Справа № 183/5144/22
№ 1-кп/183/1150/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2022 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000693 від 04.08.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянки України, офіційно не працюючої, незаміжньої, з середньою освітою, не маючої на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючої адресою: за АДРЕСА_2 , раніше судима:

-23.01.2020 Новомосковським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звiльнена з випробуванням на 1 рік;

-04.09.2020 Новомосковським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано частину невідбутого покарання відповідно До вироку вiд 23.01.2020, остаточне покарання призначено у вигляді 2 років обмеження волі;

-17.06.2022 звільнена умовно-достроково з Орджонікідзевської виправної колонії №79 Дніпропетровської області на підставі ст.81 КК України, невідбутий термін покарання 5 мiсяцiв 2 дні,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
09 липня 2022 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 знаходилася біля пiд`їзду № 4, будинку АДРЕСА_3 , з раніше їй незнайомим ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном, що належить ОСОБА_6 .

Так, 09 липня 2022 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись біля під`їзду №4, будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, попросила у ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон, марки «Nokia 3.1», синього кольору, під приводом здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості намірів ОСОБА_4 , передав останнiй належний йому мобільний телефон марки «Nokia 3.1», синього кольору.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 взяла добровільно переданий ОСОБА_6 мобільний телефон, марки «Nokia 3.1», синього кольору та здійснила телефонний дзвінок. B подальшому, не маючи наміру повертати його останньому, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся, ОСОБА_4 , утримуючи при собі мобільний телефон ОСОБА_6 , НОМЕР_1 від потерпілого ОСОБА_6 та зайшла за будинок АДРЕСА_3 , тим самим зникла з поля зору потерпілого ОСОБА_6 . Після чого, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 не спостерігає за її діями, утримуючи при собі мобільний телефон марки «Nokia 3.1», синього кольору вартістю 992 гривні, ОСОБА_4 зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись майном на власний розсуд.

Умисними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено матерiальний збиток на суму 992 гривні.

На цих підставах органом досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.12.2022 р., прокурор надала суду змінений обвинувальний акт. Зміна стосувалася лише доповнення обвинувального акту обставиною, яка обтяжує покарання, а саме рецидивом злочину.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останній обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 ..

При цьому суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила проступок.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченій є щире каяття.

В обвинувальному акті прокурором обставиною, яка обтяжує покарання зазначений рецидив злочинів.

Рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення (ст. 34 КК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Судом враховано Постанову Верховного Суду Касаційного Кримінального суду від 07.06.2018 року (справа № 203/921/16-к, провадження № 51-3129км18), в якій зазначено, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Оскільки дії ОСОБА_4 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, суд не вбачає в її діях обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочину.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона на обліку у лікаря психіатра, лікаря фтизіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання зарекомендувала себе з посередньої сторони, постійного місця роботи не має, двічі притягувалася до кримінальної відповідальності, позбавлена батьківських прав щодо чотирьох неповнолітніх дітей.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є проступком, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючої обставини, дані про особу обвинуваченої, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вироком від 23.01.2020 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 за ст. 309 КК України та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнена з випробуванням на 1 рік.

Вироком від 04.09.2020 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та їй призначене покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано частину невідбутого покарання вiдповiдно до вироку від 23.01.2020, остаточне покарання призначено у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Ухвалою від 09.06.2022 р. Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 звiльнена умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком від 04.09.2020 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Невідбутий строк покарання 5 мiсяцiв 2 дні.

Також судом встановлено, що нове кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинила 09 липня 2022 р., тобто протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 71 КК України).

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 покарання, призначене вироком, у виді 2 років обмеження волі, повністю не відбула та вчинила нове кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання, суд вважає за необхідне на підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 04.09.2020 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з цим процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 81, 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 04.09.2020 р. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки три місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з часу її добровільного з`явлення до установи виконання покарань для відбування покарання, або з часу її затримання в порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить держави витрати на проведення експертизи в сумі 755,08 грн. (сімсот п`ятдесят п`ять грн. вісім коп.).

Речовий доказ: коробку від мобільного телефону, марки «Nokia 3.1», синього кольору, яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити у останнього та вважати переданими за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1