Справа № 725/4088/22
Провадження № 1-кп/720/157/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0003641 від 25 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з вищою освітою, працюючої перукарем, заміжньої, маючи на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2021 року близько 18 години 20 хвилин в темну пору доби при частковому вуличному електроосвітленні ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2115», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася на автомобільній дорозі Т-26-03 сполученням «Чернівці- Недобоївці-Хотин», а саме в межах населеного пункту с. Топорівці Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони с. Рідківці в напрямку с. Колінківці, в межах своєї смуги руху, із включеним ближнім світлом фар на швидкості приблизно 40-50 км/год.
Проїжджаючи 20 км + 200 м вказаної автодороги, ОСОБА_7 в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, ігноруючи дорожній заборонний знак 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості руху» - 30 км/год., не зменшила швидкості руху, в результаті чого своєчасно не виявила пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу, зліва на право відносно напрямку її руху, в результаті чого допустила наїзд на останню. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_8 ..
Обвинувачена ОСОБА_6 винною себе визнала повністю і показала, що 24 грудня 2021 року після 18 години вона керуючи автомобілем марки ««ВАЗ-2115», державний номерний знак НОМЕР_1 , поверталась до себе додому в с. Шилівці Дністровського району. Рухаючись по дорозі в с. Топорівці зі сторони с. Рідківці в напрямку с. Колінківці, в межах своєї смуги руху, із включеним ближнім світлом фар на швидкості приблизно 40-50 км/год вона скоїла наїзд на ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги приблизно за 20 метрів від пішохідного переходу. Оскільки, ОСОБА_8 переходила дорогу у невстановленому місці, на вулиці було темно, то вона не побачила потерпілу та не встигла зупинити автомобіль, в результаті чого допустила наїзд на пішохода, яка внаслідок отриманих травм померла. У вчиненому розкаялась та повністю відшкодувала потерпілому завдану шкоду.
Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що він є онуком померлої ОСОБА_8 .. У вечорі 24 грудня 2021 року йому зателефонував сусід та повідомив про те, що на ОСОБА_8 скоїли наїзд та останню відвезли в лікарню. У зв`язку із цим, він відпросився з роботи та негайно виїхав до лікарні, де бабуся померла. Обставини пригоди йому невідомі, оскільки він не став очевидцем події. Претензій до обвинуваченої не має, оскільки остання відшкодувала завдану шкоду та просив не позбавляти волі обвинуваченої, не заперечував проти призначення їй покарання у виді штрафу.
З висновку судово-медичної експертизи № 1157 від 03 лютого 2022 року слідує, що смерть ОСОБА_8 настала від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок отриманої за життя політравми у вигляді множинних переломів кісток тазу, ребер, поперекового відділу хребта, субарахноїдальних крововиливів.
З висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/126-22/3435-ІТ від 26 травня 2022 року слідує, що в даній дорожньо-транспортній обстановці водію автомобіля ВАЗ 2115, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 необхідно було керуватись вимогами пункту 12.2 ПДР, а з моменту виникнення перешкоди для руху діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3 ПДР, зміст яких приведено у дослідницькій частині. В даній дорожньо-транспортній обстановці пішоходу ОСОБА_9 необхідно було керуватись вимогами викладеними у розділі 4 ПДР.
В даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-2115, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог пункту 12.9(б) ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням даної пригоди, через вказані у дослідницькій час причини. Для дослідження запитання щодо відповідності дій пішохода ОСОБА_9 вимогам ПДР і встановлення причинного зв`язку між його діями та настанням пригоди, спеціальні авто-технічні пізнання не потрібні та може бути вирішено ініціатором призначення експертизи самостійно, у відповідності вищенаведених вимог ПДР.
Враховуючи, що обвинувачена свою вину визнала повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.
Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченої у порушенні 24 грудня 2021 року п.п. 1.5, 2.3 (б,д), 12.9 (б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_8 повністю доведена та її дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Суд виходить з того, що у відповідності до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
В даному кримінальному провадженні суд враховує ступень тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких; суспільну небезпеку вчинених обвинуваченою протиправних дій, які виразились у прояві неуважності до дорожньої обстановки та самовпевненості у своїх діях, не обрання безпечної швидкості руху, наслідком яких стало загибель ОСОБА_8 ..
В той же час, суд враховує поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, яка розкаялась та повністю відшкодувала потерпілому завдану шкоду, в результаті чого потерпілий заявив в суді, що не має претензій до обвинуваченої та просив не позбавляти її волі.
Суд приймає до уваги, що обвинувачена є інвалідом 3 групи, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, надавала волонтерську допомогу під час воєнного стану, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої добровільне відшкодування завданої шкоди та її щире каяття, яке виразилось у тому, що вона повністю визнала свою вину та щиро жалкує про скоєння нею злочину, засуджує свою протиправну поведінку та в процесі судового розгляду справи дала правдиві показання, які посприяли органам правосуддя встановити істину по справі.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Оскільки, в момент ДТП пішохід ОСОБА_9 в порушення вимог розділу 4 ПДР переходила проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу в темну пори доби, то в даній дорожньо-транспортній обстановці в її діях вбачається неправильна поведінка, яку суд відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України також визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої.
Доводи захисника на активне сприяння розкриттю злочину як на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд вважає безпідставними, оскільки на досудовому слідстві вона не давала покази посилаючись на ст. 63 Конституції України.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З досудової доповіді органу пробації від 24 жовтня 2022 року, складеної в порядку ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачену, вбачається, що імовірність вчинення обвинуваченою повторного правопорушення низька, ризик небезпеки її для суспільства також оцінюється як низький. Зважаючи на поведінку обвинуваченої, її спосіб життя, морально-духовний стан, уповноважений орган пробації вважає доцільним виправлення обвинуваченої без позбавлення волі, оскільки вона не становить високої небезпеки для суспільства.
З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачена не уникала, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченої за період кримінального провадження, а також те, що вона є інвалідом 3 групи, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, вину повністю визнала та у вчиненому щиро розкаялася, добровільно відшкодувала потерпілому завдану шкоду, неправильну поведінку потерпілої в момент ДТП, й те, що обставин, котрі обтяжують покарання, у справі не встановлено, суд визнає дані обставини винятковими та вважає, що мінімальна міра основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України не відповідає особі обвинуваченої, а вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку із чим, керуючись ст. 69 ч. 1 КК України приходить до висновку про доцільність переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286 ч. 2 КК України, а саме у виді штрафу, який є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Слід зазначити, що вказані обставини, які надають право суду для застосування ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286 ч. 2 КК України, відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 01 листопада 2022 року, справа № 727/2780/21, провадження № 51-4476км21.
При визначенні суми штрафу суд виходить з роз`яснень, викладених у п. 2 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7, відповідно до яких, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.
За вказаних обставин, виходячи з принципів індивідуалізації та справедливості, а також загальних засад призначення покарань визначених в ст.ст. 50, 65 КК України, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та майнового стану обвинуваченої, яка є інвалідом 3 групи, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працевлаштована та має стабільний заробіток, суд приходить до висновку про призначення їй основного покарання у виді штрафу в розмірі 8000 (вісім тисяч) неподаткових мінімумів громадян.
Крім цього, зважаючи на тяжкі непоправні наслідки в результаті порушення обвинуваченою правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть особи, суд вважає за необхідне призначити їй додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а наявні судові витрати по справі відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню в дохід держави з обвинуваченої.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 8000 (вісім тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 136000 (сто тридцять шість тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Речові докази по справі:
- пластмасові деталі від автомобіля марки «ВАЗ-2115», державний номерний знак НОМЕР_1 , які знаходяться на зберіганні в камері схову Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику або законному володільцю автомобіля;
- білий поліетиленовий пакет та канцелярські товари потерпілої, одяг, взуття, мобільний телефон, його кришка, батарея та милиці потерпілої, які знаходяться на зберіганні в камері схову Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути потерпілому ОСОБА_5 ;
- автомобіль марки «ВАЗ-2115», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику або законному володільцю, знявши з нього арешт накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2021 року.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по справі в розмірі 10983 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні 68 копійок.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів через райсуд з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1