Справа №591/759/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/855/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченених ч.3 ст.152, ч.4 ст.301-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2023 року клопотання прокурора було задоволено і до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 березня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 будучи раніше судимою особою та не відбувши покарання за попереднім вироком, обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, обізнаний про місце проживання свідка та потерпілої, особисто знайомий зі свідком, крім того до суду спрямоване інше кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 з угодою про визнання винуватості за ст. 389 ч.2 КК України, а тому існують достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка, продовжити скоєння кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу в частині обрання запобіжного заходу скасувати та призначити більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

В обгрунтування апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_7 вказує, що досудове розслідування, в межах якого проведено ряд експертиз вже закінчено, висновки отримано. Інші підозрювані, обвинувачені в даному кримінальному провадженні відсутні. Тобто ризик впливу на іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціалісту відсутній взагалі. Щодо можливості впливу на потерпілу та свідка, то ці припущення прокурора є нічим не підтвердженими і не узгоджуються з поведінкою обвинуваченого.

Зазначає, що Суд, в оскаржуваній Ухвалі погодився з позицією прокурора про ризик продовжити злочин чи вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 також є нічим не підтвердженими, а являються лише припущеннями сторони обвинувачення, що не мають під собою жодного підґрунтя. Єдиним доводом сторони обвинувачення з цього питання є те, що обвинувачений має судимість, за якою він не відбув покарання повному обсязі. Дійсно, обвинувачений лише частково відбув покарання (частково цьому перешкодив карантин та військовий стан), однак його «ухиляння» мало пасивний характер (він не переховувася, не втікав), а тому робити висновок про наявність ризику, передбаченого п.1 ст.177 КПК саме за цим фактом, абсолютно недоцільно.

Судом проігноровано аргументи сторони захисту, що в умовах воєнного стану переховування особи чоловічої статі призивного віку, військовозобов`язаного, яким є обвинувачений, є досить сумнівним, оскільки неможливо покинути територію України (до того ж закордонний паспорт у обвинуваченого відсутній), пересування за межі міста також здійснюється через блокпости з перевіркою документів, періодично проводяться перевірки мешканців міста, діє комендантська година, яка обмежує пересування громадян в нічний час.

Також при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не враховано поведінку обвинуваченого вже після пред`явлення йому підозри. Так, після вручення останньої. 08.11.2022 року, він самостійно повернувся додому, а наступного дня з`явився до слідчого у назначений час. Вже в цей момент він був ознайомлений з клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, санкцію статті кримінального кодексу, за якою підозрюється, однак не вчинив будь-яких дій, спрямованих на переховування. Також, ОСОБА_8 не відмовлявся від дачі показів, що підтверджується матеріалами справи, добровільно надав мобільний телефон для ознайомлення слідства зі його змістом, тобто вчиняв дії, спрямовані на допомогу слідству з`ясувати всі обставини справи.

Прокурором не доведено, що даним ризикам не можливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченених ч.3 ст.152, ч.4 ст.301-1 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на учасників провадження, про яких обізнаний, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З врахуванням вищезазначеного, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянта відносно того, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявних ризиків, які визначені в ч.1 ст.177 КПК України, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим ухвалу суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2023 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 березня 2023 року включно без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4