ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/615/23 Справа № 205/7939/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні за №0000699, -

встановила:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 3 ст. 187 КК України дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна;

-за ч. 1 ст. 263 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 , за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи зброї та судової трасологічної експертизи.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року скасувано та вирішено долю речових доказів.

За цим вироком, 09.07.2021 року, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із не встановленою особою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, приблизно о 06 годині 40 хвилин прибули до СТО, розташованого по вулиці Орловська, 24 А в м. Дніпро, де ОСОБА_7 діючи згідно відведеній йому ролі, побачив потерпілого ОСОБА_10 , майно якого співучасники злочину визначили, як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_7 притримуючись відведеній йому ролі разом з невстановленою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, після чого діючи умисно, з корисливих мотивів з метою подавлення волі потерпілого, направив предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет в бік потерпілого, та здійснив постріл у ліву ногу потерпілого ОСОБА_10 , тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця та рани тильної поверхні лівої стопи, тим самим спричинив тілесні ушкодження. Потерпілий ОСОБА_10 розуміючи, що до нього застосовується насильство, небезпечне для життя та здоров`я намагався укритись у службовому приміщенні СТО, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , зайшовши на територію СТО.

Продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня тобто 09.07.2021 року ОСОБА_7 , та невстановлена особа не зупиняючись на досягнутому, дотримуючись єдиного спільного злочинного умислу, спрямованого на здійснення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, зайшли за потерпілим ОСОБА_10 у службове приміщення СТО, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 діючи згідно відведеній йому ролі, тримаючи в руках предмет схожий на пістолет, знайшов потерпілого ОСОБА_10 у службовому приміщенні, при цьому, співучасник злочину, який не встановлений, діючи згідно відведеній йому ролі став поруч з ОСОБА_7 , не даючи потерпілому піти з місця, тим самим позбавив останнього можливості чинити опір. Далі, ОСОБА_7 взяв зі столу грошові кошти в сумі 4500 грн., які лежали на столі ОСОБА_10 , при цьому, ОСОБА_10 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 , та невстановленої особи, як реальні, такі, що загрожують його життю та здоров`ю не став чинити опір діям ОСОБА_7 , та невстановленої особи, в результаті чого ОСОБА_7 та співучасник злочину, який не встановлений заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 у розмірі 4500 гривень, тим самим вчинили напад з метою заволодіння майном гр. ОСОБА_10 , поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4500 гривень 00 копійок.

Далі, 09.07.2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_7 та невстановлена особа, знаходячись на території СТО по АДРЕСА_2 , побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_11 , після чого прослідував за потерпілим ОСОБА_11 до приміщення службового кабінету, куди стороннім вхід був заборонений, де дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, та умисно здійснив постріл спочатку у ліву ногу потерпілого ОСОБА_11 , після чого у праву, тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: ран та садна лівої стопи та правої гомілки з набряком та гіперемією м`яких тканин навколо, тим самим спричинив тілесні ушкодження. В цей час ОСОБА_7 побачив, що на території СТО розташовані камери відеоспостереження почав шукати де знаходяться дроти живлення та наказав ОСОБА_11 перейти до іншого приміщення. Перебуваючи в іншому приміщенні ОСОБА_7 висмикнув дроти живлення камер відеоспостереження в приміщенні, після чого разом із співучасником злочину, не встановленою особою, покинули місце вчинення ними злочину, територію СТО, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел, спрямований на придбання, вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлений час та місці, у невстановленої особи, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), придбав пістолет з маркуванням «EKOL Majarov» cal 9 mm P.A.K. серійний номер № НОМЕР_1 , після чого продовжуючи свою злочинну діяльність, став зберігати його при собі, та пересуватись вулицями міста Дніпра, в результаті чого переніс пістолет за місцем свого постійного проживання, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що на вказану вогнепальну зброю не має дозвіл, тим самими почав незаконно зберігати вогнепальну зброю не маючи відповідного передбаченого законом дозволу.

Так, 21.07.2021 року у період часу з 06:53 години до 08:17 години в ході проведення санкціонованого обшуку співробітниками Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет з маркуванням «EKOL Majarov» cal 9 mm P.A.K. серійний номер № НОМЕР_1 - який відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-21/23362-БЛ є короткоствольною вогнепальною зброєю - гладко ствольним пістолетом калібру 9 mm Р.А., виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «EKOL Majarov» cal 9 mm P.A.K. серійний номер № НОМЕР_1 , виробництва Туреччини. Внаслідок переробки, конструкція пістолета дозволяє проведення пострілів способом роздільного заряджання з використанням сигнального патрону калібру 9 mm Р.А. Кnall та сферичної кулі з металевого сплаву на основі свинцю, при цьому забезпечується достатня вражаюча здатність стріляних куль для ураження цілі - заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень, який ОСОБА_7 незаконно зберігав до 21.07.2021 року не маючи відповідного передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися:

- у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення, кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

- у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу кваліфікується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити правову кваліфікацію кримінальною правопорушення дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України і застосувати ч. 4 ст. 296 КК України про менш тяжке кримінальне правопорушення. Призначити обвинуваченому, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України мінімальне покарання передбачене санкціями статей ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтуванні вимог скарги захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам провадження. Так, апелянт, не погоджуючись з встановленою органом досудового розслідування кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України, вказує на те, що у ОСОБА_7 була відсутня мета на заволодіння чужим майном, оскільки йому не було відомо про наявність грошових коштів у сумі 4 500 грн у потерпілих, а сторона обвинувачення підтвердити або спростувати показання двох потерпілих належними і допустимими доказами не змогла та інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, у сторони обвинувачення немає.

Разом з цим, вказує, що допитані потерпілі та свідки у цьому провадженні під час судового слідства надати будь-які відомості щодо обставин заволодіння обвинуваченим належного ОСОБА_12 майном, як обов"язкової ознаки об"єктивної сторони складу злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, пояснити нічого не змогли. При цьому, зазначає, що свідчення, надані потерпілими на досудовому розслідуванні та у суді різняться і є сумнівними щодо доведеності вини ОСОБА_7 , в частині вимагання та заволодіння коштами, а тому тлумачиться на його користь. Водночас вказує, що судом не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_13 , чим, на думку апелянта, було надано перевагу свідкам сторони обвинувачення та порушено принцип змагальності.

Також, захисник посилається на недопустимість як доказу, протоколу огляду місця події від 22 липня 2021 року, а саме предмет огляду був спец. пакет № SUD2047032 в якому знаходиться предмет схожий на пістолет, оскільки з невідомих підстав, працівником поліції без участі обвинуваченого чи захисника, було здійснено його відкриття та у подальшому направлено на експертизу, відповідно до якої встановлено, що "наданий пістолет виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета та придатний до пострілів". Окрім того, апелянт вказує, що з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується не задовільно, на обліку у лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває, частково визнав свою вину і щиро розкаявся, та обставин провадження, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції статті, тому з огляду на викладені обставини, на переконання захисника, ухвала підлягає зміні.

В апеляційний скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна за ч.1 ст.263 КК України - 4 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вимог скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеності винуватості обвинуваченого, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, прокурор зазначає, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченому, який не працює, опосередковано характеризується, немає постійного законного джерела доходу, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, та, на думку прокурора, вчинення нових злочинів свідчить про те, що виправлення обвинуваченого на цей час неможливе без його ізоляції від суспільства та реального покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, звертає увагу на те, що під час судового засідання ОСОБА_7 визнав свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні передбаченого ч.3 ст.187 частково, а саме визнавши себе винуватим за ч.4 ст.296 КК України, та повністю не визнав своєї вини за ч.4 ст.263 КК України, що суд розцінив, як обрану позицію захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, тому вважає, що такі висновки суду вочевидь вказують на схильність ОСОБА_7 до вчинення нових злочинів, а також відсутність жалю з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Враховуючи вищеперераховані обставини, прокурор вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України є явно несправедливим через його м`якість, тому вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого та йоно захисника, які на задоволенні апеляційної скарги сторони захисту наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Твердження сторони захисту в апеляційних скаргах про те, що дії ОСОБА_7 повинні бути перекваліфіковані з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Колегія суддів оцінює висунуту стороною захисту версію в ході апеляційного розгляду, щодо подій, які мали місце 09.07.2021, як форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, яка не відповідає дійсним фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, встановленими судом під час судового розгляду.

Визнаючи ОСОБА_7 винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, його вина підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: показами потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 він знайомий більше року, проживають в одному районі. 09 липня 2021 року близько 07 год. 20 хв. він приїхав за місцем своєї роботи на СТО по АДРЕСА_2 , вийшов на вулицю, де біля машин клієнтів побачив ОСОБА_7 разом з невідомим чоловіком, який на запитання, що він робить на СТО, здійснив постріл йому в ногу. Надалі, ОСОБА_10 зайшов всередину СТО, взяв розчин та бинт для того, щоб обробити рану та за ним у приміщення СТО зайшов ОСОБА_7 . В цей час приїхав ОСОБА_11 . ОСОБА_10 вказав, що після цього в приміщення, де він перебував, повернувся ОСОБА_7 , взяв на столі грошові кошти в сумі 4500 грн., які він ОСОБА_10 , поклав на стіл на кануні та через дві хвилини пішов.

Також вина обвинуваченого підтверджується показами потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.07.2021 року, постановою про об`єднання кримінальних проваджень від 21.07.2021 року, протоколом огляду від 13.07.2021 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1643 від 12.07.2021 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1641 від 12.07.2021 року, протоколом огляду від 13.07.2021 року.

Колегія суддів, провівши аналіз здобутих доказів і доводів сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення та перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, яка передбачає покарання за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї, то вони не заслуговують на увагу.

Так, виходячи з правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к), безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене метою заволодіння чужим майном, чи неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 частково визнаючи свою вину у вчиненому злочині, пояснив, що 09.07.2021 року він разом зі своїм знайомим прибув на станцію технічного обслуговування (СТО), що розташована по АДРЕСА_2 , щоб забрати з ремонту автомобіль «Мерседес 190», який належав його знайомому. На СТО він побачив раніше знайомого йому ОСОБА_10 , з яким у нього виник словесний конфлікт, пов`язаний з несвоєчасним виконанням ремонту автомобіля «Мерседес 190», в ході якого він з револьвера системи Флобера здійснив постріл в ногу ОСОБА_10 ..

Разом з тим, посилання захисника на те, що у обвинуваченого була відсутня мета на заволодіння чужим майном, оскільки йому не було відомо про наявність грошових коштів у сумі 4 500 грн у потерпілих, є необґрунтованими та спростовується зазначеними поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , які узгоджується з іншими доказами у цьому провадженні, дослідженими судом. При цьому, будь-яких підстав для обмови обвинуваченого потерпілий ОСОБА_10 не мав, та стороною захисту у своїй скарзі такі обставини наведені не були.

На переконання колегії суддів, зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, суд встановив правильно, а тому вважати закон України про кримінальну відповідальність неправильно застосованим колегія суддів не може.

У зв`язку з чим доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів сторони захисту, зазначеним ним у апеляційних скаргах, не має.

Посилання захисника на те, що пояснення потерпілих, наданих на досудовому розслідуванні та суді різняться, є неспроможними, оскільки суд обґрунтував своє рішення лише тими доказами, які досліджував безпосередньо та не брав до уваги пояснення потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наданими на стадії досудового розслідування.

Доводи скарги захисника щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 22 липня 2021 року, а саме предмет огляду був спец. пакет № SUD2047032 в якому знаходиться предмет схожий на пістолет, не заслуговують на увагу, оскільки огляд зазначеного предмету, вилученого під час проведення обшуку у встановленому законом порядку, було проведено у присутності понятих, та обов"язкова участь підозрюваного та захисника, згідно до вимог закону, не передбачена. При цьому, із заявами про оскарження неправомірних дій органів досудового розслідування захисник у встановленому законом порядку не звертався.

Що стосується посилання захисника на те, що судом не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_13 , то вони є необґрунтованими, оскільки судом неоднаразово відкладалися судові засідання та надавався час стороні захисту для забезпечення явки цього свідка, враховуючи й ті обставини, що свідок ОСОБА_13 перебував на військовій службі у ЗСУ, проте останній до суду так і не з"явився.

У підсумку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок, як суворості так і м`якості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, визначивши остаточне покарання, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини що обтяжує його покарання, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 свою вину визнав частково, однак не розкаявся, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і занадто м`яким, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні за №0000699, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3