Справа № 369/8874/16-к
Провадження по справі № 1-кп/367/95/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 25.09.2011 р., о 22 год 15 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Карла Маркса в с. Віта Поштова з боку авто дороги Київ-Одеса в напрямку до м. Боярка, в районі будинку № 41, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, маючи можливість бачити, що праворуч відносно його руху по тротуару у зустрічному йому напрямку рухається пішохід ОСОБА_7 , який змінив напрямок свого руху і почав пересікати проїзну частину з правого боку на лівий відносно руху автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки, а застосував маневр руху автомобіля ліворуч з метою об`їхати пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого на зустрічній смузі скоїв наїзд на останнього.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої поєднаної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми; Забій головного мозку тяжкого ступеня; Закритої травми грудної клітки; Перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва; Лівобічного гемопневмотораса; Травматичного пульмоніта; Закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків; Закритого перелому тіла, суглобового виростку лопатки зліва; Рвано-забійної рани в лівій тім`яній області, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що являються небезпечними для життя.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у скоєнні зазначеного вище злочину не визнав, відмовився давати показання.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_5 у скоєнні зазначеного вище злочину підтверджується:

-протоколом огляду місця ДТП від 25.09.2011 р. із схемою ДТП та фототаблицею (т. 3 а.с. 5-15), якими зафіксовано: дорожня обстановка, місце скоєння ДТП, ширина проїжджої частини, розташування автомобіля після ДТП, місце знаходження осипу скла і пластику від передньої правої фари і переднього бамперу автомобіля, плями бурого кольору, схожої на кров;

-протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 25.09.2011р. (т. 3 а.с. 17), яким зафіксовано пошкодження автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП, а саме: розбиті передній бампер, передня права фара, лобове скло, пошкоджено дах;

-довідкою Києво-Святошинської ЦРЛ від 25.09.11 № 4771 (т. 3 а.с. 16), згідно якої у ОСОБА_7 виявлено відкриту ЧМТ, забій головного мозку, ЗТГК, перелом ребра зліва, Гемоторакс;

-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (т. 3 а.с. 34-35), згідно якого автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 належав ОСОБА_6 ;

-посвідченням водія від 07.02.1995 серія НОМЕР_3 і довіреністю від 21.10.2008 р. (т. 3 а.с. 34-36), відповідно до яких ОСОБА_5 правомірно керував автомобілем Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-висновками експерта від 27.01.2012 № 41А та від 15.04.2014 № 152А (т. 3 а.с. 47-54, т. 1 а.с. 144-146), згідно яких всі системи автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед ДТП, що сталася 25.09.2011 р., були в працездатному стані;

-протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 16.11.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 72-75), під час складання якого обвинувачений ОСОБА_5 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався він та потерпілий і було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_7 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 1,2 м від правого краю дороги, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 4,4 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля;

-протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 78-81), під час складання якого свідок ОСОБА_8 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 та потерпілий, було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_7 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 0,8 м від правого краю дороги, ОСОБА_7 , змінивши напрямок руху, почав пересікати проїжджу частину дороги зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля, після чого водій автомобіля Mercedes-Benz Е 280а здійснив маневр ліворуч, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 5,0 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля;

-протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 82-84), під час складання якого свідок ОСОБА_9 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 та потерпілий, було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_7 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 0,8 м від правого краю дороги, ОСОБА_7 , змінивши на відстані 5,0 від будинку №41 по вул. К.Маркса напрямок руху, почав пересікати проїжджу частину дороги зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля, після чого водій автомобіля Mercedes-Benz Е 280а здійснив маневр ліворуч, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 5,0 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля;

-висновком експерта від 27.02.12 № 15/Е (т. 3 а.с. 97-99), яким встановлено, що внаслідок вказаної вище ДТП у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у виді: важкої поєднаної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми; Забій головного мозку тяжкого ступеня; Закритої травми грудної клітки; Перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва; Лівобічного гемопневмотораса; Травматичного пульмоніта; Закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків; Закритого перелому тіла, суглобового виростку лопатки зліва; Рвано-забійної рани в лівій тім`яній області. Ці тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, можуть відповідати строку та обставинам, зазначеним у постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що являються небезпечними для життя;

-листом Центральної геофізичної обсерваторії від 20.01.14 № 16-05/-125 (т. 1 а.с. 139), згідно якого 25.09.2011 р., після 21-00 год, в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області була суха безхмарна погода;

-висновком експерта від 26.03.14 № 4/К/61А (т. 1 а.с 147-153), яким встановлено, в тому числі, що, приймаючи до уваги характер і локалізацію ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_7 , співставляючи їх з ушкодженнями автомобіля і показаннями водія ОСОБА_5 і свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілий в момент ДТП з найбільшою вірогідністю мав бути обернути до автомобіля лівою стороною тіла, травмуючи сила відносно нього діяла зліва направо, ушкодження ОСОБА_7 могли виникнути під час наїзду на нього автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-висновком експерта від 26.12.11 № 1009А (т. 3 а.с. 90-93), згідно якого водій автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 за даних дорожніх обставин повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, тобто у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об?єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу. ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода як шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, так і рухаючись без зміни напрямку свого руху ліворуч;

-висновком експерта від 20.01.13 № 13А (т. 1 а.с. 117-118), яким визначено, що наїзд автомобілем Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 відбувся по вул. Карла Маркса в с. Віта Поштова в межах смуги для руху в бік автодороги Київ-Одеса, тобто на зустрічній смузі руху відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 ;

-висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 (т. 1 а.с. 177-183, т. 4 а.с. 158-163), яким встановлено, що місце наїзду автомобіля Mercedes-Benz Е 280 на пішохода ОСОБА_7 знаходилося до початку утворення зони осипу скла, на відстані не менше 4,9…5,3 м до знаходження першого уламку скла фари, на смузі зустрічного руху відносно напрямку руху автомобіля. Показання водія ОСОБА_5 і свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо розташування місця наїзду на пішохода на смузі зустрічного руху на відстані 4,4 м. і 5,0 м відповідно, не позбавлені технічної спроможності. Показання водія ОСОБА_5 в процесі слідчого експерименту від 23.07.2014 р. щодо розташування місця наїзду на пішохода на відстані 2,7 м від правого краю проїзної частини, є неспроможними з технічної точки зору. В даній дорожній ситуації ОСОБА_5 повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху і мав технічну можливість шляхом виконання цих правил уникнути наїзду на пішохода, а виконаний ним маневр автомобіля вліво був технічно необґрунтованим. Дії водія ОСОБА_5 не відповідали вказаним вище вимогам Правил дорожнього руху і знаходилися у причинному зв`язку і з пригодою.

Суд враховує, що згідно Висновку експерта від 25.12.13 № 1096А (т. 1 а.с. 127-128) неможливо експертним шляхом встановити де саме відносно елементів проїзної частини дороги відбувся наїзд автомобілем Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_7 , разом з цим, виходячи із зазначених вище експертних висновків, ключовою обставиною є те, що потерпілого було збито на зустрічній смузі руху через здійснення обвинуваченим ОСОБА_5 маневру автомобіля вліво. В разі нездійснення такого маневру, навіть без застосування гальмування, наїзду на ОСОБА_7 можна було уникнути, що зазначено у висновку експерта від 26.12.11 № 1009А (т. 3 а.с. 90-93).

Суд відкидає протокол проведення слідчого експерименту від 23.07.2014 р. (т. 1 а.с. 156-161), згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що зіткнення автомобіля з потерпілим відбулось на відстані 2,7 м. від правого краю проїзної частини дороги відносно напрямку руху автомобіля, оскільки таке твердження відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 (т. 1 а.с. 177-183, т. 4 а.с. 158-163) є технічно неспроможним.

Враховуючи, що цей протокол проведення слідчого експерименту від 23.07.2014 р. було покладено в основу Висновку експерта від 18.08.14 № 650А (т. 1 а.с. 166-168), суд не бере такий висновок до уваги.

Суд не приймає до уваги Висновок експертного автотехнічного дослідження від 19.10.12 № ДА/38-12 (т. 1 а.с. 236-246), оскільки такий висновок було складено особою, яка не повідомлялась про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а сам висновок спростовується експертними висновками, покладеними в основу цього вироку.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання про визнання недопустимими доказами протоколи відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. (т. 3 а.с. 78-84) за участю свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з тих підстав, що зазначені слідчі дії проводились у час доби, який не відповідає часу скоєння ДТП, свідками не було вказано місце, з якого потерпілий змінив напрямок свого руху, з якою швидкістю він рухався, на схемі не визначено де знаходиться будинок АДРЕСА_3 , а статист, який приймав участь у відтворенні, не підписав протоколи.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечувала проти клопотання, оскільки для цього відсутні законні підстави.

Суд, дослідивши докази по справі, заслухавши думку сторін, дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вказаного вище клопотання захисника, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 87 КПК України (2012 року) недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Згідно з п. 8 Перехідних положень КПК України 2012 року, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

КПК України в редакції 1960 року, який діяв на час вчинення слідчих дій в 2011 році, не містить критеріїв, згідно яких суд повинен визнати докази недопустимими. Статтею 82 КПК України в редакції 1960 року визначено, що протоколи слідчих дій, які складені і оформлені в порядку, передбаченому цим Кодексом, є джерелом доказів, оскільки в них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України в редакції 1960 року з метою перевірки і уточнення результатів допиту свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого або даних, одержаних при провадженні огляду та інших слідчих дій, слідчий може виїхати на місце і в присутності понятих, а в необхідних випадках з участю спеціаліста, свідка, потерпілого і підозрюваного або обвинуваченого відтворити обстановку і умови, в яких ті чи інші події могли відбуватися в дійсності.

В необхідних випадках слідчий проводить вимірювання, складає план і креслення, а також проводить фотографування.

Про проведення всіх зазначених дій складається протокол, який підписують особи, що брали в них участь, поняті та слідчий.

Протокол огляду, освідування і відтворення обстановки та обставин події складається з додержанням правил статті 85 цього Кодексу. В протоколі зазначають підстави для проведення цих дій, описують все, що було виявлено, в тій послідовності, в якій це відбувалося, і в тому саме вигляді, в якому спостерігалось під час проведення дії. До протоколу додають відповідні схеми, фотознімки, плани, документи. (Стаття 195 КПК України в редакції 1960 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 85 КПК України в редакції 1960 року в протоколі про кожну слідчу дію повинні бути зазначені: місце і дата його складання; посади і прізвища осіб, що проводять дію; прізвища осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, адреси цих осіб; роз`яснення їх прав і обов`язків; зміст проведеної слідчої дії, час її початку і закінчення; всі істотні для справи обставини, виявлені при виконанні даної слідчої дії.

Протокол підписують: особа, яка провадила слідчу дію, допитана особа, а також перекладач, поняті, якщо вони були присутні, та інші особи, які були присутні або брали участь у проведенні цієї дії.

Протоколи відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р., створені під час слідчих дій за участі свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , не містять підпису статиста, який згідно тексту протоколів також приймав участь у такій слідчій дії.

Разом з цим, суду не надано доказів наявності обставин для визнання недопустимими протоколів відтворення обстановки та обставин подій. Відсутність в протоколах підписів статиста само по собі не може вважатись істотним порушенням прав обвинуваченого, оскільки не спростовує обставин, зафіксованих в протоколах, які підписані слідчим, свідками та понятими.
Основною обставиною, зазначеною в цих протоколах, яка стала підставою для надання експертом висновку, про можливість уникнення обвинуваченим наїзду на пішохода, стало визначення місця збиття потерпілого на зустрічній смузі руху, що підтвердили не тільки свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а і сам обвинувачений ОСОБА_5 під час проведення відтворення обстановки та обставин подій 16.11.2011 року. На цю обставину ніяким чином не міг вплинути статист, враховуючи, що на місце збиття вказували свідки і сам обвинувачений.

В подальшому, під час проведення слідчого експерименту 23.07.2014 р., ОСОБА_5 вказував, що наїзд на потерпілого відбувся на смузі руху його автомобіля, однак суд вважає, що таке посилання зроблено обвинуваченим з метою уникнути відповідальності, оскільки висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 №10756/12223 встановлено, що таке посилання є технічно неспроможним.

Суд також вважає безпідставними посилання захисника на те, що відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. проводились у світлий час доби, а не в темний, найбільш наближений до обставин ДТП.

Суд звертає увагу, що статтями 194, 195 КПК України в редакції 1960 року не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. Проведення такої слідчої дії вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети відтворення обстановки і обставин.
Нормативна модель відтворення обстановки і обставин подій передбачає проведення дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети є проведення слідчим відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Для цього слідчий чи прокурор самостійно визначають модель відтворення обстановки і обставин подій.
В даному випадку для з?ясування обстановки та обставин подійне потребувалось їх проведення в темний час доби.

Також суд не приймає до уваги посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_7 під час ДТП міг бути в стані алкогольного сп?яніння і також порушувати правила дорожнього руху, а обвинувачений здійснював гальмування, оскільки ці обставини не перебувають у причинно-наслідковому зв?язку із наїздом на пішохода, враховуючи, що із вказаних вище судом доказів вбачається, що такий наїзд відбувся на зустрічній смузі руху у зв?язку із невиконанням ОСОБА_5 правил дорожнього руху. В разі дотримання вимог цих правил наїзд на пішохода не відбувся, навіть якби обвинувачений продовжив рух свого автомобіля, не гальмуючи, що підтверджується висновком експерта від 26.12.11 № 1009А (т. 3 а.с. 90-93). Натомість, він здійснив маневр свого автомобіля вліво і тому допустив наїзд на потерпілого на зустрічній смузі руху.

Суд відкидає схеми розміщення автомобіля і пішохода (т. 3 а.с. 189-192), оскільки залишається незрозумілим хто і за яких обставин склав їх.

Суд не допитував свідків по справі, оскільки прокурором тривалий час в порушення вимог ч. 3 ст. 23 КПК України не було забезпечено присутність у суді свідків обвинувачення, а через це тривалий час судового провадження порушував право обвинуваченого на розумний строк розгляду його справи судом.

З цих підстав суд вважає недоречним посилання захисника на недопит свідків в судовому засіданні, особливо зважаючи на те, що він не заперечував в судовому засіданні про закінчення судового слідства без їх допиту.

Суд не бере до уваги показання, надані під час досудового слідства, тому що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Решта заперечень сторони захисту суд не приймає до уваги, бо вони надають оцінку показанням свідків і пояснень експерта, які не були допитані в судовому засіданні, а також містять вказівки які дії повинен був вчинити орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Також суд вважає безпідставними посилання захисника на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.09.2013 р., тому що вона не є обов?язковою для суду під час розгляду даної справи.
Обираючи ОСОБА_5 міру покарання, суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.

Як особа обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, враховуючи, що обвинувачений не визнає своєї вини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні ДТП, не зробив для себе належних висновків, суд позбавляє його права керувати транспортними засобами на три роки.

В той же час, суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України ( як в редакції станом на час вчинення злочину, так і на час ухвалення рішення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Отже, на час ухвалення вироку згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення ним вказаного вище злочину.

В судовому засіданні обвинувачений відмовився від звільнення його від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, просив виправдати його.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності, суд, призначивши йому покарання за скоєний ним злочин, звільняє його від такого покарання.

Суд не застосовує відносно обвинуваченого запобіжний захід, оскільки жодних клопотань з цього приводу не надходило.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Понесені по провадженню процесуальні витрати суд вважає за необхідне відшкодувати за рахунок обвинуваченого.

В рамках даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 звернувся до обвинуваченого ОСОБА_5 із цивільним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому вказував, що вчиненим обвинуваченим злочином йому завдано матеріальної та моральної шкоди, тому просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду, понесену у зв?язку із лікуванням, в розмірі 35 000,00 грн., додаткові витрати на планові медично-лікувальні заходи в розмірі 61 931,00 грн. і моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

В судові засіданні потерпілий та його представник жодного разу не з?явились, в матеріалах справи міститься заява потерпілого з проханням слухати справу без його участі (т. 1 а.с 43).

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні позов не визнали.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 злочину через порушення правил дорожнього руху потерпілий ОСОБА_7 зазнав тілесних ушкоджень у виді: важкої поєднаної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми; Забій головного мозку тяжкого ступеня; Закритої травми грудної клітки; Перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва; Лівобічного гемопневмотораса; Травматичного пульмоніта; Закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків; Закритого перелому тіла, суглобового виростку лопатки зліва; Рвано-забійної рани в лівій тім`яній області.

Виписним епікризом № 25162/497, консультативним заключенням невропатолога від 23.04.2012 р, розрахунком оплати за послуги медичної допомоги від 23.04.2012 р. і рахунком на оплату від 23.04.2012 р. (т. 3 а.с. 165-168, 229) підтверджується, що ОСОБА_7 пройшов лікування завданих йому з вини обвинуваченого тілесних ушкоджень і на лікування та реабілітацію було витрачено 62 269,00 грн.

Суд також вважає, що ОСОБА_7 було завдано моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях у зв?язку із отриманням тілесних ушкоджень під час ДТП, лікуванням таких ушкоджень та у зв?язку із зміною звичного способу життя через це.

Суду не надано доказів наявності інших обставин, які призвели до моральних страждань ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , було застраховано в АТ «Просто страхування», про що свідчить Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.01.2011 № АА/1086366 ( т. 3 а.с. 38), згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну, 50 000,00 грн. із нульовою франшизою.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частинами два та три статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В той же час, згідно з ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на 25.09.2011 р. (далі Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 9.3 статті 9 цього Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.
Статтею 24 цього Закону передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Суд враховує, що за загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).
З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини та наведене нормативне обґрунтування, те, що винним у вчиненні ДТП і завданні шкоди, пов`язаної з лікуванням ОСОБА_7 , є ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «Просто страхування», суд вважає що відшкодування завданої потерпілому майнової шкоди внаслідок лікування в розмірі 62 269,00 грн., за вирахуванням розміру франшизи повинно здійснюватись в межах страхового ліміту (100 000,00 грн.) за рахунок АТ «Просто страхування».
Підстави для стягнення цієї суми з обвинуваченого відсутні.
При цьому, суд не знаходить підстав для стягнення решти суми на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки суду не надано доказів наявності таких витрат.

Суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 слід стягнути грошову суму, але суд вважає, що розмір відшкодування такої шкоди потерпілим дещо завищено, тому стягненню у відшкодування моральної шкоди підлягає сума в 40 000,00грн., з яких АТ «Просто страхування» повинно виплатити в розмірі 5% ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих (51 000,00 грн.), що становить 2 550,00 грн., а решту суми (37 450,00 грн.) повинна бути стягнута з обвинуваченого.

Суд не приймає до уваги заперечення обвинуваченого та захисника проти позову з підстав, зазначених у вироці вище.

Під час досудового розслідування Постановою слідчого від 03.03.2012 р. (т. 3 а.с. 119) з метою забезпечення цивільного позову по справі було накладено арешт на майно ОСОБА_5 .

У зв?язку із частковим задоволенням заявленого до нього позову суд не скасовує зазначений арешт з метою виконання вироку суду.

Керуючись ч. 5 ст. 74, ч. 4 ст. 49, ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 128, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 суд не обирає.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 37 450,00 грн.(Тридцять сім тисяч чотириста п`ятдесят гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у розмірі 5 086,25 грн. (П?ять тисяч вісімдесят шість гривень 25 коп.).

Речовий доказ: автомобіль марки Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити у користуванні ОСОБА_5 .

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку, з підстав, визначених ст.ст. 394, 473 КПК України.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги після залишення його без змін судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1