1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8432/22 1-кс/335/753/2023
20 березня 2023 року м. Запоріжжя
Згідно рапорту прокурора Вознесенівської окружної прокуратури
м. Запоріжжя ОСОБА_4 , який став підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що в результаті опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей веб-порталу Судова влада України, Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та інших реєструючих органів встановлено, що до районних судів Запорізької області подаються заяви, в яких зазначено неправдиві відомості щодо постійного проживання однією сім`єю з померлими особами та договорів позики, за якими на праві власності зареєстровано нерухоме майно та які не мають спадкоємців, а також подаються підроблені документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно, на підставі яких у подальшому невстановлені особи, шахрайським шляхом заволодівають нерухомим майном померлих осіб.
Встановлено, що 02.10.2017 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, звернулася ОСОБА_6 . В заяві остання вказує, що з 01 червня 2010 року вона проживала разом зі своєю далекою родичкою ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 .
У зв`язку із наявністю спору про право, представник Запорізької міської ради заперечував проти задоволення вищезазначеної заяви.
У подальшому, опрацюванням Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.09.2020 у справі №317/1736/20 задоволено заяву ОСОБА_6 та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю останньої з ОСОБА_5 вже за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 .
Надалі, на підставі вищезазначеного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24.09.2020 у справі №317/1736/20, рішенням Орджонікідзевського районного суду від 04.10.2021 у справі №335/4900/21 позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.
Згідно вказаного рішення суду за ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім цього, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла вдома, за адресою: АДРЕСА_1 про що надано лікарське свідоцтво про смерть № 114 від 15.02.2016 року. Згідно журналів запису викликів лікарів додому, гр. ОСОБА_5 неодноразово викликала лікаря додому, а саме: 18.10.2012 р., 03.02.2015 р., 17.02.2015 ОСОБА_9 , 09.06.2015 p., 25.08.2015 p., 18.09.2015 р., 26.11.2015 р., 01.12.2015 р.
Проаналізувавши вищевикладені обставини, слідство приходить до висновку, що ОСОБА_6 , будучи обізнаною про те, що ОСОБА_5 не має прямих спадкоємців та близьких осіб, які можуть претендувати на спадщину після її смерті, використовуючи підроблені документи, зверталася до судів з заявами про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з метою подальшого звернення про визнання права власності на спадкове майно, а саме: квартири АДРЕСА_2 .
Згідно інформаційної довідки № 320345128 від 17.01.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , 1/1 частка.
У даному кримінальному провадженні об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме квартира є майном, що є доказом вчиненого злочину.
Слідчий клопотання підтримала, надавши заяву про розгляд клопотання без її участі.
Власник квартири в судове засідання не викликався.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи, що додані до клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є, в числі інших, арешт майна.
Згідно ч.ч. 1, 3, 10, 11 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише в разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 ,відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України.
Постановою старшого слідчого СВ ВП №1 ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 від 15.03.2023 року квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом.
Тому, враховуючи вищевказані обставини та вимоги закону, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як арешт такого майна, отже, слід накласти арешт на вказане в клопотанні слідчого майно.
Із поданого клопотання, слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розуміючи, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправдним та необхідним у даному кримінальному провадженні.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.
За наведених обставин слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала слідчого судді виконується негайно та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1