КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/2724/22 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2114/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.02.2023 року. Захисники обвинувачених, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час. В обґрунтування апеляційних вимог захисники зазначають, що на час винесення ухвали від 16.01.2023 року обвинувачені знаходилися під вартою 20 місяців. Адвокат вважає, що прокурором не було доведено ризиків. ОСОБА_6 , маючи можливість виїхати, не залишив місце проживання. Наявність у суді обвинувального акту не дає підстав вважати ОСОБА_6 винним у злочинах. Твердження сторони обвинувачення про намір ОСОБА_6 виїхати є голослівним. Обвинувачений вже багато років проживає в Україні, закінчив тут вищий навчальний заклад. Має цивільну дружину - громадянку України та двох малолітніх дітей 2018 та 2019 року народження, сам ОСОБА_6 працював керуючим клініки «Спіна+», якою керує його брат ОСОБА_9 . Прокурором не доведено ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки потерпілий виїхав за межі України, в якості докази є протокол допиту дише одного свідка ОСОБА_15 , повідомлені обставини яким ніким не заперечуються, тобто не має змісту на нього впливати. Хоч обвинувачений офіційно не працевлаштований однак є керуючим клініки брата. Сторона захисту не погоджується з інкримінованим обвинуваченням та кваліфікацією дій ОСОБА_6 , він відповідно до обвинувального акту не є організатором злочину, готовий солідарно сплачувати потерпілому відшкодування, зазначені в його позові. Перебуваючи в слідчому ізоляторі, обвинувачений позбавлений можливості заробляти на утримання робити. Прокурором не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу, що обвинувачені подали заяви про бажання прийняти участь у військовій операції з визволення України. Зазначає, що під час повітряної тривоги адміністрація слідчого ізолятора не виводить ув`язнених із камер до укриття. Таким чином, ув`язнені піддаються катуванню та жорстокому поводженню. Щодо ОСОБА_7 захисник зазначила, що він теж багато років проживає в Україні, закінчив тут вищий навчальний заклад, має цивільну дружину, громадянку України, двох дітей 2017 та 2019 року народження, працює в рекламному бізнесі, хоча не офіційно. Щодо необґрунтованості ризиків захисник вказує аналогічні обставини. Вважає достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Захисник ОСОБА_8 зазначає, що він відповідно до обвинувачення не є організатором злочину. Доказів наявних ризиків суду не надано. Сторона захисту не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого. Готовий солідарно відшкодовувати потерпілому шкоду, одружений, на утриманні має 2 дітей, раніше не судимий, має посвідку на тимчасове проживання в Україні. Має хронічне захворювання. Адвокат зазначає, що до суду було подано копію обвинувального акту у зв`язку із чим було заявлено клопотання про його повернення. Оригінал надійшов до суду лише 23.03.2022 року і був залучений судом в невідомий спосіб. Вважає, що ухвала про призначення підготовчого судового засідання є незаконною, оскільки постановлена на підставі копії обвинувального акту, відповідно всі процесуальні дії вчинені після цього є незаконними, в тому числі і щодо продовження запобіжного заходу. До затримання обвинувачений мав стабільний дохід. Щодо ОСОБА_9 адвокат вказує, що він не є організатором злочину, не погоджується з кваліфікацією, готовий відшкодовувати солідарно шкоду за цивільним позовом. Одружений, на утриманні 5 дітей. Раніше не судимий, є фізичною особою-підприємцем, має посвідку на проживання в Україні. За професією лікар-реабілітолог, має стабільний дохід, власник мережі приватних клінік «Спина плюс». Вважає, що вказані обставини нівелюють ризики. У випадку застосування застави має намір спрямувати її на підтримку ЗСУ. Зазначає аналогічні обставини, що унеможливлюють утримання в слідчому ізоляторі та про недоведеність ризиків. Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. В даному випадку апеляційні скарги захисників не містять належних клопотань, зміст яких би узгоджувався з вимогами ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі саме сторін. Прохання повідомити захисників та провести розгляд за участі обвинувачених не є клопотанням про розгляд апеляційних скарги за участю сторін, до яких відноситься не лише сторона захисту, але і сторона обвинувачення. За таких обставин розгляд апеляційних скарг в даному випадку здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України та ОСОБА_8 - за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України. Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Колегія суддів приймає до уваги тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпечність, спосіб та обставини вчинення злочинів щодо потерпілого, викладені у клопотаннях прокурора. Відповідно до клопотання сторони обвинувачення ОСОБА_9 проживає на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, раніше судимий за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_7 проживає на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, раніше притягався до відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України, раніше не судимий.

ОСОБА_6 проживає на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, раніше судимий за ч. 2 ст. 345 КК України та притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України. ОСОБА_8 проживає на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, раніше не судимий. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Продовження тримання під вартою зумовлене тим, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. В даному випадку існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій, тому потреба у продовженні такого виняткового заходу не відпала. Ізоляція від суспільства дозволяє найбільш продуктивно забезпечити мету, яка досягається запобіжними заходами, зокрема для запобігання спробам ухилитися від суду, враховуючи, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені не завершений. На переконання колегії суддів апеляційні доводи захисників щодо наявності у обвинувачених законних джерел доходу, перебування на їх утриманні дружин та дітей не мінімізують можливих ризиків, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень. Хоч ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не є організаторами злочину, але відповідно до пред`явленого обвинувачення виконували визначені ролі при вчиненні кримінальних правопорушень. Перебування потерпілого за межами України не виключає можливості вплинути на його показання іншим чином. Враховуючи специфіку та мотив вчинення інкримінованих злочинів, притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності в минулому вказує про реальне існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Апеляційний суд не вбачає в даному випадку підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що встановлені ризики об`єктивно вбачаються з обставин інкримінованих злочинів та даних, що характеризують обвинувачених. Щодо незгоди сторони захисту із кваліфікацією дій обвинувачених слід зазначити, що встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинувачених та наслідками є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Враховуючи, що судовий розгляд наразі триває та з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення, встановлені судом ризики дійсно продовжують існувати. Адвокат вказує про наявність у ОСОБА_8 хронічного захворювання, однак належних доказів того, що вказана обставина унеможливлює утримання останнього під вартою в умовах слідчого ізолятора, суду не надано. Доводи щодо воєнного стану, продовженого на території України, та умови, в яких знаходяться обвинувачені в слідчому ізоляторі під час повітряних тривог, не спростовують обґрунтованості висновку суду щодо необхідності продовження запобіжного заходу. Питання, які виникають з приводу правил поводження під час повітряної тривоги, можуть бути порушені безпосередньо перед адміністрацією установи. Доводи захисника про те, що ухвала про призначення підготовчого судового засідання є незаконною, оскільки постановлена на підставі копії обвинувального акту, та відповідно всі процесуальні дії вчинені після цього є незаконними, в тому числі і щодо продовження запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки суд надав оцінку вказаній обставині, розглядаючи клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту. Крім того, запобіжні заходи щодо обвинувачених вже неодноразово були продовжені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, а ухвала про призначення підготовчого судового засідання відповідно до вимог КПК України взагалі не підлягає оскарженню. На переконання колегії суддів суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов вмотивованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинувачених будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Враховуючи, що будь-яких порушень КПК Українипри постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4