих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в соціальній мережі «Facebook», зі свого персонального акаунту - ОСОБА_11 , опублікував в публікації загальнодоступної групи Чернігів UA|Перлина Полісся, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та коментарі до неї, погрозу вбивством працівнику правоохоронного органу, розмістивши у коментарях до публікації фото предмета, схожого на саморобний вибуховий пристрій, а саме заступнику начальника Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області - начальнику слідчого відділу капітану поліції ОСОБА_12 , який згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу - Національної поліції, та здійснював покладені на нього, відповідно до посадової інструкції, правозастосовні та правоохоронні функції, здійснюючи досудове розслідування кримінальних проваджень, контроль за станом розслідування кримінальних правопорушень та діяльністю підпорядкованого слідчого відділу, слідчі якого здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002552 від 28.04.2019 за ч.1 ст.122 КК України, за результатами якого обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 затверджено та направлено до суду, що викликало невдоволення останнього діями працівників поліції, зокрема, ОСОБА_12 , який керує діяльністю слідчого відділу та є відповідальним за виконання покладених на слідчий відділ завдань, чим довів до потерпілого намір позбавити його життя, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Крім того, з 2017 року у ОСОБА_8 склались особисті неприязні відносини зі ОСОБА_10 .

На цьому ґрунті, ОСОБА_8 , у період часу з листопада 2020 року по березень 2021 року, усвідомлюючи, що погроза вбивством здатна викликати у ОСОБА_10 побоювання за своє життя і бажаючи цього, за допомогою телефонних дзвінків та надсилаючи повідомлення у месенджері Viber зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 , у тому числі із зображенням пристроїв, схожих на вибухівку, систематично погрожував їй фізичною розправою, що виразилося у словесних погрозах викрасти, позбавити спокою та вбити ОСОБА_10 , змусивши останню боятися за своє життя, що полягало у відчутті тривоги, неспокою, а також завадило нормальному способу її життя. Результатом висловлених ОСОБА_8 у бік ОСОБА_10 погроз дало їй реальну підставу побоюватися їх здійснення.

Так, 18 лютого 2021 року о 08 год. 46 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи біля входу до будівлі ГУ НП в Чернігівській області (м. Чернігів, просп. Перемоги, буд. 74), зустрів ОСОБА_10 , яка на той час перебувала на посаді інспектора відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУ НП в Чернігівській області та йшла на своє робоче місце. ОСОБА_8 , діючи умисно, із особистих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на залякування ОСОБА_10 , з метою створення в останньої реальних підстав побоюватися здійснення погроз вбивством, які раніше неодноразово висловлював, заважав їй пройти до установи, хапав її за руку, ображав нецензурною лайкою, погрожуючи при цьому вбивством - розірвати на шматки, вивести за місто в багажному відділенні автомобіля та закопати її в землю, чим довів до потерпілої реальність та дійсність реалізації цієї погрози.

Враховуючи постійні погрози вбивством з боку ОСОБА_8 упродовж тривалого часу, у потерпілої були реальні підстави побоюватися здійснення вказаних погроз вбивством на її адресу.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок суду першої інстанції та закрити відносно ОСОБА_8 кримінальне провадження. В обґрунтування скарги послалась на відсутність доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, оскільки з потерпілою ОСОБА_13 у нього були тривалі стосунки. А коли вони розійшлись, він дійсно телефонував їй та говорив різну нісенітницю, щоб її дратувати. Проте жодних погроз він не висловлював, тим більше не збирався їх реалізовувати. Апелянт зазначає, що на відеозаписі з камери спостереження біля ГУНП в Чернігівської області неможливо в особі, яка перебувала біля потерпілої, упізнати обвинуваченого. Крім того, з даного запису не убачається, що між двома особами у цей момент відбувалася будь-яка суперечка. Щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.345 КК України, то зазначила, що погроз потерпілому ОСОБА_12 через соціальну мережу «Фейсбук» він не розміщував. Його сторінку « ОСОБА_14 » у соціальній мережі «Фейсбук», яку він створив у 2016-2017 році, на початку вересня 2020 року зламали. Номер телефону, до якого вона була прив`язана, він не пам`ятає. На даний час ОСОБА_8 має нову сторінку у «Фейсбук». Фото вибухового пристрою він «скачав» з Інтернету. Також вказала, що під час обшуку в квартирі обвинуваченого жодних вибухових пристроїв не було вилучено. Зазначила, що сам факт публікації вибухового пристрою не несе за собою кримінальної відповідальності, оскільки не було реальної підстави побоюватися здійснення погрози у соціальній мережі «Фейсбук». Вказала, що оцінюючи наявні докази у сукупності, дії ОСОБА_8 можна розцінювати як жарт.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погодившись із рішенням місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Зазначив, що повністю визнав свою провину, розкаюється у вчиненому. Жодних намірів реалізовувати свої погрози щодо ОСОБА_10 не мав. У них були стосунки, які потім припинилися. Хотів лише її подражнити. Вказав на погіршення стану його здоров`я. Крім того, зазначив, що має сімдесятирічного батька, який є постраждалим, унаслідок аварії на ЧАЕС, та потребує стороннього догляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.345 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.345 КК України, визнав, в скоєному розкаявся. При цьому пояснив, що погрози ОСОБА_12 - це жарт, а ОСОБА_10 він хотів лише розізлити. Будь-яких реальних протизаконних дій щодо потерпілих він не вчиняв і не мав такого наміру. Відтак, колегія суддів вважає, що обвинувачений фактично не визнав своєї провини.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_12 показав, що у 2020 - 2021 році займав посаду начальника слідчого відділу Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області. До його обов`язків входили організація та контроль роботи слідчого підрозділу. ОСОБА_8 дуже часто звертався до відділу з різними заявами та скаргами. Крім того, він проходив у справі як підозрюваний, обвинувальний акт був скерований до суду, який його визнав винним за ч.1 ст.122 КК України. Вказав, що одного дня у серпні вересні 2020 року на сторінці групи «Чернігів | Перлина Полісся» в мережі «Фейсбук» обвинувачений виклав пост про те, що ОСОБА_12 , начебто, хабарник, закриває кримінальні провадження за гроші. У коментарях до публікації ОСОБА_8 написав, щоб повідомили адресу проживання потерпілого, погрожував його вбити, «відправити на той світ». Також обвинувачений виклав фото саморобного вибухового пристрою. Потерпілий зазначив, що побоювався за своє життя та життя своєї сім`ї, оскільки ОСОБА_8 дійсно знав, що він працівник поліції, часто його бачив, телефонував вночі з приводу повідомленої йому підозри. До того ж, у ОСОБА_8 проводились обшуки, коли він погрожував людям. У нього могла бути зброя, а тому погрозу сприймав реальною. Про даний факт повідомив до служби внутрішньої безпеки.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду показала, що приблизно з 2014 року, коли вона працювала у Чернігівському міському відділі поліції та здійснювала прийом громадян, приходив ОСОБА_8 та скаржився, що йому не повертають блокнот та тубус від РПГ. При цьому, обвинувачений з невідомих їй причин вирішив, що вона повинна йому допомагати, так як у них співпадали дати народження. Оскільки вона не мала законних підстав, щоб йому допомогти, то він став до неї чіплятися. Зазначила, що у 2017 році ОСОБА_8 в мережах постійно почав писати їй непристойні речі. Також він телефонував на її мобільний і робочий телефон, писав в особисті повідомлення в мережі «Фейсбук» різні бридкі речі. У тексті повідомлення та телефонних розмовах обвинувачений погрожував їй та її неповнолітньому сину фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, говорив, що слідкує за нею та сином, знає де живуть, висилав фото вибухових пристроїв. Потерпіла вказала, що бачила ОСОБА_8 біля свого місця проживання, він переслідував її та її сина зі школи. 18.02.2021 близько 08.45 год., обвинувачений зустрів її біля будівлі ГУНП в Чернігівській області та почав висловлювати на її адресу непристойні речі, погрожував вбивством, кричав, хапав за руки. Казав, що вивезе в ліс та зґвалтує її, відіб`є голову, закопає в землю. Указані погрози ОСОБА_10 сприймала як реальну загрозу своєму життю.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 , яка працює в ГУНП в Чернігівській області, показала, що в лютому місяці 2021 року близько 09 год йшла на роботу. Біля центрального входу до будівлі поліції стала свідком розмови ОСОБА_10 та обвинуваченого. Проходячи поряд, побачила як ОСОБА_8 штовхав потерпілу, смикав за руку, звинувачував у розповсюджені наркотичних засобів, нецензурно лаявся.

Свідок ОСОБА_16 у місцевому суді показала, що працює слідчою ГУ НП в Чернігівській області, в лютому 2021 року близько 09.00 год., йшла на роботу. Біля центрального входу до будівлі поліції побачила ОСОБА_10 з обвинуваченим. Останній кричав, ображав та хапав за руки потерпілу.

Окрім показань потерпілих і свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- витягом з наказу ГУНП в Чернігівській області від 07.11.2019 №352 о/с, відповідно до якого капітана поліції ОСОБА_12 призначено заступником начальника Чернігівського відділу поліції ГУНП начальником слідчого відділу (т.2, а.к.п.27);

- рапортом ОСОБА_12 від 05.09.2020 з додатками до нього (скріншоти публікацій з мережі «Фейсбук»), де ОСОБА_17 висловлено погрози вбивства (т.2, а.к.п.14-18);

- протоколом огляду від 10.09.2020, згідно якого оглянуто публікацію ОСОБА_18 в загальнодоступній групі Чернігів UA|Перлина Полісся, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_2 та коментарі до неї, в одному з яких « ОСОБА_11 » у відповідь на коментар Igor Konkov зазначає: «адрес узнай его, мы ему подарок приготовили билет в один конец на чартерный рейс к святому ІНФОРМАЦІЯ_3 »; під коментарем зображення предмету, ззовні схожого на саморобний вибуховий пристрій, змотаний прозорим скетчем (т.2, а.к.п.91-94);

- протоколами огляду від 02.10.2020 та у від 20.08.2021, згідно з якими було оглянуто персональну сторінку « ОСОБА_11 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 на які наявне фото із зображенням обвинуваченого (т.2, а.к.п.95-100, 101-102);

- протоколом огляду речей (сайту) від 19.11.2020, відповідно якого оглянуто сторінку у соціальній мережі «www.facebook.com», де зі свого персонального акаунту ОСОБА_11 , опублікував в публікації у загальнодоступній групі « ІНФОРМАЦІЯ_5 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 / та коментарі до неї, погрозу вбивством працівнику правоохоронного органу, розмістивши у коментарях до публікації фото предмета, схожого на саморобний вибуховий пристрій (т.2 а.к.п.82-90);

- висновком експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи №2644/21-24 від 11.06.2021, відповідно до якого у досліджуваних текстах повідомлення, адресованого ОСОБА_19 (« ОСОБА_20 сколько денег берешь за закрытие уголовных дел?? Я смотрю ты забыл как тебя падлюгу мусорскую паяльной лампой голову спалили, как свинья визжал! Может повторить, а то я смотрю до твоей бестолковки так и не дошло, дойдет так уже поздно будет взяточник конченный!» та коментаря до цього повідомлення («... адрес узнай его мы ему подарок приготовили билет в один конец на чартерный рейс к святому ІНФОРМАЦІЯ_3 »), які, згідно з постановою, розміщені з аккаунту з ім`ям « ОСОБА_21 » в загальнодоступній групі Чернігів UA|Перлина Полісся мережі «Facebook» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 міститься погроза вбивством ОСОБА_22 (згідно із постановою - заступнику начальника Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області - начальнику слідчого відділу капітану поліції ОСОБА_12 ) за допомогою вибухового пристрою. Вказана погроза пов`язана із виконанням ним службових обов`язків (т.2, а.к.п.107-117);

- протоколом обшуку від 12.01.2021, згідно з яким у ході проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено мобільний телефон Lenovo, мобільний телефон Sony CMD-X2000, мобільний телефон Panaphone KX-T6110D, предмет, схожий на патрон з написом НОМЕР_3 , карта пам`яті micro sd Kingston 16 Gb, карта пам`яті без назви, сім-картка Київстар, MP3 Player з флеш-носієм Transcend, мобільний телефон Blackview BV 4000 Pro, карта пам`яті micro sd 2 Gb, сім-картка Київстар (т.2, а.к.п.131-143);

- протоколом огляду документу від 13.01.2021, у ході якого оглянуто картку пам`яті microSD Kingston 16 GB №1945MVHN0 GB з відеозаписом обшуку. Відповідно до відеозапису обшуку ОСОБА_8 підтвердив, що саме він виклав публікацію в коментарях у загальнодоступній групі «Чернігів UA|Перлина Полісся» (т.2, а.к.п.144-147);

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_10 від 23.02.2021 по факту погроз фізичною розправою їй та її родині ОСОБА_8 (т.2, а.к.п.37);

- протоколом огляду речей та документів від 07.06.2021 та диску до нього, в ході якого оглянуто мобільний телефон IPhoneX, білого кольору, номер моделі MQAN2LL/A, серійний номер НОМЕР_4 , IMEI НОМЕР_5 , з сім-карткою мобільного оператора Київстар НОМЕР_6 та флеш-носій «Acer», 4Gb, рожевого кольору, які належать потерпілій ОСОБА_10 . Під час огляду на мобільному телефоні потерпілої, у мессенджері «Viber», виявлено повідомлення, фото та аудіо записи з погрозами на адресу потерпілої ОСОБА_10 , які надійшли від ОСОБА_17 (т.2, а.к.п.53-69);

- протоколом огляду документу від 19.03.2021 та відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження ГУНП в Чернігівській області, розташованого за адресою: м. Чернігів, просп. Перемоги, 74, що охоплює вхід до будівлі за 18.02.2021 з 08 год 30 хв до 09 год 00 хв, відповідно до яких о 08:36:15 видно чоловіка в темному одязі, балаклаві та з рюкзаком, ззовні схожого на ОСОБА_8 , який заходить до приміщення ГУНП; о 08:46:19 до приміщення ГУНП підходить ОСОБА_10 , у цей час з будівлі виходить ОСОБА_8 , виймає руки з кишень та йде в напрямку ОСОБА_10 ; зупиняється та щось їй говорить, хапає своєю правою рукою за її ліву руку; вона виривається та намагається обійти ОСОБА_8 ; останній пригинається обхопити її, але вона відштовхує його; ОСОБА_10 йде в бік входу до ГУНП, ОСОБА_14 супроводжує її, щось говорить, жестикулюючи руками, після чого розвертається та о 08:47:00 йде по тротуару АДРЕСА_2 , в бік McDonaids (т.2, а.к.п.72-74);

- скріншотами з мобільного телефону ОСОБА_10 , у месенджері «Viber» наявні повідомлення та фото з погрозами на адресу потерпілої, які надійшли від ОСОБА_17 (т.2, а.к.п.75-79);

- протоколом огляду документу від 01.04.2021, згідно з яким оглянуто диски, які є додатком до судової комп`ютерно-технічної експертизи. Під час огляду встановлено, що на мобільних телефонах обвинуваченого є фото (ящик зі снарядами), яке він відправляв потерпілій ОСОБА_10 на її мобільний телефон у додатку «Viber». Також, встановлено прив`язка акаунта ОСОБА_8 в соціальній мережі «Facebook» та «Facebook Messenger», в період з 2016 по 2018 роки, за мобільним номером: НОМЕР_7 , на що вказує інформація файлів «звіт Lenovo.files» - «Соntacts» та «звіт Lenovo.files» «Device info». Зазначена дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_6 аналогічна акаунта з якого відбувалась публікація (протокол огляду від 20.08.2021) (т.2, а.к.п.169-176);

- відомостями, що зареєстровані в період з 2016-2017 років в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за зверненнями ОСОБА_8 , відповідно яких у своїх зверненнях до поліції у вказаний період ОСОБА_8 зазначав номер свого мобільного телефону: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 та число, місяць, рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджує належність акаунту в соціальній мережі «Facebook» обвинуваченому ОСОБА_8 (т.2, а.к.п.183-204);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 21.10.2020, у ході якого вилучена інформація у оператора телекомунікаційних мереж ПрАТ «Київстар» про телефонні з`єднання абонентів за номером мобільного зв`язку: НОМЕР_1 (т.2, а.к.п.229-231);

- довідками-аналізами телефонних з`єднань абонента за номером мобільного зв`язку: НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ) з номером мобільного зв`язку: НОМЕР_6 , НОМЕР_8 ( ОСОБА_10 ) та з номером мобільного зв`язку: НОМЕР_9 ( ОСОБА_12 ), відповідно яких за період з 31.12.2019 по 17.09.2020 зафіксовано 2 з`єднання з ОСОБА_12 та 822 з`єднання з ОСОБА_10 (т.2, а.к.п.234-235, 237-248);

- висновком судово-психіатричного експерта №387 від 07.09.2021, згідно з яким у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , клінічних ознак психічного захворювання на теперішній час не виявлено, тому він здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення (т.2, а.к.п.210-214);

- висновком судово-психіатричного експерта №388 від 07.09.2021 встановлено, що у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на теперішній час не виявлено клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому не показане (т.2, а.к.п.218-221).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.345 КК України, як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та за ч.1 ст.129 КК України, як погроза вбивством, оскільки були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Посилання захисника ОСОБА_7 на недоведеність «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не заслуговують на увагу, так як у повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення кримінальної відповідальності.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується, крім показань потерпілих та свідків, також письмовими доказами.

Показання потерпілих і свідків, надані ними у судовому засіданні місцевого суду, є логічними, послідовними, вони узгоджуються із обставинами, які вони повідомляли, а також з іншими матеріалами справи, та повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Посилання сторони захисту на те, що на відеозаписі з камери спостереження біля ГУНП в Чернігівської області неможливо в особі, яка перебувала біля потерпілої, упізнати обвинуваченого, а також, що із запису не убачається наявність будь-якої суперечки між двома особами, не заслуговує на увагу та спростовується самим відеозаписом, згідно з яким: о 08:36:15 видно чоловіка в темному одязі, балаклаві та з рюкзаком, ззовні схожого на ОСОБА_8 , який заходить до приміщення ГУНП; о 08:46:19 до приміщення ГУНП підходить ОСОБА_10 , у цей час з будівлі виходить ОСОБА_8 , виймає руки з кишень та йде в напрямку ОСОБА_10 ; зупиняється та щось їй говорить, хапає своєю правою рукою за її ліву руку; вона виривається та намагається обійти ОСОБА_8 ; останній пригинається обхопити її, але вона відштовхує його; ОСОБА_10 йде в бік входу до ГУНП, ОСОБА_14 супроводжує її, щось говорить, жестикулюючи руками, після чого розвертається та о 08:47:00 йде по тротуару АДРЕСА_2 , в бік McDonaids (т.2 а.п.72-74);

Крім того, допитані у місцевому суді свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили схожість обвинуваченого з чоловіком, який знаходився поряд із ОСОБА_10 . Чоловік штовхав потерпілу, смикав за руку, нецензурно виражався, а потерпіла відштовхувалась від нього.

Колегія суддів не вбачає підстав недовіряти показанням цих осіб, які не перебували з обвинуваченим у неприязних стосунках, причин обмовляти ОСОБА_8 у них немає.

Позиція сторони захисту, що останній не мав наміру реалізовувати погрози, лише хотів розізлити ОСОБА_10 з якою у нього були тривалі стосунки, через образу на розірвання відносин, а щодо ОСОБА_12 через відсутність реакції на його звернення до правоохоронного органу, є безпідставними.

З об`єктивної сторони злочин виражається у погрозі вчинити вбивство доведенні до відома потерпілого наміру винної особи позбавити потерпілого життя.

При цьому склад злочину в діях винного, який погрожує вбивством, буде лише у разі, якщо в особи, щодо якої була висловлена погроза позбавити її життя, були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза може бути висловлена усно, письмово, конкретними діями, по телефону, через телекомунікаційну мережу тощо, як безпосередньо потерпілому, так і шляхом доведення до потерпілого через інших осіб чи з використанням технічних засобів передавання інформації.

Погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі і погрозою вбивством, слід вважати залякування особи застосування до неї такого насильства, в тому числі, і залякування її вчинити вбивство. Погроза може полягати у висловлюваннях, жестах, демонстрації зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа приймає за справжню зброю, чи в інших діях. Погроза застосування фізичного насильства, в тому числі погроза вбивством, повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластися враження, що погроза буде реалізована. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи»).

Погроза вбивством може застосовуватись безпосередньо після її вираження або бути зверненою у майбутнє.

Злочин є закінченим в момент сприйняття потерпілим висловленої погрози позбавити його життя як реально, тобто як такої, що може бути виконана (здійснена).

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду пояснили, що конкретні дії обвинуваченого, висловлені на їх адресу погрози, а також направлення зображення пристроїв, схожих на вибухівку, сприймали як реальну погрозу вбивством, що й становить об`єктивну сторону кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим щодо них.

Позиція сторони захисту, що дії ОСОБА_8 можна розцінювати лише як жарт, через те, що фото вибухового пристрою він «скачав» з Інтернету, сам факт публікації вибухового пристрою не несе за собою кримінальної відповідальності, а під час обшуку в його квартирі жодних вибухових пристроїв не було вилучено, є неспроможною.

Зокрема, матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що ОСОБА_8 висловлював погрози вбивством на адресу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які останні сприймали реально.

Інші доводи апеляційних скарг повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Відтак, позицію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.345 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше судимий, притягувався до адміністративної відповідальності; має на утриманні батька-пенсіонера, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк у розмірі, передбаченому санкціями ч.1 ст.129, ч.1 ст.345 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 та звільнення від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4