Справа № 159/1506/20 Провадження №11-кп/802/68/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника

потерпілих - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В

В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 подано ряд клопотань про повторне дослідження доказів наявних у даному кримінальному провадженні, повторний виклик та допит потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , призначення технічної експертизи документа постанови про призначення групи слідчих від 24.10.2019.

Клопотання щодо повторного дослідження доказів наявних у даному кримінальному провадженні захисник мотивує тим, що в основу вироку покладено ряд доказів, які стороною захисту вважають неналежними та недопустимими. Враховуючи, що апеляційна інстанція є остаточною ланкою піл час якої дозволено додатково досліджувати докази, сторона захисту просить безпосередньо дослідити докази вказані у поданому клопотанні.

Також, на переконання сторони захисту, у показах наданих потерпілими під час судового розгляду та у слідчих експериментах містяться суттєві розбіжності, для усунення яких необхідно повторно викликати та допитати потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Крім цього, захисник ОСОБА_8 клопоче про призначення технічної експертизи постанови про визначення групи слідчих від 24 жовтня 2019 року, оскільки вважає, що даний документ є фальсифікований, а тому підлягає перевірці експертною установою.

Водночас, із вказаними клопотаннями захисник ОСОБА_9 заявила клопотання щодо зміни її підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або інший захід не пов`язаний з позбавленням волі. Заявлене клопотання обґрунтовує відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б стверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також застосування до неповнолітнього найсуворішого запобіжного заходу суперечить встановленій практиці ЄСПЛ. Зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який, з покладенням на нього певних обов`язків, на переконання захисника, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які підтримали заявлені стороною захисту клопотання, прокурора, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , їх представника ОСОБА_13 , які заперечили проти задоволення заявлених клопотань, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Положеннями ст..404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повнота дослідження судом першої інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Однак, заявляючи ряд клопотань про повторне дослідження доказів встановлених під час судового розгляду, а також повторний допит потерпілих, ні захисниками, ні обвинуваченим не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК України, оскільки не було зазначено обґрунтованих доводів про порушення, допущенні судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в заявлених клопотаннях обґрунтованих мотивів неправильної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.

Також стороною захисту не зазначено обґрунтованих мотивів щодо повторного виклику і допиту потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки вказані особи надали свої пояснення в суді першої інстанції, стороні захисту було надано можливість задавати питання потерпілим.

Згідно положень ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Приписами ч.1 ст.242 КПК України регламентовано, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

На переконання судової колегії, стороною захисту не зазначено обґрунтованих мотивів для призначення технічної експертизи документа постанови про призначення групи слідчих від 24.10.2019, оскільки захисником не подано належних і допустимих доказів, переконливих аргументів неправильності, недостовірності, сумнівності вказаної постанови слідчого.

Разом з тим, аналізуючи заявлені захисником ОСОБА_8 клопотання, доводи викладенні у них фактично зводяться до не згоди сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були дослідженні судом та наведенні у вироку.

Щодо заявленого захисником ОСОБА_9 клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу .

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я осіб, а саме у вчиненні умисних дій, які виразились у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та у вчиненні умисних дій, які виразились у закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, з прямим умислом усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, безпосередньо спрямованих на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при обранні, продовженні чи зміні запобіжного заходу суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. З урахуванням вказаного вище, посилання захисника ОСОБА_9 щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б стверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, судом не можуть оцінюватися такими, які є обґрунтованими підставами для зміни запобіжного заходу.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).

Виходячи з викладеного, та того, що потерпілі та свідки, які хоча і допитано в суді, однак проживають по сусідству з обвинуваченим, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діянь, що підвищує суспільну небезпечність таких діянь, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання останнього в слідчому ізоляторі, доводи захисника про заміну її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою є необґрунтованими та цілком безпідставними, оскільки від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

А тому, оцінивши наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та із врахуванням того, що на даний час апеляційне провадження стосовно обвинуваченого не закінчено, колегія суддів приходить до переконання про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.376, 242, 332, 405 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про призначення експертизи, клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів, допит потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді