Дата документу 30.01.2023 Справа № 336/6780/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/488/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6780/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) та його захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, близько 06 год. 35 хв. 23 жовтня 2020 року, керуючись умислом на грабіж, біля лісосмуги неподалік від прохідної ТОВ «Айс» по вул.Магістральній, 98 у м.Запоріжжі повторно відкрито заволодів належним ОСОБА_9 майном вартістю 4755 гривень, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просив вирок скасувати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок. Свої вимоги мотивував тим, що він не причетний до злочину, за який його засуджено. У справі відсутні беззаперечні та допустимі докази його винуватості. Висновки суду про його винуватість ґрунтуються на показах потерпілої, свідків, які є суперечливими. Мало місце його незаконне затримання, під час якого працівники поліції підкинули йому у задню кишеню брюк знайдений в кущах обабіч дороги телефон та гроші, які йому не належать. Під час досудового розслідування було порушено вимоги ч.ч.1, 2 ст.228 КПК. Огляд місця події від 23.10.2020 року проведено з порушенням вимог закону, оскільки він проводився з 10 год. 50 хв. до 11 год. 30 хв., хоча діяння мало місце о 06 год. 20 хв. Відсутні покази обов`язкових понятих при огляді.

В своїй апеляційній скарзі захисник просив визнати недопустимими доказами протокол затримання ОСОБА_8 в частині проведення особистого обшуку та вилучення мобільного телефону. Протокол огляду речей від 24.10.2020 року, мобільний телефон, протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.10.2020 року є недопустимими доказами. Вирок має бути скасований, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрито у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що покази потерпілої свідчать про те, що на момент затримання у ОСОБА_8 ніяких речей потерпілої при собі не було, що було безпідставно піддано сумніву судом. Вказане підтверджує покази обвинуваченого, що мобільний телефон потерпілої працівники поліції йому підкинули. Крім того, ОСОБА_8 до моменту проведення пред`явлення до впізнання продемонстрували потерпілій патрульні поліцейські на місці затримання. На відеозаписові до протоколу даної слідчої дії відсутнє пояснення потерпілої про прикмети, за якими вона впізнавала ОСОБА_8 . Потерпіла жодного разу не повідомила про наявність у нього видатної риси на обличчі - випираючого на передній частині лівої скули фурункула-жировика. Крім того, ОСОБА_8 був позбавлений можливості зайняти будь-яке місце серед осіб, які пред`являються до впізнання. Наведене свідчить про порушення вимог ч.1, 2 ст.228 КПК. У справі відсутні докази наявності у потерпілої грошових коштів на момент їх викрадення. Протокол огляду речей від 24.10.2020 року підлягає визнанню недопустимим доказом, оскільки є похідним доказом від недопустимого - незаконно вилученого мобільного телефону.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник та обвинувачений, вимагаючи скасувати вирок, вважали, що винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні не доведена.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами сторони захисту виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу) ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що біля 06 год. 30 хв. 23 жовтня 2020 року вона пішки рухалась біля буд.№98 по вул.Магістральній в м.Запоріжжі. До неї впритул підійшов чоловік і, подолавши її опір, вирвав сумку з рук та побіг в бік лісосмуги. ОСОБА_9 дуже добре розгледіла та запам`ятала зовнішність чоловіка, що вчинив грабіж, тому вона детально описала його співробітникам поліції. Після чого потерпіла та працівники патрульної поліції виявили обвинуваченого, який сидів в кущах в яру. Потерпіла пояснила, що вона впізнала обвинуваченого як в ході його пред`явлення для впізнання на стадії досудового розслідування поряд з іншими особами, так і під час судового розгляду. Вона беззаперечно впізнає ОСОБА_8 як особу, яка її пограбувала.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема

- протоколом огляду місця події від 23.10.2020 року, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості біля буд.№98 по вул.Магістральній в м.Запоріжжі, де виявлено та вилучено жіночу сумку, в якій знаходились документи на ім`я ОСОБА_9 та інші її особисті речі;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 23.10.2020 року та відеозаписом, з яких вбачається, що під час затримання ОСОБА_8 у останнього із задньої лівої кишені вилучено мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» в корпусі білого кольору;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.10.2020 року та відеозаписом, згідно яких ОСОБА_9 , вказує на ОСОБА_8 як на особу, що відкрито викрала її майно, впізнає його за рисами обличчя та за одягом;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 23.10.2020 року, яким підтверджені обставини злочинного посягання на потерпілу;

- протоколом огляду речей від 24.10.2020 року, відповідно до нього оглянуто мобільний телефон «Samsung Galaxy A30», який було викрадено у потерпілої і вилучено у обвинуваченого.

Наведені відомості та досліджені апеляційним судом докази повністю і беззаперечно спростовують доводи обвинуваченого і захисника про непричетність ОСОБА_8 до скоєння даного злочину.

Суд критично ставиться до заперечень апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про те, що працівники поліції підкинули ОСОБА_8 мобільний телефон потерпілої.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до змісту показів потерпілої та протоколу пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання остання беззаперечно впізнала його як особу, що вчинила грабіж щодо неї.

Відповідно до протоколу огляду вилученого під час затримання ОСОБА_8 телефону та доданої фототаблиці, саме з даного телефону о 07 год. 13 хв. 23 жовтня 2020 року було здійснено три виклики на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що використовувався свідком ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_8 на час вчинення описаних дій перебував у фактичних шлюбних стосунках. Як пояснив обвинувачений даний телефон йому не належить і його йому підкинули співробітники поліції.

Проте самого ОСОБА_8 було фактично затримано через 17 хвилин після вказаного дзвінка 23 жовтня 2020 року о 07 год. 30 хв (т.1 а.п. 84), що спростовує доводи обвинуваченого і його захисника про те, що телефон потерпілої ОСОБА_8 було підкинуто співробітниками поліції. Про це також свідчить та обставина, що співробітникам поліції не були відомі ні свідок ОСОБА_10 , ні її номер мобільного телефону. Під час затримання свого телефону у ОСОБА_8 не було. Тому дізнатись про номер свідка ОСОБА_10 вони не могли.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 підтвердила вказані обставини.

Таким чином під час апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що вказаними доказами повністю спростовуються заперечення обвинуваченого і захисника про непричетність ОСОБА_8 до скоєння даного злочину. У колегії суддів не викликає сумніву, що за наведених обставин грабіж вчинив саме обвинувачений ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту щодо порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст.228 КПК під час проведення пред`явлення особи для впізнання є безпідставними, адже спростовуються змістом відеозапису цієї слідчої дії, з якого вбачається, що усім особам, що пред`являються, запропоновано самостійно обрати одну з чотирьох табличок, на що двоє з осіб на власний розсуд взяли по табличці. Разом з тим ОСОБА_8 на власний розсуд обрав із тих табличок, що залишилися, номер «2».

Жодних доказів про те, що ОСОБА_8 обрав номер і місце під примусом, суду не надано.

Заперечення апеляційної скарги захисника про те, що потерпіла не вказала, за якими саме прикметами вона впізнає ОСОБА_8 , є безпідставними, оскільки як з протоколу впізнання особи, так і з відеозапису цієї дії вбачається, що ОСОБА_9 , вказавши на ОСОБА_8 як на особу, що відкрито викрала її майно, впізнає його за рисами обличчя та за одягом.

Інші обставини, на які посилались в апеляційних скаргах обвинувачений і захисник не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу).

Отже, оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4