Справа №:755/5589/22
Провадження №: 1-кп/755/1120/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000864 від 11.04.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, без реєстраційного обліку на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 28.12.2020 року вироком Оборонського районного суду міста Києва за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

у судовому засіданні суд, відповідно до ст. 331 КПК України, поставив на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 оскільки раніше визначений ухвалою суду строк закінчується 22 грудня 2022 року.

Прокурором було подане клопотання, в якому просив продовжити строк тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були встановлені під час обрання та продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати. Інші, більш м`які, запобіжні заходи не можуть забезпечити обвинуваченому ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків. Представник потерпілої ОСОБА_9 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його постійного проживання та забороною спілкування з потерпілим.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, якщо прокурор не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного:

відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

При вирішені даного питання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980 009) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

При розгляді питання про доцільность продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у зберіганні вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Беручи до уваги доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченому правопорушень, на даний час існують ризики, які були встановлені під час обрання та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінального правопорушення, продовжують існувати.

Крім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватими, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинуваченого родини, малолітніх дітей на утриманні, постійного місця роботи, його майновий стан, репутацію обвинуваченого, відсутність або наявність судимостей, тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли суддя має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Вказані вище обставини вчинення кримінального правопорушення, яке пов`язане із застосуванням насильства, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, вагомості наявних доказів обвинувачення, особи обвинуваченого, також дають підстави судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту судом враховуються тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про його особу, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, офіційно не працює. Обраний під час досудового слідства, під час судового розгляду запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_8 не порушив.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на інший, більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, суд вважає за необхідне продовжити строк цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування цілодобового домашнього арешту, а в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, які виправдовують подальше продовження вказаного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 376, 395 КПК України, суд, -

постановив:

Продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів, тобто до 10 лютого 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.

Продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_3 .

Продовжити дію покладених на ОСОБА_8 обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України :

- прибувати до Дніпровського районного суду м. Києва за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатись з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва - ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя