Провадження №: 1-кп/752/1206/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0002100, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кролевець Сумській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого

за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2018 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин;

за вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці та 12-ь днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2022 у вечірній час доби ОСОБА_5 зайшов до закладу громадського харчування з назвою "Крива піцца", що розташований у АДРЕСА_3 , де побачив сумку білого кольору, яка висіла на вішаку неподалік барної стійки. У цей час нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечний характер, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливі мотиви, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 зняв з вішака зазначену сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вийшов з приміщення вищевказаного закладу, тримаючи її при собі та з вмістом цієї сумки, а саме: студентським квитком, гаманцем з банківськими картками, грошовими коштами у сумі 400 грн, грошовими кошти у сумі 15 євро, зарядним пристроєм торговельної марки "Apple" до мобільного телефону "Iphone", провідними навушниками торговельної марки "Apple" для мобільного телефону "Iphone", записником синього кольору, зошитом, гормональними пігулками, що належать потерпілій.

Описаним майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим та маючи не погашену судимість, завдав майнову шкоду потерпілій особі ОСОБА_4 в розмірі 2500,00 грн та вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім цього, обвинувачений за цих самих обставин вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, 01.09.2022 у вечірній час доби, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 42-А, зайшовши до приміщенні закладу громадського харчування "Крива піцца", ОСОБА_5 побачив сумку білого кольору, яка висіла на вішаку неподалік барної стійки. У цей момент у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Перебуваючи всередині закладу громадського харчування "Крива піцца" ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення, привласнення іншого важливого особистого документа, а саме: банківських карток, розуміючи протиправність своїх умисних дій, їх вчинення в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливі мотиви, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв з вішака сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_4 , в якій, серед іншого знаходився гаманець зеленого кольору, що містив пластикові банківські картки "Приват Банк" № НОМЕР_1 , банківську картку "Монобанк" № НОМЕР_2 , дві банківські картки "ОщадБанк" № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , банківську картку "А-Банк", банківську картку "ПУМБ", що випущені на ім`я потерпілої. Тримаючи при собі описані речі, обвинувачений покинув приміщення закладу громадського харчування "Крива піцца" та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

У силу діючого законодавства, зокрема приписів Законів України "Про платіжні послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про банки і банківську діяльність", Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, та для цілей кваліфікації кримінальних правопорушень, під іншим важливим особистим документом слід розуміти, у тому числі, але не виключно, пластикову банківську картку.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом.

У подальшому, 01.09.2022 у вечірній час доби, заволодівши належними ОСОБА_4 описаними пластиковими банківськими картками, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжку) - грошових коштів потерпілої, шляхом розрахунку та оплати товарів для себе за допомогою описаних вище пластикових банківських карток.

З метою реалізації цього злочинного умислу, ОСОБА_5 , розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечний характер, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливі мотиви, направився до аптеки "Наніта", що за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 10. Перебуваючи у приміщенні цієї аптеки, ОСОБА_5 01.09.2022 о 19:53 розрахувався за товар, вартістю 666,00 грн платіжною банківською карткою "Ощад Банк" № НОМЕР_3 , що була випущена на ім`я ОСОБА_4 , здійснивши банківську операцію з використанням платіжного терміналу, вчинивши таким чином крадіжку належних потерпілій грошових коштів.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим та маючи не погашену судимість, завдав майнову шкоду потерпілій особі ОСОБА_4 в розмірі 666,00 грн та вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, визнав повністю, надав покази у яких підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині дати, часу і місця вчинення злочинів, способу своїх протиправних дій, переліку викрадених речей, розміру заподіяної шкоди тощо. Зокрема обвинувачений повідомив, що 01.09.2022 в вечорі у Голосіївському районі міста Києва поблизу станції метро Льва Толстого зайшов до піццерії щоб відвідати вбиральню, при виході на вішаку побачив торбину, яку узяв з собою, гадав, що вона нічия. З торбини дістав гаманець та пластикові банківські картки та покинув її на землі неподалік метрополітену, готівкові гроші, які були в гаманці, залишив собі, одну пластикову картку використав в аптеці, розрахувався за якийсь препарат, іншу картку намагався використати в магазині, після цього десь покинув і ці картки. Пояснюючи свої дії, обвинувачений зазначив, що посварився з жінкою, з якою проживав однією сім`єю та від якої має малолітню дитину, залишився на вулиці, не мав грошей на проїзд додому у м. Кролевець, крадіжки сталася спонтанно, вчинив неправильно, стидається вчиненого, шкодує, що спричинив потерпілій неприємності та просить вибачення у неї. Майнову та матеріальну шкоду ОСОБА_4 відшкодував, перерахувавши 5000,00 грн. Наразі має поганий стан здоров`я та потребує лікування, яке неможливе в умовах слідчого ізолятора. Щодо наявності невідпрацьованих громадських робіт за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2018 зазначив, що не встиг відпрацювати громадські роботи.

На запитання суду про те чи придбав за допомогою пластикової картки потерпілої в аптеці ліки, яких потребує у зв`язку з наявними хворобами, обвинувачений позитивної відповіді не надав.

Отже, під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

При цьому ОСОБА_5 наголошував на тому, що щиро розкаявся у вчиненому, до цієї події став на шлях виправлення, адже мав соціальні зв`язку, працював на будівництві.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні чіткі, всеоб`ємні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла під час свого допиту надала показання, за змістом яких 01.09.2022 вона працювала у закладі громадського харчування "Крива піцца", що знаходиться на вул. Великій Васильківській, 42-А у м. Києві, її сумка-шопер білого кольору висіла на вішаку неподалік барної стійки, адже персонал зазвичай там зберігає в робочий час свої речі, тоді як її робоче місце знаходиться на мінус першому поверсі. Орієнтовно о 20-й годині до закладу зайшли чоловік та жінка, які попросили дозволу відвідати вбиральню, жінка пішла до вбиральні сходами вниз, а чоловік, в якому вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_5 , залишився на горі. Хвилин через 15-ь після того, як пара покинула заклад потерпіла ОСОБА_4 помітила відсутність своєї сумки. З дозволу керівництва переглянула камери відеоспостереження, переконалася у правильності своїх здогадів щодо факту крадіжки та суб`єкта-крадія, викликала співробітників поліції, яким у подальшому передала відеозапис. Перелік викрадених речей, що наведений в обвинувальному акті підтверджує, як і суму викрадених готівкових і безготівкових коштів, називає коштовними для себе гормональні пігулки, що були в сумці. Також потерпіла підтверджує, що обвинувачений перед нею вибачився та вона отримала відшкодування майнової та моральної шкоди (на її рахунок надійшло 5000,00 грн від імені ОСОБА_5 ), претензій до обвинуваченого не має.

Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_5 в частині таємного викрадення чужого майна за вдома епізодами кримінально карних діянь кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно та в умовах воєнного стану.

Суд не погоджується з цієї кваліфікацією в частині додаткової кваліфікуючої ознаки "в умовах воєнного стану", зважаючи на наступне.

Так, дійсно з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан за Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022.

У подальшому строк воєнного стану неодноразово продовжувався за відповідними правовими актами Глави Держави.

07.03.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство", відповідно до якого, серед іншого, ч. 4 ст. 185 КК України після слів "у великих розмірах" доповнено словами "чи в умовах воєнного або надзвичайного стану".

Як слідує з пояснювальної записки до цього Закону його метою є посилення кримінальної відповідальності за мародерство, що обумовлено значним суспільним запитом на ситуацію довкола вчинення злочинів проти власності у місцях вогневого ураження, у місцевості, яку полишили мешканці та підприємці, рятуючись від небезпек, зумовлених повномасштабним вторгненням на територію України ворожих військ та елементів, а також випадками самосуду над правопорушниками.

Обґрунтовуючи необхідність прийняття законопроекту законодавець посилався на Женевську конвенцію про захист цивільного населення під час війни 1949 року, яка містить положення, спільні для територій сторін конфлікту та для окупованих територій, одним із яких визначено, що пограбування забороняються (ст. 33). Додатковим протоколом до неї від 08.06.1977 забороняється пограбування загиблих, а також їх праху та могил (ст. 34 Протоколу І).

Злочинне діяння обвинуваченим ОСОБА_5 було вчинено на початку вересня 2022 року у місті Києві, де безпосередньо не велися бойові дії за участі спеціальної техніки, військових і правоохоронців, не мало місце масове вогневе ураження, не мала місце тимчасова окупація чи прохід військ, не велися вуличні бої, не проводилися спеціальні зачистки на вулицях, кварталах тощо, не відбувалася оголошена владою евакуація місцевих мешканців та цивільних, де громадяни вільно пересувалися містом з урахуванням вимог комендантської години, а також та не мало місце оголошення сигналу повітряної тривоги безпосередньо 01.09.2022 впродовж усього дня аж до 02.09.2022 о 14:17, а саме: у закладі громадського харчування, який не є спеціалізованим закладом і виробнича діяльність якого не спрямована та не має ухилу на обслуговування військовослужбовців, чи членів їх сімей, чи інших осіб, які будь-яким чином постраждали від війни і який 01.09.2022 працював у звичайному режимі, з кухарями, барменом, офіціантами, приймав всіх відвідувачів тощо. Потерпіла від кримінально-протиправного діяння працювала адміністратором залу у закладі громадського харчування "Крива піцца" у своєму звичайному робочому режимі, зберігала свої речі так, як зазвичай це робить, її робочий графік та життєвий уклад станом на 01.09.2022 не мав пов`язаності з воєнним станом інакшим чином, ніж у пересічних киян та жителів столиці, або ж з негативними наслідками військової агресії Російської Федерації та її спільників проти України та її громадян. Адміністрація цього закладу та безпосередньо потерпіла не була у ситуації, за якої вимушено тимчасово залишили речі без контролю за їх збереженням, рятуючись від неминучих загроз.

Описані обставини щодо життєдіяльності м. Києва, історії тривог є загальновідомими і не потребують доказуванню.

Зважаючи на наведене мотивування, застосування відповідної кваліфікуючої ознаки за ч. 4 ст. 185 КК України, що обтяжує покарання, у цьому конкретному випадку, видається недоцільним.

Частиною ч. 3 ст. 337 КПК України унормовано, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи викладене,керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України по двох епізодах та за ч. 3 ст. 357 КК України.

Щодо застосування норм процесуального закону в частині обсягу доказів за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України з урахуванням визнання ОСОБА_5 своєї винуватості в інкримінованих діяннях та одночасний вихід судом за межі висунутого обвинувачення, слід зазначити, що визнання особою винуватості не є тотожнім визнанню правової кваліфікації діяння, що є прерогативою слідчого і прокурора, а на стадії судового розгляду - дискрецією суду. Як вказується у ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обставини, описані в обвинувальному акті, які визнав обвинувачений, є описом фактично вчиненого ним діяння, в якому ОСОБА_5 зізнався, тобто першочергово особа зізнається у діянні, а не у кваліфікації цього діяння за конкретною статтею кримінального закону і визнання вини - є правом особи, а правова кваліфікація - правова оцінка (від латинського "qualis" - якість) відповідного діяння, котра полягає, як відомо, у поєднанні двох взаємопов`язаних напрямках людських дій: процесі та результаті, необхідна саме для якісного визначення сутності такого діяння. Тому в процесі кваліфікації встановлюються ознаки, які притаманні відповідному діянню (інформаційно-пізнавальна), а у результаті - і відповідна кримінальна правова норма, ознаки якої найбільш точно "співпадають" з цим діянням (формально-правова).

Під час судових дебатів сторони оголосили свої міркування щодо міри необхідного покарання, зокрема, прокурор просила про призначення покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки за ч. 3 ст. 357 КК України та у виді позбавлення волі на строк 5 років та 6 місяців за ч. 4 ст. 185 КК України, вказала на особу обвинуваченого, який був неодноразово судимий та на шлях виправлення не став, має одну дитину, батьківство щодо якої підтверджено офіційними документами, має одну дитину, батьком якої офіційно державою не визнаний (не вказаний у свідоцтві про народження), офіційно працевлаштований не був, не покаявся у вчиненому, про що свідчить співставлення його показань з показаннями потерпілої в частині часу виникнення умислу на крадіжку, спрямованості використання викрадених коштів.

Потерпіла підтвердила отримання від імені обвинуваченого грошових коштів на відшкодування майнової і моральної шкоди та його вибачень, щодо міри покарання зазначила, що покладається на розсуд суду.

Захисниця просила суд врахувати щире каяття обвинуваченого, сприяння у розкритті злочину, що слідує з протоколу слідчого експерименту, визнання ним своєї винуватості, надання правдивих свідчень, відшкодування майнової та моральної шкоди, відсутність у потерпілої претензій до ОСОБА_5 , неодноразове проголошення вибачень, його особисте негативне ставлення до вчиненого, позитивні характеристики, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, перебування у неоформленому офіційно шлюбі з ОСОБА_7 , залучення до праці, просила призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений у ході дебатів та останнього слова у черговий раз проголосив свої вибачення перед потерпілою, зауважив що, заподіяну шкоду відшкодував, просив призначити йому мінімальне покарання або застосувати звільнення від відбування з випробуванням та установленням іспитового строку, вказував на своє активне сприяння у розкритті злочину, охарактеризував свої дії як дурість, про яку шкодує, посилався на своє погане самопочуття та загострення хронічних хвороб за час тримання у слідчому ізоляторі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання за п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України - добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій. Також приймається до уваги проголошення вибачень обвинуваченим перед потерпілою, відсутність у потерпілої майнових вимог до обвинуваченого та особа ОСОБА_5 , який на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, виконує грошові зобов`язання зі сплати аліментів щодо малолітнього сина,

Наявність щирого каяння суд відхиляє та сприймає висловлювання обвинуваченого стосовно його каяття як такі, що не несуть у собі жалю з приводу власної злочинної поведінки, не становлять жодним чином осуду своїх дій, а є такими, що спрямовані на уникнення понесення реального покарання, адже ОСОБА_5 вже двічі був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, покарання за одним вироком досі не відбув, за іншим вироком судом здійснено перекваліфікацію його діянь у бік покращення становища обвинуваченого та застосовано не найбільш суворе покарання за санкцією відповідної статті, що в загалом мало стимулювати особу до уникнення повторення злочинних дій у подальшому. При цьому сам обвинувачений повідомив, що мав засоби до існування, адже працював, викрадені готівкові кошти не спрямував на мету, на яку посилався - дістатися до місця реєстрації, викрадені кошти з рахунку потерпілої шляхом оплати товарів в аптеці не спрямував на придбання необхідних для себе ліків (підтвердив у ході допиту), в останньому слові дорікнув, що його не пустили у вбиральню, хоча у ході допиту стверджував інше. Така невідповідність показань в частині виникнення умислу та спрямованості діянь, оцінюються судом критично.

Наявність активного сприяння розкриттю злочину як пом`якшуюча обставина, судом також відхиляється, незважаючи на те, що у ході слідчого експерименту ОСОБА_5 добровільно розказав та показав свої дії з дотриманням послідовності діянь, що доводиться відповідним протоколом, дослідженим судом. Так, суд оцінює такі дії обвинуваченого як всеціле і всебічне визнання винуватості, проте не активне сприяння, адже за наслідком його пояснень і відтворення дій та обстановки з дотриманням послідовності діянь, слідчий орган не здобув нових чи невідомих йому до цього фактів чи обставин на фоні того, що речовими доказами були визнано у кримінальному провадженні три лазерні компакт диски з відеозаписами подій за участі ОСОБА_5 .

Обставин, що обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції кожної зі статей, за якими він визнається винуватим у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України та обмеження волі за ч. 3 ст. 357 КК України., відповідно 3 та 2 роки. На думку суду виправлення обвинуваченого не видається можливим без ізоляції його від суспільства і призначене покарання перебуватиме у рівномірному співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного, та базується на тому, що метою покарання має стати перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Зокрема, суд зважає на наявність у обвинуваченого кримінального минулого, незважаючи на яке він на шлях виправлення фактично не став та має суттєві криміногенні потреби, а тому на цей час його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень не видається за можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, що призначається за цим вироком, підлягає приєднанню невідбута частина покарання за попереднім вироком, тобто за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2018 в порядку правил п. "г" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, а саме: 12 днів позбавлення волі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З наявних у суду відомостей слідує, що зазначений вирок перебуває на виконанні органу з питань пробації і покарання ОСОБА_5 все ще не понесено.

Також суд вважає за належне застосувати приписи ст. 70 КК України та призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи правила складання покарань за сукупністю вироків невідбуте обвинуваченим покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2018 за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді 100 годин громадських робіт, із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, та приєднати невідбуту частину покарання у виді 12 днів позбавлення волі, призначивши остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 3 років та 12 днів позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому попереднє ув`язнення у строк остаточно призначеного покарання з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження у виді утримання під вартою обвинуваченого, враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу, суд залишає без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, майнова шкода відшкодована.

Доля речових доказів вирішується відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати для здійснення їх розподілу судом у кримінальному провадженні не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 337, 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України приєднати до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2018 року у виді 12 (дванадцяти) днів позбавлення волі.

Застосувати приписи ст. 70 КК України та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів та з урахуванням норм ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 12 (дванадцять) днів.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку покарання рахувати з 23.01.2023.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк остаточно призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 18.10.2022 по 23.01.2023 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази, а саме: три лазерні компакт диски, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, органу досудового розслідування зберігати за правилами зберігання речових доказів.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1