Справа № 333/5881/22
Провадження №1-кп/333/688/22
ВИРОК

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Мала Білозірка, Василівського району Запорізької області, українка, громадянка України, яка має середню спеціальну освіту, пенсіонерка, заміжня, яка зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України, раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів Збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил та інших воєнізованих формувань рф на територію України.

24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу політичного керівництва рф, військовослужбовці зс та інших воєнізованих формувань рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, інших об`єктів цивільного сектору соціального забезпечення, та здійснили застосування оперативно-тактичних ракет (включаючи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом) по позиціям ЗС України та об`єктах цивільної інфраструктури, що призвело до тяжких наслідків, в тому числі на території Запорізької області.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського

№ 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який продовжено до 19.02.2023.

Також, у преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954 року, між державами рф та Україна починаючи з 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 , будучи проросійськи налаштованою особою, яка підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією починаючи з 2014 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.06.2022, діючи умисно, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване вираження своїх поглядів, із використанням особистої Інтернет-сторінки у соціальній мережі «Одноклассники» здійснила поширення матеріалів, в яких міститься виправдування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 діючи умисно у невстановлений досудовим розслідування час 03.06.2022, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , використовуючи особистий персональний комп`ютер та всесвітню мережу Інтернет, за допомогою особистої сторінки «мовою оригіналу ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка розташована за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній мережі «Одноклассники» здійснила поширення матеріалів, у яких міститься виправдування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, шляхом позначення публікації функцією «класс» та поширенням (згідно із алгоритмом роботи інтернет-ресурсу «Одноклассники», у відкритий для перегляду іншими користувачами доступ) на цій сторінці публікації (відмітка «класс») із назвою мовою оригіналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (посилання: " ІНФОРМАЦІЯ_3 "), яку

ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час відшукала на сторінці особи на ім?я «Олег Царев».

У матеріалах, поширених ОСОБА_4 03 червня 2022 року на особистій сторінці, «мовою оригіналу ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній мережі «Одноклассники», відповідно до лінгвістично-правового аналізу, міститься виправдування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.436-2 КК України поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_4 ..

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 не заперечували проти затвердження угоди.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, в обсязі підозри. За вказаною угодою сторони погодили покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості виходячи з наступного.

Згідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

Пункт 1 частини четвертої статті 469 із змінами, внесеними згідно із Законом №617-VIII від 22.11.2018\

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Частину четверту статті 469 доповнено новим абзацом згідно із Законом № 1950-VIII від 16.03.2017\

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Абзац п`ятий частини четвертої статті 469 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1950-VIII від 16.03.2017\

Частина четверта статті 469 із змінами, внесеними згідно із Законом № 314-VII від 23.05.2013; в редакції Закону № 198-VIII від 12.02.2015\

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відповідно до ст.12 КК України є не тяжким злочином.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

При цьому судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його вона обвинувачується а вона,обвинувачена, має права, визначені пунктом першим ч. 4 ст. 474 КПК України та розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ст. 473 КПК України зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого вонавизнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неїу разі затвердження угоди судом та що вона цілком розуміє свої права, передбачені ч. 5 ст. 474 цього Кодексу.

Вислухавши сторони кримінального провадження, зокрема обвинувачену ОСОБА_4 ,яка пояснила, що укладення угоди з її сторони є добровільним, оцінюючи викладені обставини провадження у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що укладення угоди сторонами є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та Кримінального кодексу України суд приходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснено і їй зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 368, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.11.2022 між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати винною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити покарання за ч. 2 ст. 436-2, ст. 77 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідного до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 28.09.2022 на майно вилучене під час обшуку 23.09.2022 - скасувати.

Речові докази:

- георгіївська стрічка, 1 од., яка зберігається в камері речових доказів УСБУ в Запорізькій області знищити;

- мобільний телефон Motofpla model G60, у корпусі чорного кольору, ІМЕІ І: НОМЕР_1 , ІМЕІ II: НОМЕР_2 ; системний блок комп`ютера HP Pro Disk 600 G2 DeksTop Mini, які зберігається в камері речових доказів УСБУ в Запорізькій області повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10