справа № 462/7353/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , починаючи з січня 2018 будучи уповноваженим директором ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_6 на отримання коштів від фізичної особи ОСОБА_7 за користування торговельним павільйоном в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щомісячно отримував грошові кошти за користування вказаним приміщенням від ОСОБА_7 та передавав їх ОСОБА_6 . В подальшому, достовірно знаючи, що 22.10.2019 директор ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_6 помер, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, представляючись представником ТзОВ «Галицьке будівництво», знаходячись по вул. Любінській 100 у м. Львові у період з листопада 2019 по червень 2022 року продовжував отримувати грошові кошти від фізичної особи ОСОБА_7 , а саме отримав в якості розрахунку за оренду приміщення, торговельного павільйону в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 11.11.2019 грошові кошти в сумі 4000 грн., в грудні 2019 року 4000 грн., у 2020 році по 4200 грн. щомісячно, у 2021 році 4700 грн. щомісячно та за січень-травень 2022 року по 4700 грн. щомісячно, на загальну суму 138 300 гривень, котрими в подальшому розпорядився на власні потреби.

Крім цього ОСОБА_4 починаючи з січня 2018 будучи уповноваженим директором ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_8 на отримання коштів від фізичної особи ОСОБА_9 за користування торговельним павільйоном в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щомісячно отримував грошові кошти за користування вказаним приміщенням від ОСОБА_9 та передавав їх ОСОБА_6 . В подальшому, достовірно знаючи, що 22.10.2019 директор ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_6 помер, ОСОБА_4 діючи, умисно, з корисливих мотивів, повторно, представляючись представником ТзОВ «Галицьке будівництво», знаходячись по вул. Любінській 100 у м. Львові у період з листопада 2019 по червень 2022 року продовжував отримувати грошові кошти від фізичної особи ОСОБА_9 , а саме отримав в якості розрахунку за оренду приміщення, торговельного павільйону в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 року грошові кошти в сумі 3600 гри., в грудні 2019 року 3600 грн., у 2020 році по 3600 грн. щомісячно, у січні-серпні 2021 року по 3600 грн. щомісячно, у вересні-грудні 2021 року 4600 грн. щомісячно та за січень-травень 2022 року по 4600 грн. щомісячно, на загальну суму 120 600 гривень, котрими в подальшому розпорядився на власні потреби.

Крім цього ОСОБА_4 починаючи з січня 2018 будучи уповноваженим директором ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_8 на отримання коштів від фізичної особи ОСОБА_10 за користування торговельним павільйоном в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щомісячно отримував грошові кошти за користування вказаним приміщенням від ОСОБА_10 та передавав їх ОСОБА_6 . В подальшому, достовірно знаючи, що 22.10.2019 директор ТзОВ «Галицьке будівництво» ОСОБА_6 помер, ОСОБА_4 діючи, умисно, з корисливих мотивів, повторно, представляючись представником ТзОВ «Галицьке будівництво», знаходячись по вул. Любінській 100 у м. Львові у період з листопада 2019 по червень 2022 року продовжував отримувати грошові кошти від фізичної особи ОСОБА_10 , а саме отримав в якості розрахунку за оренду приміщення, торговельного павільйону в підземному переході, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 грошові кошти в сумі 3500 грн., в грудні 2019 року 3500 грн., у 2020 році по 3500 грн. щомісячно, у 2021 році 4000 грн. щомісячно за січень- травень 2022 року по 4000 грн. щомісячно, на загальну суму 117 000 гривень, котрими в подальшому розпорядився на власні потреби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому діянні визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини скоєння ним злочину, відмовився детально давати пояснення стосовно обставин скоєних ним діянь. Просив суворо не карати, у скоєному кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.1 ст. 190 КК України по епізоду отримання ним грошей від фізичної особи ОСОБА_7 заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) і він повинен нести за це кримінальну відповідальність.

Також його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.2 ст. 190 КК України по епізодам отримання ним грошей від фізичних осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_11 як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічній та психіатричній лікарні не перебуває, також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, сприяв розкриттю злочину, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті у виді штрафу.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі ст.124 КПК України судові витрати у кримінальному провадженні за проведення почеркознавчої експертизи № СЕ-19/114-22/16934-ПЧ у розмірі 3020,48грн. суд покладає на обвинуваченого.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання

-за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі ) гривень;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави за проведення почеркознавчої експертизи № СЕ-19/114-22/16934-ПЧ витрати у сумі 3020,48грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1