ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3265/22 Справа № 175/3086/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на неї обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, долю речових доказів та цивільний позов.

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Так,Обвинувачена ОСОБА_8 , 20 березня 2021 року приблизно о 09 годині 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 , зареєстрована, АДРЕСА_2 , здійснювала буксирування за допомогою гнучкого зчеплення, автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 , зареєстрований АДРЕСА_3 під керуванням водія ОСОБА_13 , в крайній лівій смузі для руху по а/д Н-31 « Дніпро Петриківка Царичанка Кобеляки Решетилівка» та проходить через с. Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку з боку с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області в напрямку м. Дніпро.

Під час руху, водій ОСОБА_8 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам та не виконавши покладені на неї обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, перед початком руху та виконання маневру розвороту ліворуч поза перехрестям не переконалась у безпеці свого маневру, розпочала рух та виконуючи маневр розвороту ліворуч на а/д Н-31 «Дніпро Петриківка Царичанка Кобеляки Решетилівка», яка проходить через с.Партизанське, Дніпровського району, Дніпропетровської області, де в районі 30 км + 65,8 м., вищезазначеної дороги, не дала дороги автомобілю «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 , в салоні якого перебував пасажир ОСОБА_15 та рухався в зустрічному для неї напрямку руху, у разі чого автомобіль «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 скоїв наїзд на гнучке буксирувальне зчеплення, після чого продовжив некерований рух та скоїв наїзд на дорожнє бар`єрне огородження зліва за напрямком його руху.

Своїми діями водій автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої спричинено смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Смерть ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 45 хвилин, внаслідок тупої травми тіла у вигляді переломів кісток черепу, переломів ребер, ключиці та лопатки праворуч, розривів правої легені, крововиливів у м`які покривні тканини голови та тулубу, під оболонку головного мозку, ран на голові, численних синців на голові та тулубі, садна на грудній клітині, котра, у своєму перебігу, супроводжувалася розвитком гнійного бронхіту, гнійного та гнійно-фібринозного плевриту, і, у послідуючому, ускладнилася поліорганною недостатністю. Наявні тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 - як дружини загиблого, 150000 грн. та ОСОБА_15 - малолітньому сину, в інтересах якого діє ОСОБА_5 , 150000 грн.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, представник потерпілої ОСОБА_5 посилається на незаконність рішення суду в частині призначення покарання обвинуваченій. Так, на переконання апелянта, суд, призначаючи ОСОБА_16 покарання, не надав належної оцінки ступеню тяжкості інкримінованого злочину, його наслідкам, які виразилися у смерті ОСОБА_15 , а також думці потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання. Водночас, представник потерпілої не погоджується із вироком в частині вирішення цивільного позову, оскільки суд не в повній мірі врахував, що внаслідок вчинення ОСОБА_17 цього злочину, ОСОБА_5 залишилися без чоловіка, а ОСОБА_15 без батька, який був єдиним годувальником в сім`ї, та у зв`язку з його смертю їх життя зазнало суттєвих змін, а їх страждання є триваючими, оскільки батька та чоловіка їм ніхто не замінить, тому апелянт вважає, що заявлений цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі та вважає, що вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, й покласти на неї обов"язки, згідно з п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, через непризначення обвинуваченій за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. На переконання прокурора, суд не обгрунтував свого рішення в цій частині та не надав належної оцінки всім обставинам провадження, зокрема порушенню обвинуваченою Правил дорожнього руху України та наслідки її протиправних дій, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_15 , тому вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілу, які свої підтримали апеляційні скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, й в апеляційних скаргах не оспорюється, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченій покарання, вказаних вимог закону було дотримано не в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_8 основне покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченої, думку потерпілих, з яких ОСОБА_5 , при визначені міри покарання просила суд позбавити обвинувачену волі, а ОСОБА_14 поклався на розсуд суду, а також, наявність обставин, що помякшують покарання щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення основного покарання обвинуваченій в межах санкції інкримінованого злочину, у виді позбавлення волі, без його реального відбування, й підстав вважати його занадто мяким, колегія суддів не убачає.

Разом з цим, суд, вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, яке в цьому випадку є факультативним, також врахував ступінь вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину, та те, що транспортний засіб обвинуваченій потрібен для того, щоб мати змогу працювати, та її бажання відшкодовувати завданні збитки, тому дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без призначення додаткового покарання.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

При цьому, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами повинно призначатися з урахуванням особи обвинуваченої, а також обставин кримінального правопорушення. Обставини, які свідчать про те, що позбавлення особи спеціального права суттєво ускладнює пошуки нової роботи та вирішення побутових питань, мають бути підтвердженні належними доказами. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 (справа №367/6235/18).

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не призначивши обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не надав належної оцінки характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, та було вчинено внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України, та наслідкам його вчинення, а саме заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та спричинення смерті потерпілого ОСОБА_15 .

При цьому, матеріали провадження не містять та апеляційним судом не встановлено будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали призначенню додаткового покарання, зокрема того, що виконання роботи обвинуваченої пов`язано з керуванням транспортним засобом та доходи від цієї роботи є єдиним засобом її існування.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд не навів докладних мотивів, з яких він вважав можливим не призначати додаткове покарання ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченій лише основного покарання без визначення додаткового, враховуючи обставини кримінального провадження та наслідки спричиненні злочином, не буде справедливим та не відповідатиме його меті - виправленню й попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, пунктом 3 частиною 1 статті 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого необгрунтовано не призначив обвинуваченій додаткове покарання, визначене санкцією інкримінованого злочину, колегія суддів убачає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині з ухваленням нового вироку.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид та розмір призначеного основного покарання за ч. 2 ст 286 КК України, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій окрім визначеного судом основного покарання й додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке буде в повній мірі відповідати вимогам статей 50, 65 КК України.

Разом з цим, суд погоджується з висновком суду про необхідність звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Що стосується доводів представника потерпілої ОСОБА_5 про незаконність рішення суду в частині вирішення її цивільного позову то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого; шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільний позов ОСОБА_5 , вказані вимоги закону виконав не в повній мірі.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов, в якому просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином по 150000 грн. на її користь та на користь ОСОБА_15 , в інтересах якого вона діє, як законний представник.

Суд, задовольняючи частково цивільний позов, виходив із того, що потерпіла ОСОБА_5 втратила чоловіка, а їх спільний син батька, що свідчить про моральні страждання обох, тому стягнув з обвинуваченої, з урахуванням обставини вчиненого злочину, душевних страждань, які вони зазнали, в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 - 100000 грн, а ОСОБА_18 - 50000 грн.

Між тим, на переконання апеляційного суду, суд, стягуючи в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_15 - 50000 грн. та ОСОБА_5 - 100000 грн. не надав належної оцінки тому, що малолітній ОСОБА_15 втратив батька, а ОСОБА_5 - чоловіка, годувальника сім`ї, з яким вони перебували у міцних сімейних відносинах, тому апеляційний суд вважає, що такий розмір відшкодування шкоди в цьому випадку є неспіврозмірним з понесеними ними моральними стражданнями та підлягає збільшенню.

Отже, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, й частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілої, та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_8 в частиін призначення покарання та вирішення цивільного позову, з ухваленням нового вироку в цій частині у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 скасувати в частиін призначення покарання та вирішення цивільного позову.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п.п 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Збільшити суму завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 , в розмірі 150000 (сто пятдесяти тисяч) грн.

Збільшити суму завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 , в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_20