Номер провадження: 11-кп/813/1262/23
Справа № 509/1243/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали кримінального провадження № 000640 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Руставелі Республіки Грузії, громадянина Республіки Грузії, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.15, ч.5 ст.185; ч.3 ст. 28, ч.5 ст.185 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 15 травня 2023 року з визначенням застави в розмірі 794 500 грн.

в с т а н о в и в:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області на розгляді перебуває кримінальне № 000640 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 15 травня 2023 року.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Апелянт посилається на незаконність на необґрунтованість ухвали суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, апелянт зазначає, що ухвала була постановлена із порушенням права обвинуваченого на захист без участі захисника, що призвело до порушення права ОСОБА_7 на справедливий суд. Крім того, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Висновок суду про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, нічим не мотивований. Звертає увагу на те, що тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачення не можуть вважатися достатніми причинами тримання особи під вартою. Також указує на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі родини та утриманців, які дають підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Зазначає, що визначений ОСОБА_7 розмір застави у сумі 794 500 грн. є завідомо непомірний та необґрунтований, оскільки він не має доходу, а його збереження є недостатніми. Вважає, що розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім, щоб гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Прокурор просить розглянути апеляційну скаргу сторони захисту без його участі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, позицію захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно вимог п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувану ухвалу було постановлено без участі захисника ОСОБА_6 , дані про отримання захисником копії судового рішення в межах строку на апеляційне оскарження в матеріалах справи відсутні, а тому відповідно до ч.3 ст.395 КПК України строк на апеляційне оскарження не вважається пропущеним.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 , підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, та відомості про особу обвинуваченого, в результаті чого дійшов висновку, що він може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто про наявність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, суд встановив, що враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , має місце реальний ризик, що він, перебуваючи на свободі, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання процесуальних обов`язків та може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а тому підстави застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою мають місце і на теперішній час.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 , є особою раніше судимою, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, має громадянство іншої держави, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, корисного злочину, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела доходу та законних способів існування, не має місця реєстрації на як території Одеської області, так і в Україні, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та його негативну репутацію.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання його під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_7 визначено непомірний та необґрунтований розмір застави, слід визнати безпідставними, оскільки розмір застави йому визначено в межах, передбачених КПК України, та, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для запобіганню існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилання апелянта на те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було розглянуто судом без участі захисника, чим було порушено право ОСОБА_7 на захист, позбавлені підстав. З журналу судового засідання випливає, що зазначене клопотання було розглянуто за участю захисник ОСОБА_13 , проти участі якого не заперечував обвинувачений.

Зважаючи на обсяг висунутого Гогічашвілі Гочі обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.15, ч.5 ст.185; ч.3 ст. 28, ч.5 ст.185 КК України, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, його негативну репутацію як раніше судимої особи, колегія суддів не знаходить правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Інші обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до 15 травня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4