ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/454/22 Номер провадження 11-кп/814/1321/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000842за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, несудимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.1 ст.175 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод» (ТОВ «ПРМЗ»), виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та будучи службовою особою, керівником цього товариства, умисно, порушуючи вимоги ст. 97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці», знаючи про необхідність першочергової виплати заробітної плати працівникам підприємства та маючи реальну фінансову можливість здійснити такі виплати, не виплачував заробітну плату працівникам підприємства більш як за один місяць, у результаті чого у період із січня по 23 вересня 2021 року заборгованість по заробітній платі перед працівниками охорони становила 42068,50 грн, а саме: перед ОСОБА_9 - 18375 грн, ОСОБА_10 - 17793,5 грн та ОСОБА_11 - 5900 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд зазначив, що показання допитаних у судовому засіданні потерпілих та свідків хоча і підтверджують наявність заборгованості по виплаті заробітної плати, але не містять даних про її розмір, період виникнення, тривалість невиплати заробітної плати конкретним працівникам або виплати її частинами, тощо.

Крім того, суд вказав, що обвинувальний акт не містить даних про суму та конкретні періоди безпідставної невиплати трьом працівникам ТОВ «ПРМЗ» заробітної плати, а досліджені докази не підтверджують обвинувачення.

Також суд зауважив, що надані прокурором докази щодо невиплати заробітної плати працівникам за період з січня до 23 вересня 2021 року не містять інформації щодо моменту виникнення у ТОВ «ПРМЗ» заборгованості по заробітній платі перед потерпілими.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.175 КК України до штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

При цьому зазначає, що при ухваленні виправдувального вироку суд залишив поза увагою показання потерпілих та свідків.

Звертає увагу на показання потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати з 2017 року, яка в окремі періоди не виплачувалась протягом двох трьох місяців.

Зазначає, що після звернення ОСОБА_10 до нового директора товариства, заробітна плата була виплачена.

Наголошує, що потерпіла ОСОБА_9 пояснювала, що заробітна плата кожного місяця виплачувалась в різному розмірі, а в розрахунку, що був наданий бухгалтером, зазначено місяць та обсяг недоплачених коштів.

Зауважує, що факт невиплати заробітної плати потерпілим підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка працює головним бухгалтером вказаного підприємства та повідомила про факти часткової або повної невиплати заробітної плати працівникам у 2021 році, обов`язок по виплаті якої покладено на директора ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_12 без дозволу директора не мала доступу до електронного кабінету, рахунку та коштів підприємства та наголосила, що після призначення на посаду директора ОСОБА_13 він виплатив заборгованість по заробітній платі працівникам.

Звертає увагу, що аналіз банківських рахунків свідчить, що 11 червня 2021 року потерпіла ОСОБА_9 отримала заробітну плату за травень 2021 року, а 14 липня 2021 за червень цього року.

Зауважує, що аналогічним чином була виплачена заробітна плата також і потерпілому ОСОБА_10 .

Вважає, що судом безпідставно залишено поза увагою і докази невиплати заробітної плати потерпілій ОСОБА_11 , яка працює на підприємстві з 20 квітня 2021 року, але заробітну плату в сумі 2450 за квітень 2021 року отримала у травні.

Наголошує, що з досліджених судом відомостей про рух коштів по розрахунковому рахунку ТОВ «ПРМЗ» в період часу з січня до 23 вересня 2021 року видно, що підприємство мало фінансову можливість розраховуватись із заборгованістю по заробітній платі.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, всупереч твердженням прокурора, виправдовуючи ОСОБА_7 , дотримався зазначених вимог закону.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, на які посилалась сторона обвинувачення, перевірив їх та, згідно зі статтями 85, 86, 87, 94 КПК України, оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності, достатності та дійшов правомірного висновку відсутність в діянні ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, об`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, виражається у бездіяльності, тобто у безпідставній невиплаті громадянам, зокрема, заробітної плати, більше ніж за один місяць.

Невиплата, як ознака даного кримінального правопорушення має місце там, де вона є безпідставною та триває більше ніж один місяць.

При цьому безпідставною треба вважати таку невиплату заробітної плати, яка вчинена за наявності об`єктивної можливості здійснити виплату, а для з`ясування такої можливості необхідно перевіряти фінансово-економічний стан підприємства, установи чи організації, де виявлено невиплату, а також мету використання коштів, які надходили на їхні рахунки.

Суб`єктивна сторона цього проступку характеризується прямим умислом.

У даному провадженні об`єктивна та суб`єктивна сторони цього складу правопорушення органом досудового розслідування належним чином не відображені.

Згідно з приписами ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Кримінальне правопорушення вважається закінченим, якщо після закінчення строків, указаних у законі, заробітна плата не була виплачена і невиплата становить більше ніж за один місяць.

В свою чергу ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушеннявстановлених термінів виплати заробітної плати, виплату її не в повному обсязі, причому незалежно від розміру заборгованості. Тому кримінальна відповідальність за ст.175 КК України може наставати лише у випадку невиплати заробітної плати в повному обсязі, а в разі її неповної виплати кожного місяця керівника можна притягнути тільки до адміністративної відповідальності. Інакше зводиться нанівець дія ч.1 ст.41 КпАП України і настає зайва й безпідставна криміналізація діянь керівників підприємств.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами кримінальних справ про невиплату заробітної плати, стипендій, пенсій чи інших установлених законом виплат.

В даному провадженні органом досудового розслідування не встановлено і в обвинувачені не конкретизовано, чи мала місце виплата заробітної плати не в повному обсязі, чи взагалі не виплачувалася та в які саме періоди, що унеможливлює встановити об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що у період із січня по 23 вересня 2021 року заборгованість по заробітній платі перед працівниками охорони становила 42068,50 грн, а саме: перед ОСОБА_9 - 18375 гривень; ОСОБА_10 - 17793,5 гривень та ОСОБА_11 - 5900 гривень.

При цьому, у досліджених судом довідках, підписаних головним бухгалтером ТОВ «ПРМЗ», зазначено лише про заборгованість з виплати заробітної плати станом на 20 і 24 вересня 2021 року:

ОСОБА_9 за червень, липень, серпень 2021 року в розмірі 18375 грн;

ОСОБА_10 за червень, липень, серпень 2021 року в розмірі 17793,5 грн;

ОСОБА_11 за липень, серпень 2021 року у розмірі 5900 грн;

Водночас, з відомостей розподілу виплат ТОВ «ПРМЗ» та руху коштів видно, що потерпілі з січня 2021 року кожного місяця отримували певні виплати у якості заробітної плати.

Не заперечує ці обставини і прокурор в апеляційній скарзі, лише вважає, що це була не виплата заробітної плати за поточний місяць, а погашення існуючої заборгованості.

Проте, прокурором не визначено ні конкретних сум заборгованості, ні дати її виникнення та не встановлено, яка частка з виплаченої суми спрямована на виплату заробітної плати, а яка на погашення заборгованості.

Також колегія суддів звертає увагу, що самі довідки про заборгованість, підписані головним бухгалтером ТОВ «ПРМЗ», не містять необхідних даних, встановлених у ст.49 Кодексу законів про працю України, а також реквізитів офіційного документа.

При цьому, ніким не оспорюється, що ОСОБА_11 була прийнята на роботу лише 20 квітня 2021 року, а тому твердження в обвинувальному акті про невиплату ОСОБА_7 їй заробітної плати з січня 2021 року є неприйнятними.

Посилання прокурора як на доказ вини обвинуваченого на показання потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати з 2017 року суперечать приписам закону, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Крім того, з огляду на сформульоване обвинувачення, прокурором не встановлені причини (об`єктивні й суб`єктивні) невиплати протягом певного часу заробітної плати лише трьом працівникам товариства з усієї кількості робітників.

Доводи прокурора про безпідставну відмову суду проводити судово-економічну експертизу є непереконливими, оскільки клопотання прокурора у судовому засіданні мало на меті з`ясування нових даних, а не перевірку та уточнення фактичних даних, одержаних у ході досудового розслідування.

Більше того, в даному провадженні орган дізнання не призначав жодних експертних досліджень з метою відповіді на питання, необхідні для висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом наявність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, у зв`язку із чим на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4