ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/103/23 Справа № 712/1088/21 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0004186 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 витрати за проведення експертиз в сумі 2615, 20 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22.12.2020 близько 09 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по проїзній частині прилеглої території буд. № 3, що по вул. Менделєєва в м. Черкаси, зі сторони вул. Ціолковського в напрямку до вул. Грузиненка, в порушення вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншому учаснику руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, продовжив рух заднім ходом, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась позаду вказаного автомобіля, а в момент наїзду зупинилась.

Внаслідок даної дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР», де ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих травм померла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01-1219 від 25.12.2021, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, що ускладнилися розвитком шоку, від яких настала смерть.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/124-21/1048-ІТ від 26.01.2021, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме: вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2022 через неповноту судового розгляду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Стверджує, що суд не надав належної оцінки діям пішохода, які, на його думку, знаходяться у причинному зв`язку із обставинами ДТП.

Ставить під сумнів висновок експерта № СЕ-19/124-21/1048-ІТ85 від 26.01.2021, оскільки експерт не надав відповідей на усі поставлені перед ним запитання, зокрема про те, як повинен був діяти пішохід ОСОБА_10 в обстановці, що склалася для забезпечення безпеки дорожнього руху, а переклав цей обов`язок на суд, який не є експертною установою та фахівцем у відповідній галузі.

Звертає увагу на те, що судом не надано належної оцінки тому, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про первинний контакт транспортного засобу і потерпілої, а слідчий експеримент за участі водія для встановлення елементу видимості та моменту виникнення небезпеки і трасологічна експертиза не проводилася.

Зауважує, що ОСОБА_10 , знаходячись на проїзній частині, розмовляла по телефону і, як учасник дорожнього руху, мала виконувати вимоги пунктів 4.1, 4.7, 4.8, 4.13, 4.14 ПДР України. Крім того вона проходила автомобіль з лівого боку, тобто з боку водійських дверей, а не з правого боку, як зазначив суд.

З приводу показань свідка ОСОБА_11 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, зазначає, що подія відбулася на території лікарні, а свідок знаходився за огорожею за межами лікарні на відстані понад 50 метрів, що викликає сумнів у його спроможності реально усвідомлювати обставини ДТП.

З огляду на наведене, вважає, що під час нового судового розгляду суд має призначити повторну судово-автотехнічну та судово-трасологічну експертизу задля встановлення дійсних обставин ДТП.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились і в клопотанні від 27.01.2023 просили розгляд кримінального провадження проводити у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі; прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , який заперечив апеляційні вимоги обвинуваченого в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не належить.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, правильно оцінених судом на виконання положень ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України не визнав та суду першої інстанції показав, що 22.12.2020 близько 10 години на вантажному автомобілі «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» заїхав на територію Черкаської обласної лікарні, де відніс аптечні препарати до аптеки та повернувся до автомобіля. Коли сів за кермо, подивився в праве дзеркало і побачив жінку, яка стояла. Він посигналив, увімкнув аварійну сигналізацію та іще раз подивився в дзеркало, жінки вже не було. Він був впевнений, що потерпіла відійшла в сторону від його автомобіля. Переконавшись, що все добре він почав рух, а потім почув, як люди, метрів за 300 до забору, почали кричати. Він вийшов з транспортного засобу, почав допомагати жінці, телефонував у швидку та в поліцію. Пам`ятає, що після ДТП потерпіла була під переднім бампером, розмовляла, а на чолі у неї була гематома. Вважає, що жінка впала між колесами, тому він нічого не почув. Також додав, що погодні умови були нормальні, снігу, дощу не було, а дорожнє покриття було чистим. Він зустрічався із сином потерпілої, який казав скільки треба відшкодувати грошей і він їх давав, також він купував ліки, однак на яку суму, не пам`ятає. Пізніше син потерпілої не захотів з ним спілкуватися. Крім того зазначив, що перед аварією потерпіла розмовляла по телефону, оскільки після ДТП він взяв слухавку, а там розмовляв якийсь чоловік.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_12 , допитаного судом першої інстанції про те, що померла ОСОБА_10 його матір. Коли він приїхав на місце ДТП мати була вже в реанімації, а обвинувачений вибачався. В лікарні ОСОБА_7 сплатив 5 000 грн. і на поховання надав 7 000 грн. Крім того вказав на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 суворого покарання.

Потерпілий ОСОБА_14 суду першої інстанції показав, що померла ОСОБА_10 його дружина та опікун, оскільки він інвалід І групи. Йому зателефонували і повідомили, що ОСОБА_10 потрапила в ДТП, і щодо фактичних обставин провадження йому нічого не відомо. Вказав на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 суворого покарання.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що знаходився біля кав`ярні «Аромат» в районі Черкаської обласної лікарні. Бачив автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», який стояв. Потерпіла йшла по самій території обласної лікарні, по доріжці і дивилась в телефон. Ій посигналила інша машина і він повернувся, намагаючись звернути її увагу, однак потерпіла не відреагувала. Автомобіль здавав заднім ходом, вона його обійшла, а потім від удару автомобіля впала і її затягло під машину. Після наїзду тіло потерпілої було перед переднім бампером. Також додав, що від місця ДТП він перебував приблизно за 50 метрів.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події від 22.12.2020 з фототаблицями до нього, якими зафіксовано: місце ДТП - прилегла територія будинку № 3 по вул. Менделєєва в м. Черкаси; кінцеве положення автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 на місці скоєння ДТП після наїзду на ОСОБА_10 ; слідова інформація пляма речовини бурого кольору на місці скоєння ДТП;

- протоколу огляду від 23.12.2021 з диском накопичувачем, згідно якого оглянуто флеш накопичувач «SDHC PRO GOOD RAM» з записом дорожньої обстановки, який проводився із салону автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 та був вилучений під час огляду місця події 22.12.2020. На відео зображено, що автомобіль розпочинає рух заднім ходом по проїзній частині прилеглої території будинку № 3 по вул. Менделєєва в м. Черкаси зі сторони вул. Ціолковського, зі сторони перинатального центру в напрямку до вул. Грузиненка. В процесі руху заднім ходом чутно звук удару, після чого автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 зупиняється, а водій ОСОБА_7 виходить із салону автомобіля та нахиляється до передньої частини транспортного засобу;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 з фототаблицями до нього, згідно якого свідок ОСОБА_11 показав та розповів на місці про обставини ДТП, яка сталася в м. Черкаси по вул. Менделєєва 3 за участі водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI» ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_10 . Зокрема слідчим експериментом встановлено, що під час руху автомобіля заднім ходом, він знаходився на відстані 0,4 м від своїх передньої та задньої вісі до правого краю (бардюрного каменя), відносно свого руху заднім ходом. Пішохід ОСОБА_10 знаходилась на відстані 0,6 м до правого краю, відносно напрямку руху автомобіля та не рухалась. На момент наїзду ОСОБА_10 перебувала стоячи та різких або будь яких змін руху відносно автомобіля не робила;

- висновку експерта № 03-01/1219 від 25.12.2020, згідно якого причиною смерті ОСОБА_10 є сполучена травма голови, тулуба та кінцівок, що ускладнилась розвитком шоку. Згідно даних медичної картки смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в 10 год. При експертизі трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки, живота та тазу у вигляді перелому грудини, двохсторонніх переломім ребер, перелому грудини, крововиливів та розривів обох легень, розриву лобкового з`єднання, розтрощення верхньої гілки лобкової кістки справа, розриву печінки, крововиливів в клітковину середостіння та заочеревинному просторі, крововиливу клітковину малого тазу, крововиливу в поперековій ділянці по центру, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, синця в ділянку великих статевих губ з переходом на промежину, синця в лівій пахвовій ділянці, крововиливу в широку зв`язку матки; спинальна травма у вигляді переломів 12-го грудного та 1,2 поперекових хребців, травма голови у вигляді саден та ран в лобній ділянці, з переходом на спинку носа, повіки правого ока, на ліву виличну ділянку, на ліву щоку, верхню та нижню губи зліва, крововиливів в м`які тканини голови з внутрішнього боку; травма кінцівок у вигляді крововиливу у лівий сідничний м`яз, крововиливу в лівій підколінній ділянці, перелом правого плеча, синця та саден на тильній поверхні правої кисті, синця на тильній поверхні лівої кисті, синця та рани на підвищенні 1-го пальця правої кисті, синця зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча, синця на передній поверхні середньої третини правого стегна, синця на правій гомілці, синця в ділянці великого вертлюга лівої стегнової кістки, синця в лівій підколінній ділянці. Вказані ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів. Сполучена травма голови, тулуба та кінцівок відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Не виключається можливість отримання вищеописаних тілесних ушкоджень в час та при обставинах зазначених в постанові. При судово-медичній експертизі трупа виявлені переломи остистих відростків 12-го грудного та 1,2 поперекових хребців та відшарування шкіри та підшкірно-жирової клітковини на задній поверхні правої половини грудної клітки, які могли утворити при переїзді транспортним засобом. Між отриманою сполученою травмою голови, тулуба та кінцівок та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок;

- висновку експерта № СЕ-19/124-21/20-ІТ від 25.01.2021, згідно якого до моменту ДТП деталі рульового керування, ходової частини та робочої гальмівної системи автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» р.н. НОМЕР_2 знаходились в працездатному стані. Оскільки гальмовий диск заднього правого колеса не відповідає вимогам підприємства виробника, тому згідно з вимогами п.31.4.1. а) ПДР, експлуатація даного транспортного засобу заборонялася. Водій автомобіля мав можливість виявити гальмовий диск заднього правого колеса, який не відповідає вимогам підприємства виробника, шляхом своєчасного проведення технічного обслуговування автомобіля;

- висновку експерта № СЕ-19/124-21/1048-Іт від 26.01.2021, згідно якого в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Для відповіді на питання, що стосуються дій пішохода ОСОБА_10 спеціальних (технічних) пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому орган досудового слідства, прокурор та суд самостійно в змозі їх оцінити у відповідності до вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України. За обставин зазначених у постанові слідчого про призначення судової автотехнічної експертизи, відповідь на поставлене питання (Чи вбачається в діях учасників даної дорожньо-транспортної пригоди невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП?) не потребує спеціальних (технічних) пізнань в галузі автотехніки, тому орган досудового слідства, прокурор та суд самостійно в змозі визначити фактори, що призвели до даної дорожньо-транспортної пригоди, оцінивши дії водія автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_10 у відповідності до ПДР.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_15 підтвердив складений ним висновок № СЕ-19/124-21/1048-Іт від 26.01.2021 та стосовно висновку в частині дій пішохода, показав, що правила дорожнього руху є загальнодоступним документом і вони не потребують тлумачення і застосування спеціальних пізнань в автотехніці. Додатково додав, що в експертній практиці не прийнято оцінювати дії пішоходів, так як слідчі, прокурор чи суд самостійно можуть оцінити як повинен був діяти пішохід в тій чи іншій ситуації, використовуючи Розділ 4 ПДР України. Також зазначив, що для проведення експертизи йому було достатньо тих вихідних даних, які були зазначені слідчим.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст.ст. 85, 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Безпосередньо досліджені судом докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх правдивості та, у своїй сукупності підтверджують той факт, що водій ОСОБА_7 22.12.2020 близько 09 год. 30 хв. рухаючись заднім ходом автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI по прилеглій території Черкаської обласної лікарні, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб задля забезпечення безпеки свого маневру, продовжив рух заднім ходом, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких настала смерть останньої.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що пішоход ОСОБА_10 порушила вимоги Розділу 4, а саме пунктів 4.1, 4.7, 4.8, 4.13 та 4.14 ПДР України, що знаходяться у причинному зв`язку із виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення її смерті, колегія суддів визнає необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Встановлено, що ДТП сталася на проїзній частині прилеглої території Черкаської обласної лікарні, що по вул. Менделєєва в м. Черкаси.

Прилеглою територією є територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/1048-Іт від 26.01.2021, в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Пунктом 10.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 10.9 Правил дорожнього руху України передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих суду першої інстанції, перед початком руху автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI він, подивившись у праве дзеркало, бачив жінку, яка стояла. Він посигналив, включив аварійну сигналізацію і знову подивився в дзеркало, жінки вже не було, він був впевнений, що вона відійшла від автомобіля, тому розпочав рух заднім ходом.

З даних показань вбачається, що ОСОБА_7 бачив потерпілу за транспортним засобом безпосередньо перед здійсненням маневру, однак здійснених ним у подальшому дій у виді звукового сигналу та включення аварійної сигналізації, було недостатньо для забезпечення безпеки руху заднім ходом при наявності, як він вказує, обмеженої видимості позаду автомобіля. Оскільки проїзна частина прилеглої території Черкаської обласної лікарні передбачає рух по ній пішоходів, в даному випадку відвідувачів лікарні, для яких, з огляду на дані протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього, не передбачено окремих місць пересування, був зобов`язаний для здійснення маневру ход задом, звернутися за допомогою до сторонніх осіб з метою забезпечення безпечного його здійснення або іншим чином впевитись в тому, що його маневр не створить перешкод, небезпеки для пішоходів, які пересуваються по території лікарні.

Колегія суддів не вбачає порушень п. 4.1 ПДР України в діях пішохода ОСОБА_10 , яка, як вбачається з даних слідчого експерименту від 15.01.2021 за участі свідка ОСОБА_11 , знаходилась на відстані 0, 6 м (загальна ширина проїзної частини згідно схеми ДТП, долученої до протоколу огляду місця події від 22.12.2020, становить 3, 82 м), тобто біля правого боку проїзної частини.

Посилання обвинуваченого на порушення потерпілою пунктів 4.7, 4.8, 4.13 та 4.14 ПДР України, в даному випадку не відповідає обставинам ДТП, встановленим судом першої інстанції.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про сумнівність висновків експерта № СЕ-19/124-21/1048-ІТ85 від 26.01.2021, оскільки експерт не надав відповідей на усі поставлені перед ним запитання, зокрема про те, як повинен був діяти пішохід ОСОБА_10 в обстановці, що склалася для забезпечення безпеки дорожнього руху, колегія суддів визнає помилковими.

Зокрема за змістом ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 КПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Судова автотехнічна експертиза в даному кримінальному провадженні проведена відповідно до вимог ст. 244 КПК України, а висновок експерта № СЕ-19/124-21/1048-ІТ85 від 26.01.2021 відповідає ст. 101 КПК України.

Зі змісту даного висновку експерт, відповідаючи на запитання старшого слідчого в ОВС ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_16 про те «Як, відповідно до технічних вимог ПДР України, повинна була діяти пішохід ОСОБА_10 в дорожній обстановці, для забезпечення безпеки дорожнього руху?» та «Чи вбачається в діях пішохіда ОСОБА_10 невідповідність вимогам ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП?», експерт ОСОБА_15 зазначив, що для відповіді, що стосується дій пішохода ОСОБА_10 спеціальних (технічних) пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому орган досудового слідства, прокурор та суд самостійно в змозі їх оцінити у відповідності до вимог Розділу 4 ПДР України і визначити фактори, що призвели до ДТП, оцінивши дії водія автомобіля та пішохода у відповідності до вимог ПДР України.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_15 підтримав наданий ним висновок № СЕ-19/124-21/1048-ІТ85 від 26.01.2021 та зазначив, що ПДР України є загальнодоступним документом, який не потребує тлумачення і застосування спеціальних пізнань в автотехниці, тому дії пішохода оцінюються органом досудового слідства, прокурором та судом самостійно у відповідності до вимог Розділу 4 ПДР України.

Висновки експерта ОСОБА_15 , викладені у висновку № СЕ-19/124-21/1048-ІТ85 від 26.01.2021 щодо оцінки дій пішохода ОСОБА_10 , які не потребують спеціальних знань, узгоджуються із п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 із змінами, не свідчать про неповноту експертного дослідження та його сумнівність.

Щодо посилань обвинуваченого на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про первинний контакт транспортного засобу і потерпілої, колегія суддів зазначає, що такі дані фактично було встановлено під час слідчого експерименту із свідком ОСОБА_11 , оформленим відповідним протоколом від 15.01.2021.

Відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Зі змісту вказаної норми випливає, що слідчий, в залежності від тих, чи інших фактичних обставин, сам приймає рішення про необхідність проведення слідчого експерименту з учасниками кримінального провадження для встановлення об`єктивної істини.

Не свідчить про неповноту досудового слідства та судового розгляду не проведення в кримінальному провадженні слідчого експерименту з ОСОБА_7 , враховуючи, що останній в момент початку руху заднім ходом автомобілем не бачив потерпілу. Натомість слідчий експеримент з метою уточнення обставин ДТП проведено за участі свідка ОСОБА_11 , який був безпосереднім очевидцем подій, які мали місце 22.12.2020.

Щодо необхідності проведення трасологічної експертизи в кримінальному провадженні, на що вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, стороною захисту клопотань під час судового розгляду не заявлялось.

Сумніви обвинуваченого ОСОБА_7 щодо спроможності свідка ОСОБА_11 реально усвідомлювати обставини ДТП, знаходячись від місця події на відстані 50 м, нічим не підтверджені. Показання свідка ОСОБА_11 є послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей, узгоджуються з іншими доказами і підстав не довіряти їм судом не встановлено.

Таким чином судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень від яких настала її смерть був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР України, що, всупереч викладеним в апеляційній скарзі обвинуваченого доводам, свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в тому числі, об`єктивної його сторони причинного зв`язку між невиконанням водієм правил безпеки дорожнього руху і наслідками у виді настання смерті ОСОБА_10 .

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції або таку неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для кримінального провадження.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, позицію потерпілих про призначення обвинуваченому суворого покарання, обставина, що пом`якшує покарання часткове відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, його метою та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, яке наближене до мінімального або застосування положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або додатково можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 , за матеріалами кримінального провадження, позитивно характеризується, є батьком малолітньої дитини і частково відшкодував заподіяну потерпілим матеріальну та моральну шкоду, колегія суддів вважає за неможливе його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи, що обвинувачений вину у вчиненому не визнав, намагався перекласти відповідальність за ДТП на потерпілу, що вказує на відсутність у нього щирого каяття за скоєне.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 перед судом апеляційної інстанції порушує питання про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2022 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, однак підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для цього не наводить, таких підстав не встановлено і судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, на чому наполягає сторона захисту, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді: