ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/885/23 Справа № 183/7047/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився в с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано дані про його особу, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України не є тяжким злочином.

Вказує, що призначене йому покарання, яке є найбільш суворим за видом з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 162 КК України та за розміром наближене до максимального, є надмірно суворим.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта у розмірі 653 грн. 76 коп.

Вирішені питання про процесуальні витрати та про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 04 листопада 2020 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив поблизу будинку АДРЕСА_1 , де, відчуваючи втому, раптово вирішив незаконно проникнути до житлового будинку, який розташований за вказаною адресою.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до вказаного будинку з метою відпочинку, достовірно знаючи, що за вказаною адресою мешкає раніше знайома йому ОСОБА_9 , яка проживає у вказаному будинку сама, 04 листопада 2020 року приблизно о 23 годин 50 хвилин ОСОБА_7 зайшов через металеву хвіртку на частково огороджену територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

В подальшому, з метою незаконного проникнення до житла, ОСОБА_7 , намагаючись відчинити вхідні двері до будинку, де знаходилась потерпіла ОСОБА_9 , яка в свою чергу з метою перешкоджання злочинним діям ОСОБА_7 намагалась вжити заходи щодо недопущення останнього до приміщення будинку та тримала двері з іншої сторони, почав погрожувати останній фізичною розправою.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, 04 листопада 2020 року приблизно о 23 годин 55 хвилин ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили, шляхом пошкодження дверей, всупереч волі законного володільця, проник до приміщення будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який належить на праві володіння та користування потерпілій ОСОБА_9 , після чого, продовжуючи словесно погрожувати останній фізичною розправою, схопив її обома руками за шию, тим самим застосовуючи фізичне насильство, та потягнув на подвір`я будинку.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 незаконно проник до житла із застосуванням насильства всупереч волі законного володільця ОСОБА_9 , порушивши її право на недоторканність житла, передбачене ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації з прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Після того, як потерпіла ОСОБА_9 почала кликати на допомогу, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 162 КК України за ознаками незаконного проникнення до житла, вчиненого із застосуванням насильства.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які, кожен окремо, просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 162 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи апеляційні доводи обвинуваченого, колегія суддів зважає на те, що за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні судом покарання ОСОБА_7 вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим за аналогічні злочини, вину у скоєному визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно негативно; наявність двох обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидиву злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та одної обставини, що його пом`якшує, якою було визнано щире каяття.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів, а належних підстав для його пом`якшення за видом або розміром не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для призначення обвинуваченому більш мякого покарання, колегія суддів не знаходить їх переконливими.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку, відомості про особу ОСОБА_7 свідчать про неможливість виправлення його без реального відбування покарання.

Колегія суддів із цим висновком погоджується з огляду на те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується виключно негативно, є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів, у даному кримінальному провадженні останнього засуджено за те, що він, відбувши покарання за вчинення аналогічного злочину, через короткий проміжок часу вчинив новий злочин проти особистих прав і свобод людини і громадянина.

Крім того, ОСОБА_7 раніше вже звільнявся від відбування покарання за правилами ст. 75 КК України з випробуванням, втім висловлену йому довіру не виправдав та вчинив новий злочин у період іспитового строку, що потягло призначення йому покарання за наступним вироком суду із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Таким чином, незважаючи на реальне відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та навіть за таких обставин його виправлення досягнуте не було, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання, та про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, пом`якшення призначеного покарання за видом або розміром.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості про його особу у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 покарання у межах санкції інкримінованої йому ч. 2 ст. 162 КК України.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4