Справа №950/82/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/811/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст.369, ч.1 ст.343 КК України.

До суду звернувся прокурор у кримінальному провадженні з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та існують.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2023 року клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, яке, у разі визнання винуватості, загрожує ОСОБА_8 , даних про його особу, а саме, того, що останній має судимість, що йому відоме місце проживання потерпілих та свідків, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, такі висновки суперечать дійсним обставинам справи та нормам вказаної статті, а також ст. 199 КПК України.

Апелянт вказує, що суд мав відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, що наявні раніше ризики не зменшились та що до ОСОБА_8 неможливо застосувати більш м`які запобіжні заходи, і прийняття, за таких обставин, рішення про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що суд порушив як вимоги національного законодавства, так і не дотримав відповідної практики ЄСПЛ.

Апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд зазначає про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, саме обвинувачення та суворість покарання не вказують на можливе переховування обвинуваченого від суду і стороною обвинувачення не було підтверджено безпеки такого переховування. Щодо встановленого судом ризику незаконного впливу на свідків, то він не існує у зв`язку з тим, що досудове розслідування завершено, усі необхідні слідчі дії проведено, свідків допитано, докази вилучено, справа перебуває у суді і з 20 січня 2022 року так і не було допитано потерпілих, свідків та не досліджено письмові докази, що, враховуючи навіть ту ситуацію яка склалась у державі, є невиправданим, при цьому обвинувачений перебуває під вартою, а підстави для продовження йому строку дії вказаного запобіжного є формальними.

На думку апелянта, недоведеним є ризик і можливого впливу на потерпілих та свідків, доказів наявності погроз чи спроб впливати на них обвинуваченим, стороною обвинувачення надано не було. При цьому, обвинувачений проживає разом з дружиною та донькою з 2004 року в м. Суми, потерпіла та її законний представник проживають в іншому місці, територіально віддаленому від м. Суми, тобто, ризик перешкоджати кримінальному провадженню, досудове розслідування у якому завершено, чи вплинути на потерпілих відсутній, більше того, у обвинуваченого відсутня така можливість загалом. Крім того, потерпіла вже надала свої показання щодо подій, зазначених в обвинувальному акті і вплив на неї, з метою їх зміни, є неможливим.

Також апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, з посиланням лише на наявність обвинувачення, проте, в чому конкретно вбачає суд ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не зазначено, а тому, і вказаний ризик недоведений та необгрунтований.

Апелянт зазначає, що обвинувачений виховує та утримує доньку 2004 року народження, має стійкі соціальні зв`язки, за станом здоров`я потребує лікування та реабілітації, має ІІІ групу інвалідності загального захворювання і у зв`язку з перебуванням під вартою, не зміг пройти черговий медичний огляд. Крім того, під вартою ОСОБА_8 перебуває з 25 жовтня 2021 року і жодних спроб щодо вчинення дій, які вказують на ризики, не вчиняв, однак, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг повністю їм запобігти, оскільки, не залишаючи житло цілодобово або у певний час доби, обвинувачений не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків, однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд не розглядав можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Право обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», на участь в судовому засіданні при розгляді поданої його захисником апеляційної скарги, була забезпечена шляхом призначення відеоконференціі між Сумським апеляційним судом та вказаною установою, однак, відео конференція по технічним причинам із Сумським СІЗО не відбулася. Захисник ОСОБА_7 не вбачав підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_8 та вважав за можливе розглядати подану ним апеляційну скаргу за відсутності останнього.

Враховуючи таку позицію захисника, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд даного кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі та врахував усталену практику ЄСПЛ та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України

Звертаючись до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та що ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не зменшили та існують, і запобігти зазначеним ризикам, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Перевіряючи обґрунтованість зазначеного клопотання, судом було враховано те, що судовий розгляд даного кримінального провадження на даний час триває і закінчити його до завершення строку дії попередньої ухвали, не є можливим.

Крім того, судом було встановлено, що ризики, які були підставою для обрання, та подальшого продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 не зменшились, а саме, можливість переховування від органу досудового розслідування або суду існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти статевої свободи малолітньої особи, за яке передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі. Ризик того, що обвинувачений може незаконного впливати на потерпілих та свідків, з метою зміни їх показань на свою користь, існує, зокрема, і у зв`язку з тим, що останньому відомо місце їх перебування, а з врахуванням інкримінованих останньому злочинів та кількості епізодів, існує ризик того, що ОСОБА_8 зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Таким чином, суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним і спрямованим саме на запобігання встановленим ризикам.

При цьому, саме з врахуванням того, що судовий розгляд триває і потерпілі у справі та свідки не допитані, а письмові докази не досліджено, про що зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, його посилання на зменшення чи не існування встановлених ризиків, є безпідставним, а наявність у обвинуваченого ІІІ групи інвалідності, дружини та доньки 2004 року, взагалі не свідчать про те, що встановлені судом ризики зменшились чи не існують та не є тими обставинами, за яких до останнього було б доцільним застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, на спростування доводів апелянта, колегії суддів вважає, що в даному випадку, з врахуванням фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів, їх суспільну небезпеку, неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів та необхідність продовження останньому строку дій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором доведена в повному обсязі.

При цьому, відсутність можливості у ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом чи вчинити інше кримінальне правопорушення, про що зазначає апелянт, свідчить лише про дієвість застосованого до нього запобіжного заходу, який необхідно продовжити з метою забезпечення і подальшої його належної процесуальної поведінки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог національного законодавства та з врахуванням Європейської практики, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4