ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000777 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_11 в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08 квітня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого директором ПП «ТЕХ-МАШ», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 задоволено та стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_13 . 36000 грн та ОСОБА_14 36000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких підстав.

14.11.2021 приблизно о 18.10 годині, при увімкнутому міському електроосвітленні, в темний час доби, за сухої погоди, по сухому асфальтобетонному покриттю дороги вул. Сумська м. Кременчука Полтавської області, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, рухаючись зі сторони перехрестя вулиць Сумська - Лікаря ім. О.Богаєвського в напрямку перехрестя вулиць Сумська - Горького, в межах своєї смуги руху, ОСОБА_9 керуючи автомобілем марки «Тоуоtа» моделі «Land Cruiser 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушив вимоги п. 18.1. Правил дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_15 правою частиною автомобіля на праву частину тіла пішохода, яка вийшла на проїзну частину дороги вул. Сумська, за дальньою межею умовною лінії перетину з проїзною частиною дороги вул. Горького, по напрямку руху автомобіля марки «Тоуоtа» моделі «Land Cruiser 200», ліворуч тротуару, в межі нерегульованого пішохідного переходу визначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 - «зебра» та інформаційно- вказівними дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», та спокійним темпом, прямолінійно, з ліва на право, перпендикулярно межам проїзної частини дороги вул. Сумська почала її переходити.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів ребер справа, забою тканини легень, розриву правої нирки; розтрощення правої долі печінки, перелому променевої і ліктьової кісток справа, перелому велико- і малогомілкової кісток справа, крововиливів в м`які тканини в ділянці переломів, саден обличчя, рани в ділянці правого променево-зап`ясткового суглобу, які за ступенем тяжкості відносно до живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечних для життя, від яких померла у відділенні анестезіології та реанімації Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька».

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_9 суд безпідставно не визначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Не врахував особу обвинуваченого, характер вчиненого діяння та їх наслідки.

До того ж вважає, що ОСОБА_9 , враховуючи тяжкість вчиненого, необхідно визначити більш тривалий іспитовий строк.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить скасувати вирок суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до АТ "СК "АРКС" та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до АТ "СК "АРКС", роз`яснивши їм право звернутися до Страховика в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Такі апеляційні вимоги мотивує тим, що цивільному відповідачу не були надані усі документи, передбачені чинним законодавством, у зв`язку з чим було надано можливості належним чином підготуватися до розгляду та надання відзиву на цивільний позов.

Незважаючи на клопотання представника цивільного відповідача про відкладення розгляду справи через неможливість з`явитися в судове засіданні, суд першої інстанції розглянув справу без участі представника, що вважає істотним порушенням.

Крім цього зазначив, що суд ухвалюючи рішення не надав належну оцінку тому, що позивачі не зверталися до страхової компанії про страхову відшкодування, тобто страхова компанія не порушувала прав цивільних позивачів, а тому відсутні підстави для захисту прав у судовому порядку.

Вказує, що відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" сума страхової виплати обмежена законом та є відповідна процедура такої виплати. Проте страховій компанії не надані необхідні документи для здійснення таких виплат.

У той же час вважає, що стягнута судом моральна шкода не підтверджується доказами, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені безпідставно.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, представника цивільного відповідача в підтримку своєї апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є не застосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, кваліфікація злочину та обставини кримінального правопорушення учасниками не оспорюється та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з цим, доводи прокурора про необхідність визначити обвинуваченому додаткове покарання є обґрунтованими.

На підставі п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Згідно зі статтями 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким злочином.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до мінімального у межах санкції вказаної норми, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних наслідків, особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліках у нарколога і психіатра не перебуває, утримує двох неповнолітніх дітей, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, - повне визнання вини, щире каяття, відшкодування завданої шкоди, та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Беручи до уваги ці обставини, місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК.

Разом із тим з висновком суду першої інстанції щодо можливості не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання суд першої інстанції не надав належної уваги конкретним обставинам вчиненого злочину та його наслідкам, а саме тому, що ОСОБА_9 допустив порушення Правил дорожнього руху керуючи транспортним засобом у межах населеного пункту, що призвело до смерті людини, багаторазово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за порушення правил дорожнього руху, зокрема за перевищення швидкості руху, порушення правил проїзду перехресть та порушення інших ПДР, що вказує на постійне недотримання встановлених правил дорожнього руху.

Крім того, суд не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке він повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду та призвели до безпідставного не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням вказаних обставин, незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення м`якого покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга прокурора в частині призначення покарання підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в цій частині з постановленням нового вироку, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 75 КК України, те, що злочин було вчинено не у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання, з випробуванням.

До того ж, доводи прокурора про необхідність призначити ОСОБА_9 більш тривалий строк іспитового строку є безпідставними та прокурором не доведено, що для виправлення обвинуваченого необхідно визначити саме 2 роки іспитового строку.

Щодо ухваленого рішення в частині цивільного позову, необхідно зазначити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення цивільного позову про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь потерпілих моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача щодо незаконності судового рішення в частині вирішення пред`явленого потерпілими до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» цивільного позову, з підстав того, що потерпілі згідно положень ст. 35 Закону № 1961-IV були зобов`язані звернутись до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, є безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми КПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

З урахуванням наведеного доводи представника ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про те, що потерпілі з метою вирішення питання страхового відшкодування повинні були подати відповідну заяву безпосередньо до страховика, а не звертатися з позовом до суду, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи представника цивільного відповідача про відсутність доказів на підтвердження наявності моральної шкоди моральної шкоди, є необґрунтованими.

З частини 2 статті 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-ІV).

Відповідно до статей 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_9 виникли деліктні зобов`язання через завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Сам факт існування договірних зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_9 та ПАТ «Страхова компанія «АРКС», представник цивільного відповідача не заперечує.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Станом на 14.11.2021 мінімальна заробітна плата становила 6000 гривень, а отже загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_15 , становить не більше 72000 гривень.

Оскільки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є синами померлої в результаті ДТП ОСОБА_15 , відповідно до норм ст. 27 Закону № 1961-ІV вони мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_15 . При цьому, загальна сума моральної шкоди на користь усіх потерпілих, стягнута судом першої інстанції з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» в межах розміру страхового відшкодування щодо одного померлого.

Тобто суд першої інстанції правильно стягнув зі страхової компанії суму моральної шкоди на користь потерпілих.

Також необхідно зазначити, що розгляд кримінального провадження без участі представника цивільного відповідача, в розумінні ст. 412 КПК України, не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та не може бути підставою для скасування вироку суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника цивільного відповідача в частині цивільного позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_11 в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08 квітня 2022 року щодо ОСОБА_9 - скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4