Справа №592/6049/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/446/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА
Іменем України

16 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні кримінальне провадження № 592/6049/22 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2022 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки слідчий суддя не врахував, що підозрюваний раніше судимий за аналогічні злочини у сфері земельних відносин та інших правопорушень, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, при врученні повідомлення про підозру і клопотання про застосування запобіжного заходу тікав від працівників поліції, що вказує на існування ризику переховування від органів досудового розслідування, суду, є багатодітним батьком та відповідно має можливість виїхати за кордон, тому наявний запобіжний захід не зможе запобігти належній процесуальній поведінці останнього.

До Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернувся слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, а також контролюючих органів, в період часу з початку 2009 року до 11.12.2017, здійснював самовільне будівництво нерухомого майна на самовільно зайнятих земельних ділянках, загальною площею 0,0039 га за адресою: АДРЕСА_1 , що завдало значної шкоди її законному володільцю в особі Сумської міської ради на загальну суму 175500 грн, в умисному невиконанні рішення Господарського суду Сумської області від 13.09.2021 у справі № 16/266-09 та постанови Харківського апеляційного суду від 28.11.2011, що набрали законної сили.

26.01.2022 до ЄРДР за № 0000021 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, 29.08.2022 за ч. 3 ст. 197-1 КК, а 30.08.2022 ОСОБА_7 було направлено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК.

Зважаючи на те, що встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2022 у задоволенні вказаного клопотання слідчому відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, до початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 (кожного окремо) надійшли письмові заяви про розгляд матеріалів провадження в порядку письмового провадження відповідно ст. 406 КПК, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги прокурора у відсутності сторін, що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000021 відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК, в межах якого слідчий за погодженням із прокурором Окружної прокуратури м. Суми звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків в кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Здійснивши розгляд вказаного клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, поклавши одночасно на останнього обов`язки на строк два місяці: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; прибувати за кожною вимогою на визначений час до Сумського ВП ГУНП в Сумській області, прокуратури, суду, а не застосування будь-якого іншого, більш суворого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. При цьому обґрунтованість підозри ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється і наявні в матеріалах докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Так, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Таким чином, суд повинен взяти до уваги, крім обставин, передбачених ст. 177 КПК, також особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Зокрема, висновки про ступінь ризиків та можливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваної особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96), але у той же час питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба ізоляції підозрюваного не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінальних правопорушень (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу. При цьому слід враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, наявні кошти (матеріальне становище), зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти, його заяви щодо прагнення виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у нього кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо.

Ризик втечі також має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§ 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 ч. 1 КПК, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

В ході судового розгляду слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту і правильно встановив, що під час судового розгляду прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Твердження прокурора про наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, оскільки ці обставини враховані слідчим суддею при постановлені ухвали. При цьому питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді (суду), рішення якого відповідає вимогам КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків (ч. 5 ст. 194 КПК), у зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4