Провадження №11-кп/801/500/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 13.04.2023 року до 11.06.2023 року включно стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

-який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні 13.04.2023 прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не був працевлаштований та не мав стабільного джерела доходів, може ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , позицію якого підтримав обвинувачений, просив змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, наміру впливати на потерпілого та свідків, ухилятися від суду обвинувачений немає, є волонтером, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час не існує. Крім того, потерпілий у своїй заяві зазначив, що претензій до обвинувачених немає.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 - залишено без зміни, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 13.04.2023 року до 11.06.2023 року включно.

Прийняте рішення обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 25.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 28.07.2022 року включно.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 19.09.2022 року включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 14.11.2022 року включно.

В подальшому Вінницьким міським судом Вінницької області неодноразово продовжувався строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, розлучений, раніше судимий, офіційно не працевлаштований. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими.

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

При цьому суд зазначає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не був працевлаштований та не мав стабільного джерела доходів. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою.

Що стосується ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків, суд, оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, враховує, що свідки на даний час судом не допитані, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження показань свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. Суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілим та свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив.

Також суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачені та свідки на даний час судом в повному обсязі не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то суд, враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, тривалість дій згідно обвинувального акта, вважає такий ризик доведеним

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованих до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Суд вважає, що позицію сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт цілодобово не можливо визнати такою, що ставить під сумнів вище викладені висновки суду. При цьому суд, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав доцільним не визначати розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням до нього електронних засобів контролю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 189 КК України є невірною, оскільки обставини вчинення обвинуваченим правопорушення, які викладені в обвинувальному акті суперечать матеріалам досудового розслідування та спростовуються ними ж. Крім того, суд протиправно взяв до уваги твердження сторони обвинувачення, про те, що ОСОБА_8 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, оскільки таке твердження суперечить ст. 62 Конституції України та презумпції невинуватості.

Разом із цим, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд не врахував позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії, зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв?язків з державою, у якій його переслідують». Керуючись наведеним, слід врахувати наведені вище дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних та сімейних зв?язків, а також його репутацію та майновий стан.

Додаткової уваги заслуговує той факт, що після описаних в обвинувальному акті подій ОСОБА_8 нікуди не тікав та не мав наміру тікати, що вкотре свідчить про безпідставність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. На переконання захисника, перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом із носінням електронного засобу контролю, зробить повністю неможливим переховування від органів досудового розслідування та суду.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на викладені доводи та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну, обґрунтовану та вмотивовану.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 вказані вимоги дотримані судом першої інстанції у повному обсязі. Апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, розлучений, раніше судимий, офіційно не працевлаштований. Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано врахував стадію судового провадження, в межах якого обвинувачені та свідки на даний час в повному обсязі не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та про доцільність відмови у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу. При цьому, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав доцільним не визначати розмір застави.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. На переконання апеляційного суду, існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є тяжким та передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, може переховуватись від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, оскільки, останній не має міцних соціальних зав`язків, ніде не працює, раніше судимий.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з доводами захисника, які стосуються того, що суд протиправно взяв до уваги твердження сторони обвинувачення, про те, що ОСОБА_8 безальтернативно загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки таке твердження суперечить ст. 62 Конституції України та презумпції невинуватості. У даному разі при вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, а також майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, тобто оцінив тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину із ознаками, які характеризують його особу у сукупності. Разом з тим, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів і не може залишатися поза увагою суду першої інстанції під час застосування або продовження дії запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що після описаних в обвинувальному акті подій, обвинувачений ОСОБА_8 жодним чином не переховувався від правоохоронних органів, нікуди не тікав та не мав наміру тікати, що свідчить про безпідставність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду, на переконання апеляційного суду, не є безумовними підставами для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з електронними засобами контролю або іншого більш м`якого запобіжного заходу. Вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують або мінімізують встановлені судом першої інстанції ризики.

Водночас, що стосується ризику впливу на свідків, то апеляційним судом встановлено, що вони на даний час не допитані, тому ризик такого впливу зберігається до дослідження показань свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. До того ж, апеляційний суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань. Крім того, під час встановлення ризику незаконного впливу на потерпілого, апеляційний суд, враховує і те, що хоч потерпілий був допитаний судом, однак, це не усуває відповідного ризику, оскільки, суд першої інстанції визнав явку потерпілого обов`язковою.

Апеляційний суд також не може погодитися з доводами захисника, які стосуються передчасної та невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 189 КК України, оскільки на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, апеляційний суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, а лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування або продовження щодо неї обмежувального заходу. У той же час обвинувальний акт скеровано до суду, а ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, то, на переконання апеляційного суду, лише можна стверджувати про наявність існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

Враховуючи викладене, непереконливими є доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю, оскільки як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Відповідно згода обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні, тому доводи захисника про можливість запобігти встановленим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з електронними засобами контролю лише свідчать про необґрунтованість вимог його апеляційної скарги. Окрім того, зазначаючи про можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю сторона захисту не надає жодного документу про право власності на житло, яке належить обвинуваченому чи доказів того, що власник відповідного житла не заперечує, щоб ОСОБА_8 перебував у ньому під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зрештою доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, продовження строку тримання під вартою відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, оскільки у даному випадку суспільний інтерес полягає у охороні права власності, а саме права будь-якого власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також у безпеці життя та здоров`я, особистої недоторканності, честі та гідності особи.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4