Справа № 438/1060/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1081/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 03 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді шести місяців арешту.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.

Згідно вироку суду, вранці 18 жовтня 2022 року, більш точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в місті Борислав Львівської області, точного місця досудовим розслідування не встановлено, заздалегідь домовився зі своїм знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , про спільне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , жителю АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_7 , 18 жовтня 2022 року, приблизно об 11 годині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх незаконних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншій особі, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_9 , взявши при цьому у невстановленому досудовим розслідуванням місці гострий предмет схожий на шило, спільно з ОСОБА_9 , який у невстановленому досудовим розслідуванням місці взяв з собою гострий предмет схожий на ніж, прийшов до місця проживання ОСОБА_11 , де шляхом вільного доступу увійшов у приміщення квартири АДРЕСА_3 , вступив у словесну суперечку з ОСОБА_11 , підійшов до нього та предметом схожим на шило, тримаючи його в лівій руці, умисно наніс йому чотири удари в ділянку лівої сторони плеча та один удар в ділянку живота, в свою чергу ОСОБА_9 гострим предметом схожим на ніж, тримаючи його в правій руці, наніс потерпілому один удар в ділянку лівого ліктя та один удар в ділянку лівої сторони голови біля вуха, тим самим заподіяли ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді поверхневих колото-різаних ран лівої скроневої ділянки, на спині, на зовнішньо-бічні поверхні лівого ліктьового суглоба, саден на спині, на передній поверхні верхньої третини живота, які за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень, зокрема: рана лівої скроневої ділянки - легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, рани на спині, на зовнішньо-бічній поверхні на зовнішньо-бічній поверхні лівого ліктьового суглоба та садна - легких тілесних ушкоджень.

Вранці 18 жовтня 2022 року, більш точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи в місті Борислав Львівської області, точного місця досудовим розслідування не встановлено, заздалегідь домовився зі своїм знайомим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_4 , про спільне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , жителю АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_9 , 18 жовтня 2022 року, приблизно об 11 годині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх незаконних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншій особі, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , взявши при цьому у невстановленому досудовим розслідуванням місці гострий предмет схожий на ніж, спільно з ОСОБА_13 , який у невстановленому досудовим розслідуванням місці взяв з собою гострий предмет схожий на шило, прийшов до місця проживання ОСОБА_11 , де шляхом вільного доступу увійшов у приміщення квартири АДРЕСА_3 , вступив у словесну суперечку з ОСОБА_11 , підійшов до нього та предметом схожим на ніж, тримаючи його в правій руці, наніс потерпілому один удар в ділянку лівого ліктя та один удар в ділянку лівої сторони голови біля вуха, в свою чергу ОСОБА_14 гострим предметом схожим на шило, тримаючи його в лівій руці, умисно наніс йому чотири удари в ділянку лівої сторони плеча та один удар в ділянку живота, в свою чергу, тим самим заподіяли ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді поверхневих колото-різаних ран лівої скроневої ділянки, на спині, на зовнішньо-бічні поверхні лівого ліктьового суглоба, саден на спині, на передній поверхні верхньої третини живота, які за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень, зокрема: рана лівої скроневої ділянки - легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, рани на спині, на зовнішньо-бічній поверхні на зовнішньо-бічній поверхні лівого ліктьового суглоба та садна - легких тілесних ушкоджень.

Умисні протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за даним фактом, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125 КК України.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати частково оскаржуваний вирок, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що при ухваленні вироку не враховано, що ОСОБА_7 визнав свою вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, правдиво розповідав про всі обставини скоєного. Захисник зазначає, що щире каяття ОСОБА_7 ґрунтується також на належній критичній оцінки своєї протиправної поведінки та її осуд, щирий жаль за скоєне та бажання виправити ситуацію, готовність нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, що підтверджується заявою обвинуваченого про визнання винуватості та згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку. Вказує, що місцевий суд не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, не враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Також покликається, що внаслідок дій обвинуваченого майнової шкоди заподіяно не було. Наголошує, що ураховуючи наведені обставини, місцевий суд, у порушення вимог ст. 69-1 КК України, за наявності інших альтернативних покарань, призначив ОСОБА_16 більш тяжке покарання на максимальний строк.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок, пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання, обравши таке у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та особі обвинуваченого, і таке покарання вважає явно несправедливим внаслідок суворості. Вказує, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_9 покарання повинен був визнати ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину та дав належну оцінку своїй поведінці, з дня події не вчинив ні одного кримінального правопорушення, активно спряв дізнанню у встановленні істини при розгляді справи. Крім цього, місцевий суд не врахував, як обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, який є чоловіком рідної сестри ОСОБА_9 , оскільки обвинувачений у ході дізнання не надав письмового підтвердження. Не взяв до уваги суд те, що потерпілий претензій до ОСОБА_9 не має, позов не заявляв. Також не було враховано те, що в наслідок вчиненого ОСОБА_9 не наступило тяжких наслідків для потерпілого. Наведені обставин, як вважає захисник давали підстави застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді штрафу.

При апеляційному розгляді справи захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги, подані в інтересах обвинувачених, з наведених мотивів, навівши аналогічні доводи у судовому засіданні, та просили подані апеляційні скарги задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються.

Апеляційні вимоги сторони захисту стосуються призначеного покарання, як обвинуваченому ОСОБА_7 , так і обвинуваченому ОСОБА_9 , яке на думку сторони захисту є надто суворим.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до санкції ч.2 ст.125 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст.65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу (один місця і десять днів) після звільнення з місць позбавлення волі, що вірно розцінено судом як те, що обвинувачений не став на шлях виправлення, те, що ОСОБА_7 не працює, не одружений, не має осіб на утриманні, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З приводу апеляційних доводів захисника ОСОБА_15 про те, що місцевим судом не враховано як обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегією суддів встановлене наступне.

Згідно обвинувального акта на досудовому розслідуванні було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує ОСОБА_7 покарання, а саме його щире каяття.

Водночас, місцевий суд за наслідками розгляду обвинувального акта прийшов до висновку про відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття.

З таким висновком погоджується і колегія суддів. Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та подав відповідну заяву, у якій дав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні не є беззаперечним підтвердженням наявності у нього щирого каяття у вчиненому.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні данні про ознаки у ОСОБА_7 щирого каяття. Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро жалкує з приводу вчиненого, осуджує свою поведінку, має бажання виправити наслідки вчиненого. Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь які заяви потерпілого, які б за своїм змістом засвідчили наявність у ОСОБА_7 хоча б якихось ознак щирого каяття.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як покликається захисник в апеляційній скарзі, ні під час досудового розслідування, ні при здійсненні судового провадження місцевим судом встановлено не було.

Не встановлено факту активного сприяння з боку ОСОБА_7 розкриттю кримінального правопорушення і при апеляційному розгляді справи.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження у ході досудового розслідування так і не було встановлено точного часу та місця де обвинувачений ОСОБА_7 заздалегідь домовився із ОСОБА_9 про спільне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Також, досудовим розслідуванням не було встановлено місце, де обвинувачений ОСОБА_7 взяв гострий предмет схожий на шило, яким у подальшому умисно спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Всупереч апеляційним твердженням захисника, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про позитивну характеристику за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ураховуючи наведене вище, підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з урахуванням положень ст.69-1 КК України відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді 6 місяців арешту у повній мірі відповідає вимогам закон, і таке є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання. Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання у даному випадку є суворим колегія суддів не вбачає.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повній мірі враховано обставини, передбачені ст.65 КК України, і при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_9 , який відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, не працює, не одружений, не має осіб на утриманні, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 на необхідність врахування обвинуваченому ОСОБА_9 таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Згідно обвинувального акта на досудовому розслідуванні було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує ОСОБА_9 покарання, а саме його щире каяття.

Водночас, місцевий суд за наслідками розгляду обвинувального акта прийшов до висновку про відсутність у ОСОБА_9 щирого каяття.

Враховуючи наведені вище ознаки щирого каяття, колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду обґрунтованим, адже у матеріалах кримінального провадження відсутні данні про ознаки у ОСОБА_9 щирого каяття. Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро жалкує з приводу вчиненого, осуджує свою поведінку, має бажання виправити наслідки вчиненого. Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь які заяви потерпілого, які б за своїм змістом засвідчили наявність у ОСОБА_9 хоча б якихось ознак щирого каяття.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду матеріали справи не містять.

Всупереч апеляційним твердженням захисника, активне сприяння з боку ОСОБА_9 розкриттю кримінального правопорушення, як обставини яка пом`якшує покарання, ні під час досудового розслідування, ні при судовому провадженні, а також у ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження у ході досудового розслідування так і не було встановлено точного часу та місця де обвинувачений ОСОБА_9 заздалегідь домовився із ОСОБА_7 про спільне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Також, досудовим розслідуванням не було встановлено місце, де обвинувачений ОСОБА_9 взяв гострий предмет схожий на ніж, яким у подальшому умисно спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Також колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника про те, що при призначенні ОСОБА_9 покарання необхідно враховувати те, що дії обвинуваченого не спричинили для потерпілого тяжких наслідків, адже у даному випадку ОСОБА_9 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, у межах санкції якої йому і було призначено покарання.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 , покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, а саме у виді арешту строком на 3 місяці.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статті, зокрема, як вказує захисник, у виді штрафу. Тим більше, що згідно матеріалів справи ОСОБА_9 не працює, а відтак і немає джерела доходів.

Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, оскільки такі не містять правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бориславського міського суду Львівської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: