Справа № 346/3645/17
Провадження № 1-кп/346/19/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломиї кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т АН О В И В :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 06.05.2015 приблизно о 19.30 год. перебуваючи на польовій дорозі в с. Загайпіль, Коломийського району Івано-Франківської області, де діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом сів за кермо та шляхом запуску двигуна незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 211440, сірого кольору, 2012 року випуску вартістю 45360 (сорок п`ять тисяч триста шістдесят) гривень, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 належить потерпілій ОСОБА_9 та яким користувався потерпілий ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Крім цього, 06.05.2015 приблизно о 19.30 год. обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи на польовій дорозі в с. Загайпіль, Коломийського району Івано-Франківської області за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел вистрелив останньому в ділянку правого стегна та правої п`ятки із предмета схожого на травматичний пістолет, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянках правого стегна та правої ступні, а обвинувачений ОСОБА_12 реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 вистрелив останньому в ділянку правої гомілки із предмета схожого на травматичний пістолет, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці правої гомілки. В результаті даних пострілів потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянках правого стегна, правої гомілки та правої ступні, які відповідно до висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього обвинувачений ОСОБА_11 реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 допоміг останньому сісти на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки ВАЗ 211440, сірого кольору, а сам сів за кермо цього ж автомобіля та разом поїхали в АДРЕСА_1 , де спільно із обвинуваченим ОСОБА_12 пристебнули кайданками потерпілого ОСОБА_10 до ліжка, тим самим позбавили можливості його вільно пересуватися та в супереч його бажання і волі утримував в даному будинку протягом двох діб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, із застосуванням зброї.

Також, 26.06.2015 в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду (справа №346/2519/15-к) в АДРЕСА_2 . по місцю фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_11 було виявлено та вилучено дві обрізані пластикові пляшки із нагаром невідомої речовини, обрізок пластикової пляшки із нагаром та нашаруванням речовини темно коричневого кольору та скручену полімерну пляшку із нагаром. Згідно висновку експерта № 09/12-1088 від 08.09.2015 речовина виявлена та вилучена на стінках полімерних пляшок є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено екстрактом канабісу, загальна кількість якого становить 0,35 грама, якого обвинувачений ОСОБА_11 умисно, достовірно знаючи, що залишки речовини на стінках полімерних пляшок являються наркотичним засобом, незаконно зберігав їх по місцю свого проживання, без мети збуту, для власного споживання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_11 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.309 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, про що подав суду письмове клопотання. Правові наслідки закриття провадження з таких підстав обвинуваченому ОСОБА_11 , зрозумілі.

Захисник ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та крім того вказав, що колегією суддів Івано-Франіквського міського суду здійснюється розгляд справи № 344/15543/19-к про обвинувачення ОСОБА_8 та інших в скоєнні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст. 307 КК України і відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003059 від 15.08.2018 р. ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні злочинів в період з 17.04.2019 р. по 17.05.2019 р., тобто перебіг строків давності щодо обвинуваченого ОСОБА_11 був перерваний в 2019 році, тому такий строк слід обчислювати з часу фактичного затримання у порядку ст.208 КПК України - з 17.05.2019 р.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 06.05.2015 приблизно о 19.30 год. перебуваючи на польовій дорозі в с. Загайпіль, Коломийського району Івано-Франківської області за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_8 , умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, з метою незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел, вистрелив останньому в ділянку правої гомілки із предмета схожого на травматичний пістолет, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці правої гомілки, а обвинувачений ОСОБА_11 реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 , вистрелив останньому в ділянку правого стегна та правої п`ятки із предмета схожого на травматичний пістолет, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянках правого стегна та правої ступні. В результаті даних пострілів потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянках правого стегна, правої гомілки та правої ступні, які відповідно до висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджені, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього, обвинувачений ОСОБА_12 реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 допоміг останньому сісти на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки ВАЗ 211440, сірого кольору, за кермо якого сів обвинувачений ОСОБА_8 та разом поїхали в АДРЕСА_1 , де спільно із обвинуваченим ОСОБА_11 пристебнули кайданками потерпілого ОСОБА_10 до ліжка, тим самим позбавили його можливості вільно пересуватися, та в супереч його бажання і волі утримували в даному будинку протягом двох діб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, із застосуванням зброї.

Також, 07.08.2017 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000441 проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду (справа №344/9770/17) в АДРЕСА_3 де винаймав житло та фактичного проживав обвинувачений ОСОБА_12 .

В ході проведення даного обшуку в кімнаті, де безпосередньо проживав обвинувачений ОСОБА_12 виявлено та вилучено предмет зовні схожий на автомат та предмет зовні схожий на обріз мисливської гладкоствольної рушниці, яких обвинувачений ОСОБА_12 придбав за невстановлених досудовим розслідувань обставин.

Згідно висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № 5/435 від 21.11.2017, предмет зовні схожий на автомат є військовою (бойовою) нарізною вогнепальною зброєю - автоматом Калашникова моделі АКС-74, кал 5,45х39 мм, № НОМЕР_2 , рамка № НОМЕР_3 , затвор № НОМЕР_4 , придатний до стрільби, виготовлений промисловим способом (СРСР 1983 р.), слідів переробки автомата з метою зміни його конструкції та призначення немає. Також згідно висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № 5/435 від 21.11.2017, предмет зовні схожий на обріз мисливської гладкоствольної рушниці є вогнепальною гладкоствольною зброєю, придатний для проведення пострілів, виготовлений саморобним способом, шляхом обрізання стволів та прикладу мисливської рушниці «ИЖ-49» 16 калібру, № НОМЕР_5 , промислового виробництва (СРСР, 1951 р.).

Даний автомат Калашникова моделі АКС-74 та вогнепальний гладко ствольний обріз, обвинувачений ОСОБА_12 умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що вони являються вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав по місцю свого проживання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, 24.01.2018під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000614 проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду (справа №346/364/18) в АДРЕСА_4 , де винаймав житло та фактичного проживав обвинувачений ОСОБА_12 .

В ході проведення даного обшуку в кімнаті, де безпосередньо жив обвинувачений ОСОБА_12 виявлено та вилучено предмет зовні схожий на гранату із запалом, яку обвинувачений ОСОБА_12 придбав за невстановлених досудовим розслідувань обставин.

Згідно висновку експерта № 5-5/18 від 05.02.2018 надані на дослідження предмети є накольним механізмом уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2) без запалу та корпусом бойової ручної наступальної гранати РГД-5, яка не має слідів втручання в конструкцію, а значить ймовірно містить заряд бризантної вибухової речовини тротилу, масою 100-115 грами та відноситься до вибухових речовин. Дані об`єкти мають ряд відмінних розпізнавальних зовнішніх конструктивних ознак, високу якість обробки деталей, що свідчить про промисловий спосіб їх виготовлення.

Даний накольний механізм уніфікованого запалу дистанційної дії та корпус бойової ручної наступальної гранати РГД-5 із вмістом заряду бризантної вибухової речовини тротилу, обвинувачений ОСОБА_12 умисно, достовірно знаючи, що у вищевказаному корпусі бойової ручної наступальної гранати РГД-5 наявна вибухова речовина тротил, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав по місцю свого проживання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Також, 24.01.2018 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000614 проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду (справа №346/364/18), у АДРЕСА_4 , де винаймав житло та фактичного проживав обвинувачений ОСОБА_12 .

В ході проведення даного обшуку виявлено та вилучено паперовий конверт із подрібненою речовиною рослинного походження. Згідно висновку експерта №2.1-0080/18 від 26.04.2018 надана на дослідження рослинна речовина в паперовому згортку вилучена під час обшуку є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, загальна вага якого в сухому стані становить 13,0481 грама.

Також в ході проведення даного обшуку виявлено та вилучено дві обрізані пластикові пляшки із нагаром невідомої речовини та металевий наперсток із нагаром невідомої речовини. Згідно висновку експерта № 2.1-0079/18 від 29.01.2018 на внутрішніх поверхнях двох частин полімерних пляшок та металевому наперстку в полімерній основі виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, загальна кількість наркотичного засобу екстракту канабісу становить 0,6372 грама. Дані наркотичні засоби обвинувачений ОСОБА_12 незаконно придбав при невстановлених слідством обставинах та в подальшому всупереч ст.ст. 7, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», умисно, достовірно знаючи, що рослинна речовина зеленого кольору та залишки речовини на стінках полімерних пляшок і металевому наперстку являються наркотичним засобом, незаконно зберігав їх по місцю свого проживання без мети збуту, для власного споживання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_12 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.309 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, про що подав суду письмове клопотання. Правові наслідки закриття провадження з таких підстав обвинуваченому ОСОБА_12 , зрозумілі.

Захисник ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та крім того вказав, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023р. вирішено виклюну правову проблему застосування положень ст.49 КК України в разі ухилення особи від досудового розслідування або суду, а саме п.59 вказаної постанови визначено, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення; - п. 41 визначено, що вчинення особою, в межах передбаченого ч.1 ст.49 КК України строку нового злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад два роки, не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений ч.1 ст.49 КК України переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину, тобто диференційований строк не змінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

Ззідно матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.149 КК України було скоєне обвинуваченим ОСОБА_12 - 06.05.2015 р., а за ч.1 ст.309 КК України - 24.01.2018 р.

08.11.2016 р. досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001871 від 10.05.2017р. було зупинено і підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 оголошено в розшук.

24.01.2018 р. обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України затримано і того ж дня обрано запобіжний захід у виді тримання вартою. Просить клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити.

Потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 завданої майнової шкоди в розмірі 6900 гривень, моральної шкоди в розмірі 441600 гривень, 10 000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, представник потерпілих ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 в частині обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а стосовно звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 в частині обвинувачення за ч.2 ст.146, ч.1 ст.309 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності заперечив так як перерився строк давності.

Прокурор не заперечив щодо задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України обвинувачених: ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, та ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ч.2 ст.146, ч.1 ст.309 КК України.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника потерпілих, захисників, обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступного висновку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до п.59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023р.(справа № 735/1121/20) у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в т.ч. передбаченого ч.1 ст.309 КК України - вчиненого 26.06.2015 р.; ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в т.ч., передбаченого ч.2 ст.146 КК України - вчиненого 06.05.2015 р., передбаченого ч.1 ст.309 КК України - вчиненого 24.01.2018 р.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003059 від 15.08.2018 р. ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні злочинів в період з 17.04.2019 р. по 17.05.2019 р., тобто перебіг строків давності щодо обвинуваченого ОСОБА_11 був перерваний в 2019 році, тому такий строк слід обчислювати з часу фактичного затримання у порядку ст.208 КПК України - з 17.05.2019 р.

Встановлено, що 08.11.2016 р. досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001871 від 10.05.2017р. було зупинено і підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 оголошено в розшук.

24.01.2018 р. обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України затримано і того ж дня обрано запобіжний захід у виді тримання вартою, тому такий строк слід обчислювати з часу фактичного затримання у порядку ст.208 КПК України - з 24.01.2018 р.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, Суд ухвалив, що:«без доведення попередньої вини обвинуваченого в порядку, встановленому законом, і зокрема, без надання обвинуваченому можливості скористатися правом на захист, судове рішення відносно нього породжує відчуття того, що обвинувачений є справді винним» (справа Минелли против Швейцарии, у цій справі заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості за п. 2 ст. 6 Конвенції).

В рішенні «Барбера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд наголошував на тому, що: «п. 2 ст. 6 вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист».

Тобто особа вважається невинуватою у вчиненні будь-яких інших інкримінованих їй кримінальних правопорушеннь і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, враховуючи вимоги ст.ст. 4 та 5 КК України суд вважає, що в даному кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 слід застосувати положення статей 12, 49 та ч. 1 ст. 309 КК України в редакції, яка діє на даний час, оскільки такі норми поліпшують становище обвинувачени, зокрема санкція ч. 1 ст. 309 КК України, яка діє на даний час вже не передбачає такого покарання, як позбавлення волі, яке передбачала дана санкція в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В той же час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, санкція якої в редакції станом на даний час передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відтак кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно до ст. 12 КК України, яка діє на даний час, є кримінальним проступком, за яке передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років.

Санкція ч.2 ст.146 КК України передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, тобто є нетяжким злочином в розумінні ст. 12 КК України.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Приймаючи рішення щодо клопотань обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку зі спливом строків давності, при наявності згоди обвинувачених на закриття справи з цих нереабілітуючих підстав, суд не може відмовити в такому клопотанні. Звільнення обвинуваченихо від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України при наявності законних та обґрунтованих підстав для цього є обов`язком, а не правом суду.

В судовому засіданні обвинувачені підтримали клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надали на це свою згоду, ствердили, що розуміють наслідки такого звільнення.

Відповідно до матеріалів справи, із врахуванням положень ст. 49 КК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023р.(справа № 735/1121/20), суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності, відповідно передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України та ч. 1 ст. 309, ч.2 ст.146 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім цього, у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 завданої майнової шкоди в розмірі 6900 гривень, моральної шкоди в розмірі 441600 гривень, 10 000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи постановлення виправдувального вироку у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31 березня 1989 року у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_12 , який обвинувачується у т.ч. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, від кримінальної відповідальності та закриваючи кримінальне провадження з нереабілітуючих обставин, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення моральної, матеріальної шкоди та судових витрат, слід залишити без розгляду, що не позбавляє потерпілого права звернутися з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, в тому числі, із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

При цьому, стягнення з особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, процесуальних витрат, понесених органом досудового розслідування у зв`язку з здійсненням кримінального провадження, не є заходом покарання чи кримінальної відповідальності.

Встановлено, що витрати на проведення судово-хімічних експертиз у вказаному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_12 становить 2002 грн., щодо обвинуваченого ОСОБА_11 становить 1382 грн. 40 коп.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та ст.ст.12, 49 КК України, керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 372,376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.309 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 -закрити.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , залишити без розгляду.

Роз`яснити право позивача на заявлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2002 (дві тисячі дві) гривні за проведення судово-хімічної експертизи.

Речові докази: спецпакет експертної служби, у якому знаходяться дві частини полімерних пляшок та металевий наперсток на поверхнях яких наявний наркотичний засіб екстракт канабісу вагою 0,6372 грами, спецпакет експертної служби, у якому знаходиться рослинна речовина, яка являється наркотичним засобом - канабісом, вагою 13,0481, переданих на зберігання до камери зберігання речових доказів при ГУНП в Івано-Франківській області - знищити.

ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 -закрити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у сумі 1382 (одна тисяча триста вісімдесят дві) гривні 40 копійок за проведення судово-хімічних експертиз.

Речові докази: три пластикові пляшки із залишками екстракту канабісу в кількості 0,35 г, переданих в камеру зберігання речових доказів ГУНП в Івано-Франківській області - знищити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений учасникам судового провадження 27 лютого 2023 року о 11 год.20 хв. в приміщенні Коломийського міськрайонного суду.

Суддя: ОСОБА_1