Справа № 548/2923/21
Провадження №1-в/548/11/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2023 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Хорол подання начальника Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт, або заміну його іншим покаранням стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні дітей не має, військовослужбовця, засудженого 16 березня 2022 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт з утриманням 10% заробітної плати щомісячно в дохід держави,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним поданням, в якому просить суд вирішити питання про звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт засудженому ОСОБА_4 або замінити іншим цей вид покарання.

В обґрунтування клопотання суб`єкт звернення зазначає, що вказаний вирок суду набрав законної сили та був звернутий судом до виконання шляхом надіслання до Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області.

Відбувши частину покарання за місцем роботи, засуджений ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , в зв`язку з чим залишилося не відбутими 9 місяців 28 днів покарання.

Приймаючи до уваги те, що засуджений ОСОБА_4 призваний на військову службу по мобілізації, являється військовослужбовцем Збройних Сил України, що є об`єктивними обставинами, що унеможливлюють виконання покарання у виді виправних робіт, наведене стало підставою звернення до суду із даним поданням.

Представник органу пробації до суду не з`явився, подав заяву, в якій подання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив його задовольнити, а саме: вирішити питання щодо можливості заміни призначеного судом покарання іншим покаранням, в іншому випадку - звільнити засудженого від покарання у виді виправних робіт.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, взявши до уваги клопотання учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали, що додані до подання, у тому числі матеріали особової справи №01/2022, встановив, що 16 березня 2022 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді одного року виправних робіт з відрахуванням 10% його заробітку в прибуток держави.

Вказаний вирок набрав законної сили та був звернутий судом до виконання шляхом видачі відповідного розпорядження судом 16 квітня 2022 року.

Крім цього, матеріали, додані до подання, свідчать про те, що на час ухвалення обвинувального вироку ОСОБА_4 був офіційно працевлаштований та додані до кримінального провадження докази дозволяли призначити йому такий вид покарання, як виправні роботи.

Вказаний вирок суду набрав законної сили та був звернутий до виконання.

18.04.2022 відповідно до повідомлення начальника Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області, копію вироку суду було отримано та прийнято до виконання.

Відповідно до підписки, відібраної у засудженого (а.с.12 особової справи), ОСОБА_4 було роз`яснено порядок відбування покарання у виді виправних робіт, що передбачено ст.41 КВК України та наслідки ухилення від відбування покарання.

Як убачається із матеріалів особової справи, наказом № 107к від 08.08.2022, виданим головою правління ПАТ "Хорольський механічний завод" засуджений ОСОБА_4 звільнений від роботи з 08.08.2022 і направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки призваний на військову службу під час мобілізації до Збройних сил України зі збереженням місця роботи і посади.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 № 213 засудженого ОСОБА_4 з 08 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу частини.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2022 № 276 засудженого ОСОБА_4 з 09 жовтня 2022 року переведено до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .

Порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт визначено Главою 9 КВК України, організація здійснення уповноваженим органом з питань пробації наглядових та соціально-виховних заходів до засуджених до покарання, зокрема у виді виправних робіт, визначено Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі від 29.01.2019 № 272/5 (далі по тексту Порядок).

З аналізу вказаних нормативно правових актів слідує, що виконання покарання у виді виправних робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їх поведінкою відповідно до вимог КВК України уповноваженим органом пробації.

У п.8 Порядку, передбачено, що у десятиденний строк після поставлення засудженої особи на облік (крім засуджених до ОВ) уповноважений орган з питань пробації надсилає до: суду, який ухвалив судове рішення стосовно засудженої особи, - повідомлення вироку до виконання; військкомату стосовно осіб, які перебувають на військовому обліку та підлягають призову на строкову службу, - повідомлення про те, що засуджена особа згідно із законодавством призову на строкову військову службу не підлягає.

Питання проходження військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу",стаття 1 якого передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає, зокрема, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку. Від виконання вищевказаного військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 14 ч. 9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються: зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання; виключення з військового обліку громадян, яких: раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються з метою планомірного переведення національної економіки на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України - на організацію і штати воєнного часу.

Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією" та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", статтею 22 якого визначено такий обов`язок громадян як з`являтися за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Згідно із статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призовуна військову службу під час мобілізації, серед таких підстав не зазначено військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт не застосовується до військовослужбовців.

Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кримінально-виконавчий кодекс України не регулюють питання заміни покарання у виді виправних робіт засудженим, які стали військовослужбовцями, так само і звільнення від подальшого відбування такого покарання, чи зупинення виконання вироку.

Таким чином, має місце прогалина в законі, вирішення якої можливе шляхом застосування аналогії Закону.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний принцип верховенства права знайшов своє закріплення та був деталізований у статтях 2, 6 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які передбачають, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права; суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Варто звернути увагу, що стаття 8 ч.1 КПК України, унормовуючи обов`язок суду при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права, окремо акцентує увагу на визначенні суті цього принципу: «людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави».

Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону». Однак, у практиці трапляються непоодинокі випадки, коли закон не повною мірою відповідає таким критеріям, що має місце і в даному випадку.

Як зазначено у спеціальному Дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою «Мірило правовладдя» («Rule of law checklist», розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 11-12 березня 2016 року), поняття «право» (law) охоплює не лише конституції, міжнародне право, статутне право та підзаконні акти, а й також - де доречно - суддєстворене право (judge-made law), як-то норми загального права, всі з яких є зобов`язальної природи. Будь-який припис права має бути доступним і передбачуваним (рішення ЄСПЛ у справах «Achour v. France», заява № 67335/01, п. 42; «Kononov v. Latvia» [ВП], заява № 36376/04, п 185).

Як зазначено у згадуваному Дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою «Мірило правовладдя» («Rule of law checklist», розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 11-12 березня 2016 року), «передбачуваність» означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачуваними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними».

Крім того, у цьому Дослідженні міститься висновок про те, що поняття «якість закону», зокрема, охоплює таких два складових елементи:

- передбачуваність актів права (чи наслідки приписів права є передбачуваними? чи укладено акти права в зрозумілий спосіб? чи вказує нове законодавство чітко на те, що попередньо ухвалене (і яке саме) законодавство скасовано або змінено? чи зміни інкорпоровано до зведеної версії приписів актів права, припустимої для суспільства?);

- сталість і послідовність приписів права (чи є приписи актів права сталими та послідовними? чи є приписи актів права сталими настільки, що вони зазнають змін лише за належного попередження про це? чи є їх застосування послідовним?).

У контексті охарактеризованого критерію «якості закону» слід зазначити, що встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону», зобов`язують такий суд застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону.

Вирішуючи клопотання представника органу пробації, суд з урахуванням критерію "якості закону" зазначає, наступне.

Діючі норми КК, КПК, КВК регламентують питання звільнення від покарання певних категорій осіб з урахуванням зміни їх статусу після засудження.

КК Украни містить категоричну заборону застосовувати відносно військовослужбовців такий вид покарання, як виправні роботи.

Вказаний вид покарання не має аналогу серед спеціальних видів покарань, які можуть бути призначені чи застосовані відносно військовослужбовців згідно Х розділу КК України.

Наявність спеціального суб`єкта - військовослужбовець - вимагає специфіки застосування до такої категорії осіб не лише певної процедури судового провадження, а і самих покарань, які полягають у тимчасовому обмеженні прав військовослужбовців в умовах проходження ними військової служби.

Як зазначалося вище, ч.2 ст. 57 КК України має пряму заборону застосовувати виправні роботи до військовослужбовців, разом з тим, вказана норма забороняє це робити і відносно вагітних жінок, жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, щодо осіб, які не досягли 16 років і т.д.

При цьому, ч.3 ст. 57 КК України передбачає заміну даного виду покарання особам, що після постановлення вироку стали непрацездатними на штраф, а ч. 6 ст. 42 КВК України передбачає можливість дострокового звільнення від відбування покарання жінок, що стали вагітними.

Враховуючи ту обставину, що законодавець передбачив шляхи вирішення питання щодо покарання у виді виправних робіт відносно певних категорій осіб, які в силу виняткових обставин набули додаткових спеціальних (особливих) ознак, передбачених в статті Загальної частини для осіб, відносно яких не може бути призначений (застосований) певний вид покарання, суд вважає можливим застосувати Аналогію Закону в частині використання вказаної процедури для усунення законодавчої прогалини, щодо засуджених до виправних робіт осіб, які стали військовослужбовцями до повного відбуття покарання.

На переконання суду, найбільш сприятливою для засудженого буде використання процедури дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, так як заміна виправних робіт штрафом вимагає від засудженого набуття засудженим додаткових ознак, крім тих, які ним вже набуті, крім того, заміна засудженому виправних робіт на штраф буде погіршувати його становище в порівнянні з достроковим звільненям від подальшого відбування покарання.

З огляду на викладене та неможливість подальшого відбування засудженим ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт в зв`язку з проходженням військової служби, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування цього покарання.

Керуючись 41, 42, 43 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт або заміну його іншим покаранням стосовно засудженого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Достроково звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді 1 року виправних робіт з утриманням 10% заробітної плати в дохід держави ( невідбутий строк покарання 9 місяців 28 днів), призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16 березня 2022 року у зв`язку з набуттям засудженим статусу військовослужбовця, що перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий