Справа №613/1552/15-к Провадження № 1-кп/613/20/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальне провадження №0000081 від 13.02.2015 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшани, Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , 2019 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 18.02.2013, близько 16-12 год., діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , через мережу Інтерент розмістив на сайті «Сландо» рекламу про продаж відео карти на персональний комп`ютер, після чого запропонував ОСОБА_7 послугу з придбання відео карти, якої в нього насправді не було, внаслідок чого заволодів грошовими коштами останнього в сумі 700.00 грн., однак своє зобов`язання не виконав, обернувши кошти на свою користь та спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання зазначає, що станом на день судового засідання з дня вчинення кримінального правопорушення минуло 10 років 1 місяць 12, отже навіть за умови врахування строку перебування обвинуваченого у розшуку, строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності сплинув, що підтверджується і правовими висновками ВС у справі 735/1121/20, викладеними у постанові від 02.02.2023.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності.

Прокурор проти заявленого клопотання не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, зазначив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Суд, вислухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст. 49 КК України, в редакції на момент вчинення злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, в редакцій, чинній на день розгляду справи, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ст.12 КК України в редакції станом момент вчинення злочину, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, а в редакції, чинній на день розгляду справи до нетяжких злочинів, отже строк давності в обох випадках становив п`ять років з моменту вчинення.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України /в редакції станом на момент вчинення злочину/ перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її

затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Згідно з ч.3 цієї ж норми, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Згідно з ч.2, 3 ст.49 КК України в редакції, чинній на день розгляду справи, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Як вбачається з обвинувального акту датою вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, є 18.02.2013.

Вироком Богодухівського районного суду від 26.11.2015 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст..75 КК України з випробуванням на 2 роки. Вказаний вирок було оскаржено прокурором та під час розгляду справи апеляційним судом, було оголошено розшук обвинуваченого у зв`язку з неможливістю встановити його місце знаходження, оскільки останній не з`являвся в судові засідання.

20.05.2019 місце знаходження обвинуваченого було встановлено, що підтверджується рапортом працівників поліції.

01.10.2019 знов оголошено розшук обвинуваченого, 10.02.2020 провадження відновлено, 11.02.2020 вирок Богодухівського районного суду від 26.11.2015 скасовано, а провадження направлено на новий розгляд.

Вирішуючи питання, про наявність або відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.49 КК України щодо зупинення або переривання строку давності, суд виходить з такого.

У своїй постанові у справі № 344/7812/16-к Верховний Суд відзначив, що системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. При цьому такою особою визнається підозрюваний або обвинувачений, який, вчинивши кримінальне правопорушення, здійснив усі необхідні дії, спрямовані на приховування місця свого перебування від слідства чи суду.

У постанові від 02 березня 2023 року у справі № 382/1118/21 Верховний Суд зазначив, що під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтися до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Така підстава для оголошення розшуку як «місцезнаходження обвинуваченого невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства або суду, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування або судового провадження у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього, а для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт умисного ухилення підозрюваного або обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.03.2016 року обвинуваченого ОСОБА_5 дійсно оголошено у розшук, провадження зупинено.

З рапорту працівників поліції від 20.05.2019 вбачається, що було встановлено місце знаходження ОСОБА_5 , який проживає в с.Шарівка Царичанського району, Харківської області. До рапорту приєднано письмове пояснення ОСОБА_5 , з якого вбачається, що після ухвалення вироку Богодухівським районним судом він переїхав до Донецької області, де проживав півтора роки, а потім переїхав до Дніпропетровської області, де постійно проживає. Про надходження апеляції прокурора та необхідність явки до апеляційного суду не знав, дізнався про це від працівників поліції. Наміру переховуватись не мав.

З наданих в подальшому суду першої інстанції документів вбачається, що ОСОБА_5 тривалий час проживає на території Ляшківської ОТГ Царичанського району Дніпропетровської області, проживає зі співмешканкою, з якою у них народилась дитина, працює, утримує родину /а.с.241-243/.

З журналів судових засідань вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції у 2015 році, ОСОБА_5 з`являвся в усі судові засідання, тобто не допускав процесуальної поведінки, яка б свідчила про його намір ухилитись від суду, був присутнім при оголошенні вироку.

З висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_5 виявляє легку розумову відсталість з поведінковими порушеннями.

Враховуючи сукупність викладених обставин, а також беручи до уваги, що ОСОБА_5 є юридично необізнаним, не знав про надходження апеляції прокурора /матеріали провадження не містять підтвердження отримання ним повідомлення про направлення справи до суду апеляційної інстанції/, а також про процесуальний обов`язок з`явитись до Апеляційного суду, переїхав в іншу область після закінчення розгляду справи щдо нього, де відкрито проживав на території громади, суд доходить висновку, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченими будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду.

Тому період з 24.03.2016 року з моменту постановлення ухвали про розшук до 20.05.2019 день виявлення ОСОБА_5 за новим місцем проживання, суд не розцінює як час ухилення та не подовжує на цей строк /3 роки 6 місяців/ п`ятирічний строк, передбачений частиною першою статті 49 КК України, та доходить висновку, що строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, закінчились 18.02.2018.

Крім того суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) міститься висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Висловлюючи вищенаведений правовий висновок, Велика Палата ВС вважала, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів. Однак, незалежно від того, ухиляється особа від кримінальної відповідальності чи ні, з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії. Крім цього, навіть якщо людина уникає несприятливих для себе правових наслідків попередньої злочинної діяльності, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років дає підстави презюмувати її виправлення.

Водночас, Верховний Суд зазначив, що підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означав би, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку. Тому перебіг давності згідно з частиною третьою статті 49 КК переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тобто скоєння впродовж строку давності нового кримінального проступку чи нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або менш суворі за видом заходи примусу, не впливає на перебіг диференційованих строків давності. А вчинення особою в межах передбаченого частиною першою статті 49 КК строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад два роки, тягне переривання строку давності, який починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину.

Так, самим обвинуваченим до матеріалів даного провадження було приєднано копію вироку Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2019, яким його було засуджено за ч.2, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців, вирок набрав законної сили. Як вбачається з вироку, датою вчинення першого правопорушення за цим вироком є 05.11.2018.

Отже, суд не вбачає підстав для застосування ч.3 ст.49 КК України, оскільки кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_5 було засуджено Царичанським районним судом у 2019 році, вчинені ним поза межами диференційованого п`ятирічного строку після вчинення у 2013 році кримінального правопорушення за цим провадженням.

Згідно зі статтями 284288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності

Звільнення від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є безумовним та не залежить від примирення з потерпілим, відшкодуванням шкоди, тощо.

Водночас закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, та не позбавляє потерпілу особу права звернутись з позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази та процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у провадженні відсутні, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.12, 44, 49, 190 КК України, ст. 284 КПК України -

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопрушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження № 00000581 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України закрити, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя