Справа № 444/2349/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/988/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сопошин, Жовківського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.05.2021 року по 29.07.2021 року включно, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 31.05.2021 року, приблизно о 03 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «AUDI А6», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Богдана Хмельницького у с. Сопошин Львівського району (колишній Жовківський район) Львівської області, при виїзді на головну дорогу - автодороги «Львів-Рава-Руська» у напрямку до міста Жовква, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, Розділу 2 п. 2.9 а), Розділу 16 п. 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху та зміною напрямку руху, на перехресті нерівнозначних доріг при виїзді на головну дорогу із другорядної, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю «RENAULT KANGOО», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі в напрямку до м. Львова, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення із транспортним засобом «RENAULT KANGOО», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , в результаті якої водій ОСОБА_11 загинув.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12.08.2022 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 5 років. У решті вирок залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та ненаданні переваги в русі автомобілю, яким керував ОСОБА_11 , рухаючись по головній дорозі, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком, потерпіла ОСОБА_9 просила не призначати мінімальне покарання, передбачене законом за вказаний злочин, судом призначено м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На дану апеляційну скаргу захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_12 подано письмові заперечення, у яких сторона захисту просить відмовити прокурору у задоволенні його апеляційної скарги, а вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог та просили залишити вирок без змін, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з положеннями ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми, котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір покарання, врахував характер кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обставини вчинення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. До обставин, що пом`якшують покарання, судом віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зокрема, суд врахував при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та щиро покаявся, висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, думку потерпілої, яка просила суд призначити покарання у виді позбавлення волі, думку представника потерпілої, який підтримав позицію потерпілої та просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та правильно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд належним чином врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину у сфері безпеки руху, а також грубе порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП та непоправних наслідків - загибелі ОСОБА_11 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивної характеристики обвинуваченого, відшкодування потерпілій ОСОБА_9 шкоди в розмірі 10 тисяч доларів США, що підтверджено розпискою потерпілої від 20.09.2021р.(Т.№2 а.с.101), є підставою призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, що є мінімальною межею покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Таким чином, колегія суддів не погоджується із доводами прокурора, які він наводить у своїй апеляційній скарзі, щодо необхідності посилення покарання ОСОБА_7 , оскільки такі доводи прокурора нічим об`єктивно не підтверджено.

Суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази, врахував конкретні обставини справи, та прийняв рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Істотних порушень кримінального чи кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4