Справа №523/8775/22
Провадження №1-кс/523/3285/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ПМК-2019» про скасування арешту майна, в матеріалах кримінального провадження за № 0000619 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З клопотання вбачається, що адвокат ОСОБА_3 діюча в інтересах ТОВ «ПМК-2019» звернулась до суду про скасування арешту майна розташоване за адресою: м. Одеса, 19-й кілометр Старокиївського шосе, будинок 31А, на яке відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, в матеріалах кримінального провадження за № 0000619 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

Відтак, слідчим відділенням відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000619 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.02.2022 року невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном у вигляді нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , яка пояснила наступне.

Згідно Договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , нежилі будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3125,9 кв.м на праві приватної власності належать ОСОБА_4 .

Приблизно у 2007 році ОСОБА_4 визначила вказані нежилі будівлі та споруди як предмет застави по договору кредитування з Укрсоцбанком, правонаступником якого стало АТ «Альфабанк» та в подальшому АТ «Альфабанк» намагалось безпідставно стягнути предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_6 від 13.12.2019 №2762. На підставі даного напису, приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження №62342115.

В зв`язку з чим, ОСОБА_4 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання вказаного напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням суду від 14.06.2021 по Справі №522/13458/20 виконавчий напис нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_6 від 13.12.2019 №2762 визнано таким, що не підлягає виконанню та вступило в силу.

25.07.2022 року ОСОБА_4 надійшов лист від 22.07.2022 року з повідомленням про звільнення нежитлових приміщень за вищевказаною адресою від директора ТОВ «ПМК-2019» ОСОБА_8 . До листа було долучено копію Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого, нежилі будівлі та споруди за адресою: м. Одеса, 19-й км Старокиївської дороги, будинок 31А загальною площею 3125,9 кв.м, 21.02.2022 року державним реєстратором ОСОБА_9 (Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області) зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПМК-2019» ().

Відповідно до повідомлення, директор ТОВ «ПМК-2019» ОСОБА_10 .Пашали вимагав від ОСОБА_4 звільнити приміщення до 26.07.2022 року.

Крім того, ОСОБА_4 повідомила, що 26.07.2022 року близько 10:00 години за адресою складських приміщень прибув директор ТОВ «ПМК-2019» ОСОБА_10 . Пашали із представниками охоронної фірми «Олімп Юг», які вимагали усунути від господарської діяльності усіх орендарів та звільнити приміщення, так як ТОВ «ПМК-2019» викупило право вимоги у АТ «Альфабанк» за договором кредитування з ОСОБА_4 і планує здійснити їх перепродаж.

Разом з тим, на момент перереєстрації вищевказаних нежитлових приміщень за ТОВ «ПМК-2019», в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа №504/1318/15-ц за позовом АТ «Альфабанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рамках розгляду справи, ОСОБА_4 було подано заяву про забезпечення позову, за результатом розгляду якої, Ухвалою від 18.02.2021 року було заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , a також будь які дії щодо відчуження цього нерухомого майна. Вказана Ухвала діяла на момент перереєстрації вищевказаних нежитлових приміщень за ТОВ «ПМК-2019» і діє на теперішній час.

Адвокат ОСОБА_3 подала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю. Вимоги клопотання підтримала у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_11 подав до суду заяву, у якій заперечував проти скасування арешту майна. Розгляд просив проводити за його відсутністю.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального комплексу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3)є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; доведення, що арешт накладено необґрунтовано.

В даному випадку судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, отже при арешті майна було дотримано принципу "законності" і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення.

Обставин, передбачених ст. 174 КПК України, які б слугували підставою для скасування арешту майна повністю чи частково не встановлено, оскільки досудове розслідування не завершене та проводяться слідчі та процесуальні дії спрямовані на встановлення достовірних обставин кримінального правопорушення.

З метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слідчий суддя вважає, що до проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, арешт вказаного нерухомого майна скасуванню не підлягає, оскільки такі дії можуть зашкодити кримінальному провадженню.

На думку слідчого судді, скасування арешту вищевказаного нерухомого майна на даний момент є передчасним, оскільки досудове розслідування триває, а вказане майно визнано речовим доказом, оскільки було об`єктом протиправних дій.

Скасування арешту майна може призвести до його відчуження та унеможливить поновлення майнових прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

ТОВ «ПМК-2019», як законний власник нерухомого майна несе тягар сплати обов`язкових платежів у вигляді податків та зборів, серед яких і податок на землю за адресою: АДРЕСА_1 , адже земельна ділянка обслуговує будівлі та споруди загальною площею 3125,9 кв. м.

ТОВ «ПМК-2019» несе витрати пов`язані з послугами охорони належного йому майна за адресою: Одеська область, м. Одеса, 19-й кілометр Старокиївського шосе, будинок № 31 літера «А», оскільки між охоронною компанією та Товариством укладений договір про дання охоронних послуг.

ТОВ «ПМК-2019» несе витрати, які пов`язані з правничою допомогою, це послуги адвокатів для захисту своїх законних прав та інтересів, інше.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Тому, з метою усунення умов для втручання в господарську діяльність ТОВ «ПМК-2019», слідчий суддя вважає за необхідне Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року скасувати в частині дозволу ОСОБА_4 користуватись нежилими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 125, 9 кв. м., реєстраційний номер майна: 100.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ПМК-2019» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ПМК-2019» про скасування арешту майна, в матеріалах кримінального провадження за № 0000619 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року скасувати в частині дозволу ОСОБА_4 користуватись нежилими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 125, 9 кв. м., реєстраційний номер майна: 100.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз`яснити заявниці, що відмова в задоволенні клопотання про скасування арешту не позбавляє її права звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді чи суду в майбутньому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_12 ОСОБА_13