Справа № 509/452/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000900 від 18.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, працюючої в ДУ "Одеська виправна колонія №14" на посаді фахівця відділу по контролю за виконанням судових рішень, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із змінами, внесеними Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затверджений Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX), в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 17.12.2022 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, прибула до приміщення гіпермаркету «Епіцентр», що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, Таїровська територіальна громада, с. Лиманка, проспект Небесної сотні, 99, з метою здійснення покупок.

Приблизно о 14 годині 37 хвилин обвинувачена ОСОБА_4 , перебуваючи у відділі «Текстиль», побачила у кошику із товарною продукцією у вигляді декоративних подушок забуту жіночу сумку, чорного кольору, яка належить ОСОБА_6 .

В цей час, у оювинуваченої ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно ? небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно ? небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, у період дії воєнного стану, умисно, обвинувачена ОСОБА_4 , переконавшись в тому, що її дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, підійшла до кошику, де знаходилась сумка, відчинила її та побачила у ній гаманець чорного кольору із фурнітурою золотого кольору та емблемою у вигляді літери «М», після чого остання витягла гаманець та поклала його поруч із сумкою.

В подальшому накривши гаманець декоративною подушкою, обвинувачена ОСОБА_4 відчинила та побачила його вміст, а саме грошові кошти у розмірі 7000 гривень, які належать ОСОБА_6 ..

Вживаючи додаткових заходів, щоб не бути викритою, обвинувачена ОСОБА_4 , тримаючи гаманець чорного кольору у лівій руці, накрила його декоративною подушкою правою рукою, водночас перехопивши гаманець до правої руки, поклала його до правої кишені своєї куртки, в яку була одягнута, та із викраденим майном обвинувачена ОСОБА_4 з місця вчинення злочину пішла до повернення потерпілої.

Після цього, обвинувачена ОСОБА_4 витягла грошові кошти, які перебували у гаманці та сховала при собі, а гаманець залишила у сусідньому відділі з електротоварами.

У подальшому обвинувачена ОСОБА_4 покинула територію гіпермаркету, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши при цьому матеріальний збиток ОСОБА_6 на загальну суму 7000 гривень 00 копійок.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викраденнячужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

24.01.2023 року між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Враховуючи сприяння підозрюваної ОСОБА_4 у розслідування вказаного кримінального правопорушення, щирого каяття, добровільного відшкодування завданого збитку, сторони узгодили покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, узгодили покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити узгоджене покарання у вигляді штрафу розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор в судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості від 24.01.2023 року.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні просила суд затвердити досягнуту під час досудового розслідування між нею та прокурором ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості, за участю захисника ОСОБА_5 , запевнивши про добровільність укладення угоди та про можливість виконання нею призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпіла ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні подала заяву, якою надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні, а також подала заяву про розгляд крмінального провадження за її відсутності. Цивільний позов не заявляє, оскільки ОСОБА_4 повернула їй викрадені кошти.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинувачену, захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викраденнячужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Потерпіла ОСОБА_6 подала заяву, якою надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні.

Також судом встановлено та перевірено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 24.01.2023 року про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов у справі не заявлено, завдану шкоду обвинуваченою відшкодовано в повному обсязі шляхом повернення грошових коштів.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 від 24 січня 2023 року в кримінальному провадженні №0000900 від 18.12.2022року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості, призначити ОСОБА_4 узгоджені сторонами вид та міру покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили:

- гаманець чорного кольору, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , - вважати повернутим власнику ОСОБА_6 ;

- DVD диск, на якому містяться відрізки відеозаписів з камер відеоспостережень, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - надалі зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1