Справа № 686/2615/23
Провадження № 1-кс/686/904/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000286, -

встановив:

27.01.2023 р. прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , за допомогою поштового зв`язку, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 25.01.2023 р. було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 під час його особистого обшуку в ході затримання, а саме на: банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру номіналом 200 гривень (УГ8138415).

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено: «у провадженні слідчого відділу Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000286, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2023.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.01.2023, близько 19:00 год. невстановлена особа, перебуваючи у дворі 5-ти поверхового житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кинула гранату Ф-1, внаслідок чого стався вибух, яким пошкоджено припарковані поруч автомобілі та вікна будинку.

24.01.2023 відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286, попередня кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення ч. 4 ст. 296 КК України.

Окрім того, 25.01.2023 до чергової частини Хмельницького РУП надійшло повідомлення слідчого про те, що в ході розслідування кримінального провадження № 0000286 від 24.01.2023, за ч. 4 ст. 296 КК України, було виявлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

25.01.2023 відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298, попередня кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення ч. 1 ст. 263 КК України.

25.01.2023 прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000286, за ч. 4 ст. 296 КК України, та матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298, за ч. 1 ст. 263 КК України, та присвоєно об`єднаному кримінальному провадженню №0000286.

25.01.2022 року, в ході затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, було виявлено та вилучено: банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру номіналом 200 гривень (УГ8138415), які поміщено до сейф-пакету № PSP 1460216.

25.01.2023 вказані речі визнано речовими доказами, про що винесено постанову про визнання речовими доказами в кримінальному провадженні №0000286.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів, з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Підставою арешту майна є те, що тимчасово вилучені речі під час проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , постановою слідчого визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000286, які можуть містити відомості та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, а також позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування особою майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Перелік і види майна, що належить арештувати банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру номіналом 200 гривень (УГ8138415).

Конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_4 таким майном затримання, в порядку статі 208 КПК України, та вилучення вищевказаного майна під час особистого обшуку останнього.

Обставини, які за допомогою вказаних доказів можливо довести вчинення зазначеного кримінального правопорушення саме ОСОБА_4 , а не іншою особою.

Ураховуючи вищевикладене, з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, є необхідність в накладенні арешту на тимчасове вилучене майно, а саме: банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру номіналом 200 гривень (УГ8138415), які 25.01.2022 тимчасово вилучено під час проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , та які визнані речовими доказами вчиненого кримінального правопорушення, можуть бути використані, як доказ, та мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки його незастосування може призвести до настання вищевказаних наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження і подальшого судового розгляду.»

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак клопотав про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 , який клопотав про розгляд справи у його відсутність, в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши наявні матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Встановлено, що Хмельницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000286 від 24.01.2023 р., з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, 25.01.2023, в період часу з 02:57 год. по 03:22 год., в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , при його затриманні, у нього було вилучено: банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру 200 гривень (УГ8138415).

25.01.2023 р. постановою слідчого вказані речі було визнано речовим доказом.

Незважаючи на наявність означеної постанови слідчого про визнання майна речовим доказом, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено наявності достатніх підстав вважати, що банківська карта «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюра 200 гривень (УГ8138415) на даний час містить ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, стороною обвинувачення не доведено якому із критеріїв, визначених ст.98 КПК України, відповідають вказані речі, що давало би підстави вважати їх речовими доказами у кримінальному провадженні.

Посилання у постанові слідчого щодо визнання речових доказів на те, що банківська карта «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюра 200 гривень (УГ8138415) були предметом кримінально протиправних дій, зберегли на собі сліди (без означення цих слідів) або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не підтверджується відомостями, встановленими в судовому засіданні та наявними матеріалами кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На думку слідчого судді, клопотання прокурора та долучені до нього матеріали не містять достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які посилається прокурор, мотивуючи необхідність накладення арешту на належні ОСОБА_4 банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру 200 гривень (УГ8138415).

Зазначене майно немає відношення до кримінального провадження № 0000286, яке розслідується за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вказані речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій.

Банківська карта «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюра 200 гривень (УГ8138415), в даному випадку, не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, які дають підстави тимчасового вилучати певне майно.

Таким чином, правові підстави в накладенні арешту на банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру 200 гривень (УГ8138415), відсутні. Твердження сторони обвинувачення про необхідність такого арешту не знайшли підтвердження під час дослідження матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання, оскільки не доведено, що вказані речі мають значення та будь-яке відношення до факту можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України.

За вказаних обставин, на даному етапі досудового розслідування, відсутні підстави вважати, що в даному випадку може бути досягнута мета арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також може бути виконане завдання арешту.

До того ж, потреба подальшого огляду та проведення експертних досліджень вказаних речей не вбачається із наявних матеріалів кримінального провадження та не є співмірною із заходом забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту, шляхом позбавлення можливості права відчуження, розпорядження та користування, на банківську карту «Укргазбанк» із № НОМЕР_1 та купюру номіналом 200 гривень (УГ8138415), та явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Враховуючи викладені обставини, підстави для задоволення клопотання прокурора, яке не є обґрунтованим, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000286, відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя