УХВАЛА

01 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 404/7636/18

провадження № 51-456ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року щодо останнього,

встановив:

Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення, порушуючи питання про їх зміну та застосування до останнього приписів ст. 75 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)

в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Захисник в касаційній скарзі ставить вимогу про зміну оскаржених судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 шляхом звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. При цьому, в обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на обставини, визначені ст. 65 КК, як то тяжкість злочину та час, який минув з моменту його вчинення, а також зазначає про намір засудженого на проходження військової служби під час мобілізації.

Як убачається з оскарженої ухвали апеляційного суду, питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням не було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, а отже і відповідні докази, які могли би давати підстави для застосування ст. 75 КК, не досліджувалися. Суд касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 433 КПК, не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні.

Таким чином у касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування тверджень з посиланням на досліджені докази та матеріали кримінального провадження, які би свідчили про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу захисника, що звільнення від відбування покарання за ст. 75 КК передбачене розділом XII Загальної частини КК, яким визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК інституту кримінального права - призначення покарання, отже твердження про необхідність застосування закону про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають ґрунтуватися на відповідних доводах в контексті застосування положень ст. 75 КК, недотримання яких, за своїм змістом, є неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, що в аспекті положень ст. 413 КПК є підставою до скасування або зміни судового рішення.

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3