ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/484/23 Справа № 203/4565/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000114 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року про арешт майна,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000114 задоволено частково та накладений арешт на майно, вилучене під час проведення 14 січня 2023 року обшуку автомобіля марки «Opel Vivaro» (VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ), а саме:

- документи, а саме: аркуш паперу формату А-4 з друкованим текстом «Перемещение № АХ00000254 от 26.10.2022»; аркуш паперу формату А-4 з друкованим текстом «Товарно-транспортна накладна № 000032806 от 24.12.2022»; 3 аркуші паперу формату А-4 з друкованим текстом «Перемещение № АХ00001298 от 16.10.2022»; 3 аркуші паперу формату А-4 з друкованим текстом «Перемещение №АХ00000359 от 24.12.2022».

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що наявні передбачені нормами КПК правові підстави для часткового задоволення заявленого слідчою клопотання про накладення арешту, враховуючи встановлені обставини та дійшов висновку необхідність накладення арешту на вилучені з автомобіля документи, оскільки вони можуть мати безпосередній зв`язок з предметом кримінального провадження і відповідає ознакам, зазначеним у статті 167 КПК.

Відмовляючи слідчому в частині накладення арешту на автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дійшов висновку про те, що нею не надано відповідних доказів на підтвердження того, що зазначене майно має відношення до кримінального провадження.

В апеляції:

- прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на автомобіль марки «Opel Vivaro» (VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та ухвалити нову, якою накласти на нього арешт.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судове рішення містить висновки, які не відповідають матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що за результатами проведених 14.01.2023 року обшуків 4 робітникам ТОВ Архімагір вже повідомлено про підозру.

Вказує, що попередньо встановлені збитки складають 900 тис. грн., тому наразі гостро стоїть питання забезпечення виконання в майбутніх позовів в інтересах держави, у тому числі, за рахунок майна, придбаного в результаті збагачення зі злочинної діяльності.

Вважає, що слідчим суддею при винесенні оскарженої ухвали порушені вимоги ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Заслухавши прокурора, який просив задовольнити вимоги його скарги, представника власника майна адвоката ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_9 , які кожен окремо та разом заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили відмовити в її задоволенні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею цілком дотримані вимоги чинного законодавства та вмотивовано прийнято рішення про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна, у зв`язку з чим доводи прокурора про необхідність задоволення клопотання прокурора в повному обсязі є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.

За наявними матеріалами, долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні СВ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.07.2022 року за № 0000114 за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року, старшим слідчим ОСОБА_11 проведений обшук автомобілю «Opel Vivaro» (VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який знаходився на ділянці місцевості біля буд. № 4 по вул. Ювілейній в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, в результаті проведення якого, в тому числі, сам автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та один ключ від нього вилучені до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою старшого слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 15.01.2023 року вилучені під час вищезазначеного обшуку, в тому числі, автомобіль «Opel Vivaro», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключі від нього визнані речовими доказами.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що вищевказаний транспортний засіб належить гр. ОСОБА_9 та при вирішенні питання про арешт майна, належного останньому, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що слідчим та прокурором не надані докази на підтвердження того, що зазначене майно має відношення до кримінального провадження, та особі, якій належить це майно та у якого його було вилучено, повідомлено про підозру в цьому кримінальному провадженні.

У клопотанні слідчого не доведено, що вилучений автомобіль під час його обшуку відповідає критеріям речового доказу, які зазначені у ст. 98 КПК України, а визнання вилученого майна речовим доказом за постановою слідчого у цьому кримінальному провадженні не є само по собі доказом того, що він дійсно відповідає цим критеріям.

Крім того, ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року був наданий дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «Opel Vivaro», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який належить ОСОБА_9 , з метою виявлення та вилучення: привласнені продукти харчування, мобільні телефони, сім-картки мобільних операторів, карти пам`яті, флеш накопичувачі, комп`ютерну техніку, ноутбуки, системні блоки, процесори, сервери, відеореєстратори, чорнові записи, що містять відомості про протиправну діяльність осіб, товарно-транспортні накладні, маршрутні листи, банківські картки будь-яких фізичних осіб, суб`єктів підприємницької діяльності, грошові кошти, отримані від злочинної діяльності, а тому вилучення автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від нього у вищевказаної особи виходить за регламентовані межі ухвали про обшук, у зв`язку з чим підлягає поверненню його власнику.

Колегія суддів також зважає на усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на вищенаведене, оскільки доводи прокурора не знайшли свого підтвердження, його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000114 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4