1Справа № 335/7737/20 1-кп/335/136/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк його дії закінчується, а наявність ризиків, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, а саме ОСОБА_9 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на експерта у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; - не відпала.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не надано доказів наявності ризиків, на які він посилався у своєму клопотанні, просила змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку та клопотання свого захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегією суддів встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 19.03.2023 року, проте завершити судовий розгляд даного кримінального провадження до вказаного строку є неможливим, з незалежних від суду причин.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшла висновку, що залишаються ризики, які є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що відповідно до ст. 12 КК України відносить його до категорії особливо тяжких злочинів. Розуміючи особливу тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду.

Про можливість переховуватись також свідчить те, що обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, а тому на думку колегії суддів є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може безперешкодно переховуватись від слідства та суду та взагалі залишити територію України і це також є обґрунтуванням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, під час досудового розслідування було встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення в провадженні Дніпровського відділу поліції перебували матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_9 в рамках якого 28.08.2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.345 КК України, та роз`яснено права та обов`язки підозрюваного. 31.07.2017 року досудове розслідування даного провадження зупинено у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного, що, незважаючи на подальше і скасування підозри, вбачається, що ОСОБА_9 раніше ухилявся від органу досудового розслідування, отже є підставою вважати, що знаходячись на волі, він може ухилятися від суду з метою унеможливлення подальшого судового розгляду.

Крім того, наразі стороною обвинувачення заявлено проведення додаткової експертизи, у зв`язку з чим, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого проти життя та здоров`я потерпілих, а також суворість передбаченого покарання, існує ризик незаконного впливу на експертів у кримінальному провадженні, з метою уникнення подальшої кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_9 вчинив, будучи у статусі підозрюваного в іншому кримінальному провадженні, а тому колегія суддів вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника не спростовують обставин, що стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки захисник не зазначила відомостей, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку тримання під вартою судом.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_9 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, що раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року, ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність позитивної характеристики, наявності у підозрюваного бабусі, за якої він здійснював догляд, тощо, самі по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі і домашній арешт, оскільки такий запобіжний захід не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

Тому, колегія суддів вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою на 60 днів.

Таким чином, жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначених ризиків. До того ж, зазначені вище ризики не зникли зі спливом часу.

Щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, то колегія суддів враховує, що відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», питання про те, чи є тривалим тримання під вартою обґрунтованого, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita V. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Тримання під вартою обвинуваченого колегія суддів вважає виправданим, оскільки цього вимагають реальні вимоги публічного інтересу, що направлені на недоторканість здоров`я та життя людини, можуть викликати певну реакцію суспільства і соціальні наслідки.

Доказів, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, суду не подано.

Тому, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, реальні вимоги публічного інтересу переважують право поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ураховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується в учиненні злочину, який спричинив загибель людини, колегія суддів вважає, що останньому розмір застави у кримінальному провадженні визначати не слід.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 12 травня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до слідчого ізолятора.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 14.03.2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений 14.03.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5