Справа № 130/1781/22
Провадження №11-кп/801/401/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000270 за апеляційними скаргами прокурора та адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2023, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, раніше не судимого,

-за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 6 серпня 2022 року, приблизно о 14-40 год, в період дії в країні воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року з подальшими продовженнями терміну його дії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 51 по вул.Одеській в м.Жмеринка Вінницької області, маючи умисел на відкрите викрадення грошових коштів потерпілого ОСОБА_9 , умисно наніс йому один удар долонею правої руки в лобну ділянку голови та один удар долонею правової руки в область потилиці, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Після чого обвинувачений ОСОБА_7 шляхом ривка відкрито умисно заволодів грошовими коштами в сумі 4000 грн, які знаходились у поясній сумці потерпілого ОСОБА_9 , які привласнив і з місця вчинення злочину зник.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2023 року скасувати та постановити новий вирок яким ОСОБА_7 виправдати за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 . Його показання є невпевненими та непереконливими.

Останній не зміг чітко визначитись чи є ОСОБА_7 тією особою, що вчинила відносно нього грабіж, оскільки він перебував у стані сильного алкогольного сп?яніння в день скоєння злочину, тому не можливо стверджувати, що саме ОСОБА_7 є тією особою, яка вчинила злочин відносно нього.

Судом не правильно дано правову оцінку, щодо визнання допустимими, як докази протоколи пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2022 за участю потерпілого ОСОБА_9 , від 07.08.2022 за участю свідка ОСОБА_10 , від 07.08.2022 за участю свідка ОСОБА_11 .

Також, захист не вважає відеофайл з місця події, як неналежний доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на ньому не зафіксоване точне місце і час вчинення злочину, та перебування в ньому обвинуваченого, не зафіксовано самого нанесення тілесних ушкоджень, заволодіння коштами у ОСОБА_9 що не дає змогу стверджувати, що це було вчинено саме ОСОБА_7 .

Захист вважає, що як доказ відеозапис з камер відеоспостереження наданий ОСОБА_12 з огляду на фрагментарність його формування та порушення порядку збирання цього доказу слід визнати недопустимим.

Крім того, в матеріалах судового кримінального провадження відсутня постанова про призначення прокурором в даному кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_13 .

До початку розгляду справи в апеляційній інстанції прокурор свою апеляційну скаргу відізвав.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які просили скасувати вирок суду та постановити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення та закрити провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом у даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини та вірного визначення юридично-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі захисту про те, що в обвинувачений не вчинив грабіж суд першої інстанції вірно оцінив критично та визнав його як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та можливістю уникнення відповідальності за фактично скоєний злочин.

На переконання Суду, визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно врахував поведінку винного та механізм його дій.

Зокрема, вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила грабіж, відібравши у нього 4000 грн.

Потерпілий надав суду чіткі показання, що саме ОСОБА_7 вчинив відносно нього злочин і заволодів 4000 грн. і якого він згодом упізнав по фотографії.

Підстав вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовляє обвинуваченого у інкримінованому йому злочині немає.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що його винуватість за вставновлених фактичних обставин, підтверджується доказами, які безпосередньо були досліджені в судовому засіданні та які в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для постановлення обвинувального вироку, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 та показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким «по гарячому», практично одразу після вчинення злочину, були представлені фотографії, на яких вони впізнали ОСОБА_7 як особу, яка причетна до вчинення протиправних дій.

У Суду немає підстав критично оцінювати та не приймати до уваги показання потерпілого та свідків в частині причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення відкритого викрадення грошових коштів, оскільки вони узгоджуються одне з одним та дослідженими у судовому засіданні та прийнятими до уваги доказами.

Позиція обвинуваченого щодо непричетності до грабежу ОСОБА_9 спростовується також протоколами пред`явлення для впізнання та відеодиском з записом того, як обвинувачений йде з потерпілим по вул. Одеській.

Надаючи оцінку доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Жодних фактів, які б свідчили про недостовірність зібраних доказів чи не однозначне їх трактування та наявність будь-яких порушень під час проведення досудового розслідування та судового розгляду судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому не визнання своєї вини обвинуваченим сприймає як один із способів власного захисту.

Водночас колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти процедури впізнання, яка проведена слідчим під час досудового слідства.

З даного приводу Суд зазначає що ч. 6 ст. 228 КПК визначено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Постановою Верховного суду від 26.11.2020 у справі № 742/2200/19 визначено, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

З огляду на викладене колегія суддів вважає протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілим та свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 допустимими доказами.

Щодо допустимості відеозапису з місця події колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Тобто тимчасовий доступ до речей та документів не є інструментом збору доказів, а тому його застосування можливе виключно за умови, коли сторона кримінального провадження зіткнулася з труднощами в зборі доказів, як, зокрема, володільці речей та документів відмовляються добровільно надати необхідні докази.

Як убачається з матеріалів провадження, наявні у справі відеозаписи обставин події з камер відеоспостереження були добровільно надані особисто власником ОСОБА_12 за його заявою (а.с. 68).

В подальшому диск був оглянутий, що оформлено відповідним протоколом (а.с. 69-71) та постановою слідчого від 8 серпня 2022 року було визнано відеодиск речовим доказом (а.с.73).

Також, відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження DVD диск з відеозаписами з камер спостереження є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Тому, колегія суддів не знайшла підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Крім того, посилання адвоката на те, що на цих відеозаписах неможливо ідентифікувати осіб, а тому вони жодним чином не доводять вину ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Дані відеозаписи узгоджуються із свідченнями потерпілого, оскільки в той час коли вказував ОСОБА_9 по вул. Одеській, йшло дві особи, які йшли поруч.

Вважати, що це не обвинувачений та ОСОБА_9 у Суду немає підстав, оскільки обоє проходили саме цією дорогою, а інших осіб в цей період камера не зафіксувала.

Так, адвокат в своїй апеляційній скарзі просить визнати зібрані під час досудового розслідування докази недопустимими, оскільки відсутня постанова про створення групи прокурорів.

З такою позицією сторони захисту Колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Так, стороною обвинувачення надано постанову від 26.07.2022 про призначення групи прокурорів по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000270 від 06.08.2022.

З урахуванням викладеного досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося уповноваженими на це особами відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поза всяким розумним сумнівом доводить винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні, які були отримані у рамках чинного кримінального процесуального закону без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

За таких обставин апеляційну скаргу адвоката необхідно залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2023 відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_14