Єдиний унікальний номер справи 185/7918/22
Провадження № 1-кп/185/294/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000724 від 22 липня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 лютого 2005 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 104 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 2 роки;

- 14 грудня 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

- 23 березня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлена волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком 2 роки;

- 09 лютого 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном строком на 1 рік;

- 09 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком 4 місяці. Звільнився 17 червня 2022 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2022 року у невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_3 перебуваючи в кухонній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, помилково вважаючи, що має право розпоряджатися майном, яке йому не належить, без дозволу своєї цивільної дружини ОСОБА_7 , діючи всупереч встановленому законом порядку володіння, користування та розпорядження власністю, усвідомлюючи, що його дії носять самовільний характер, без законних на те підстав, заволодів золотим годинником торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР вартістю 26800 грн., що належить ОСОБА_7 . Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 розпорядився вказаним вище золотим годинником торгівельної марки «Польот», на власний розсуд, відчуживши його шляхом закладу та отримавши за нього грошові кошти в сумі 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину за висунутим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не визнав. Пояснив, що ОСОБА_7 є його цивільною дружиною, вони прожили разом більше семи років, у них є спільна дитина. За період шлюбу за спільні кошти вони придбали будинок, та проживали в ньому разом, мали спільний сімейний бюджет. Влітку у них в сім`ї було скрутне матеріальне становище, потрібно було відремонтувати скутер, тому 03 липня 2022 року він заклав до ломбарду золотий годинник ОСОБА_7 , щоб купити продукти харчування та запчастини. Він так і зробив, при цьому взяв лише частину суми закладу, оскільки мав намір викупити даний золотий годинник. Після цього, він разом з ОСОБА_7 приходили ще раз до ломбарду та брали ще частину грошових коштів за вказаний годинник. Зазначив, що до будинку він ніколи не проникав через вікно, оскільки мав до нього вільний доступ.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 у фактично скоєному підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 був її співмешканцем, вони мають спільну дитину, та проживали разом за адресою:АДРЕСА_2 . Після звільнення ОСОБА_3 з місць позбавлення волі, він також деякий час проживав у вказаному вище будинку. Однак, через часті сварки, вона була проти того щоб він заходив до будинку, тому не пускала його, закриваючи вхідні двері на замок. Зазначила, що раніше були випадки, коли ОСОБА_3 не маючи при собі ключів, знімав скло з вікна та таким чином потрапляв всередину будинку. Даний будинок вони набували у власність разом, також в будинку є речі, які вони купували за спільні кошти. Пояснила, що 03 липня 2022 року вони проживали разом та між ними сталася сварка, після чого вона пішла на роботу. В той день він просив у неї грошові кошти на ремонт скутера, але вона йому відмовила. Потім, в цей же день їй зателефонували з ломбарду та повідомили про те, що ОСОБА_3 заклав її золотий наручний годинник часів СРСР. Зазначила, що даний годинник був її особистою власністю, так як їй його подарувала мати. Також додала, що грошові кошти, які ОСОБА_3 отримав у ломбарді він приніс за їх спільним місцем проживання та залишив на кухні. Підтвердила, що на той час між ними були шлюбні відносини та вони фактично проживали разом. Також зазначила, що раніше були випадки коли вона разом з ОСОБА_3 закладали золоті речі до ломбарду з метою отримання кредиту, а через деякий час викупали їх. Претензій матеріального чи морального характеру вона до обвинуваченого не має, просила застосувати до ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона працює касиром в ломбарді «Економ», що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград,вул. Центральна, буд. 41. З обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_7 вона знайома, так як вони завжди вдвох приходили закладати речі. Зазначила, що сприймала ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як родину тому, що часто бачила їх разом. Пояснила, що у липні 2022 року в обідній час доби вона знаходилася на своєму робочому місці, та в ломбард прийшов ОСОБА_3 і заклав золотий годинник. Сума закладу складала 20000 грн., однак ОСОБА_3 взяв лише частину суми. Вона вирішила повідомити про це ОСОБА_7 . Після чого, остання мала намір викупити даний годинник, але ОСОБА_3 не дозволив їй цього зробити, сказавши що самостійно викупить його.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що обвинувачений є її сусідом. Влітку 2022 року приблизно о 04 год. 30 хв. вона чула крики з сусіднього будинку, де ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживають разом. Працівники поліції пройшли до вказаного домоволодіння через її присадибну ділянку. Там вона побачила що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сварився зі своєю дружиною.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 є співмешканцем її подруги ОСОБА_7 . Вона знає, що у ОСОБА_7 був золотий годинник часів СРСР, який залишився їй у спадок після померлої матері, оскільки на початку весни ОСОБА_7 принесла до неї всі свої золоті вироби, в тому числі і даний годинник, та передала на зберігання, так як боялася, що ОСОБА_3 може їх викрасти. Потім ОСОБА_7 забрала всі вироби собі. ОСОБА_7 говорила їй про те, що не буде закладати золотий годинник в ломбард, оскільки він залишився їй від матері, і вона хотіла передати його своїй донці.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у фактично скоєному також повністю підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 липня 2022 року ОСОБА_7 заявила про те, що 4 дні тому її колишній співмешканець ОСОБА_3 з її будинку, що розташований за адресою:АДРЕСА_2 , викрав золотий годинник марки «Маяк», який їй належить.

Згідно протоколу огляду від 21 липня 2022 року з фототаблицею до нього, проведено огляд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено відсутність золотого годинника марки «Маяк». Під час огляду нічого не вилучалося.

Згідно протоколу огляду від 02 серпня 2022 року з фототаблицею до нього, проведено огляд ділянки місцевості, де знаходиться ломбард «Економ» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Центральна, буд. 41. Під час огляду нічого не вилучалося.

Згідно договору фінансового кредиту № 20.13 від 03 липня 2022 року та договору № 20.19 від 12 липня 2022 року ОСОБА_3 надав для закладу золотий годинник вагою 28,52 г., який знаходиться в заставі по теперішні час в ПТ «Економ ломбард Добродькін О.М. та компанія».

Згідно протоколу обшуку від 04 серпня 2022 року з відеозаписом до нього, в приміщенні ломбарду «Економ ломбард Добродькін О.М. та компанія», який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград,вул. Центральна, буд. 41, було виявлено та вилучено золотий годинник торгівельної марки «Полет», 17 каменів часів СССР.

Постановою від 04 серпня 2022 року золотий годинник торгівельної марки «Полет», 17 каменів часів СССР, було визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів при ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 серпня 2022 року, свідок ОСОБА_8 заявила, що на фотознімку № 4 впізнає особу чоловіка, який 03 липня 2022 року прийшов до ломбарду та заклав годинник часів СРСР, за зовнішнім виглядом, за рисами обличчя. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання особою під № 4 є ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта від 04 серпня 2022 року № 1981/22, ринкова вартість годинника механізованого марки «Полет 17 каменей» (золото 583/585 проби ІІ кат.), часів СРСР, з урахуванням зносу, станом на 17 липня 2022 року становила 26800 (двадцять шість тисяч вісімсот) грн.

Ці докази суд визнає допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Аналізуючи показання обвинуваченогоОСОБА_3 , надані ним під час допиту в судовому засіданні, щодо наявності згоди потерпілої на передачу в заклад до ломбарду належного їй золотого годинника, то суд вважає їх неспроможними, а його доводи в цій частині розцінює як обраний спосіб захисту з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності й пом`якшити передбачене покарання, оскільки вони є суперечливими, такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам і спростовуються наведеними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала про свою категоричну відмову надати дозвіл на розпорядження належним їй майном. Зокрема, з показань потерпілої вбачається, що вона заперечувала проти передачі в заклад належного їй годинника, при цьому, одразу після того, як дізналася, що її майно перебуває в закладі вона вживала заходів для його збереження з метою викупу, оскільки сплачувала за нього грошові кошти у вигляді відсотку.

Такі покази потерпілої підтверджуються показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні повідомила, що мала сумнів у наявності згоди ОСОБА_7 щодо передачі годинника в заклад та, що ОСОБА_7 вживала заходів для викупу належного їй годинника, та показами свідка ОСОБА_10 , яка також стверджувала, що наміру відчужувати золотий годинник ОСОБА_7 не мала та дізнавшись про те, що його передано в заклад, остання намагалася його викупити.

Судом не встановлено обставин, які свідчили б про наявність у потерпілої мотивів для обмови обвинуваченого, відтак суд приймає до уваги її показання як такі, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі і їм не суперечать.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, вчинена повторно.

У судовому засіданні прокурор також підтримував обвинувачення за правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України. Однак, в ході судового розгляду така кваліфікація дій обвинуваченого свого підтвердження не знайшла.

Так, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час таємного викрадення у винної особи немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення такого майна у потерпілого, а предмет крадіжки є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, може характеризуватись лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Також слід зазначити, що прямий умисел проявляється в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права та має бажання настання суспільно небезпечних наслідків. У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення цього майна. Крадіжка вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися цим майном.

З показів обвинуваченого вбачається, що він проживав разом з потерпілою, вони мали спільний побут, виховували доньку та мали спільний бюджет. Золотий годинник він заклав до ломбарду з метою вирішити фінансові проблеми сім`ї, зокрема, щоб придбати продукти харчування та запчастини. При цьому, він взяв лише частину суми закладу, частину з них залишивши вдома, оскільки мав намір викупити даний золотий годинник. Вдруге до ломбарду, щоб взяти ще частину суми закладу, вони приходили вже разом з потерпілою. Таким чином, заволодівши золотим годинником ОСОБА_7 , обвинувачений вважав, що має на це право, оскільки такі дії були направленні на вирішення їх спільних фінансових проблем.

При цьому, той факт, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 існували шлюбні відносини, крім показів обвинуваченого, підтверджується показами самої потерпілої в цій частині, показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також підтвердили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були співмешканцями, мали спільну дитину та вели разом спільне господарство.

Потерпіла ОСОБА_7 під час допиту повідомила, що в будинку за їх спільним проживанням знаходилися як особисті речі кожного з них так і спільні, які набувалися за рахунок спільних коштів.

Таким чином, зазначені обставини в своїй сукупності давали обвинуваченому підстави вважати наявність між ним та ОСОБА_7 права спільної сумісної власності подружжя на речі, а відтак припускати, що він має на них законне право.

Про намір обвинуваченого ОСОБА_3 в подальшому викупити золотий годинник свідчать не лише покази обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , а й подальша поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 , який взяв лише частину грошових коштів з суми кредиту.

Також суд бере до уваги, що з показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 декілька разів вдвох приходили закладати речі. Таким чином, можна зробити висновок, що вирішення фінансових проблем, шляхом закладу майна для ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , під час їх спільного проживання, було допустимим.

При цьому, суд приймає до уваги і той факт, що потерпіла ОСОБА_7 до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї злочину звернулася не відразу, а лише через декілька днів після події. Хоча про дану подію їй стало відомо того ж дня, що підтверджується як показами самої потерпілої ОСОБА_7 так і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Аналіз поведінки обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення, те що він взяв лише частину суми закладу, витративши їх на потреби сім`ї (частину з яких залишив вдома за спільним мешканням з потерпілою), в подальшому мав намір викупити майно та повернути його потерпілій,дає підстави суду прийти до висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на заволодіння саме чужим майном, що виключає кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, як самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюються окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника, оскільки своїми неправомірними діями обвинувачений ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, на підставі уявного права, без погодження своїх дій з потерпілою, як власника майна, якою оспорювалася правомірність дій обвинуваченого, заволодів та розпорядився майном потерпілої, завдавши їй значної шкоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на користь такої особи визначено і ч. 4 ст. 17 КПК України.

Тому, оскільки стороною обвинувачення в судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 92 КПК України поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено тієї обставини, що ОСОБА_3 мав умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи при цьому, що він не має ані дійсного ані уявного права на це майно, враховуючи докази, досліджені під час судового розгляду і оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та відповідно достатності, та з врахуванням тієї обставини, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов до висновку, що підстави для кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, вчинена повторно - відсутні.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід перекваліфікувати за ст. 356 КК України, як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення дій, правомірність яких оспорюється громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В своєму рішенні «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 доведена «поза розумним сумнівом», оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними і безсумнівними.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного: раніше судимий, під наглядом у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку.

Обставини, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими до застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

За сукупністю обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, думку потерпілої, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою він обвинувачується у вигляді арешту.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід скасувати.

На підставі п. а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання у вигляді арешту строк попереднього ув`язнення за період з 12 серпня 2022 року по 16 березня 2023 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання за даним вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Під час проведення досудового розслідування проводилася судово-товарознавча експертиза, на проведення якої було витрачено 220 грн. 00 коп. Зазначені витрати у відповідності вимог ст. 122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винний у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної судово-товарознавчої експертизи № 1981/22 від 04 серпня 2022 року у розмірі 220 грн. 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року на золотий годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР», - скасувати.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним за ст. 356 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі п. а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання у вигляді арешту строк попереднього ув`язнення за період з 12 серпня 2022 року по 16 березня 2023 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання за даним вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши з під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 220 (двісті двадцять) грн. 00 коп. на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року на золотий годинник торгівельної марки «Польот», 17 каменів часів СССР», - скасувати.

Речові докази:

- золотий годинник торгівельної марки «Полет», 17 каменів часів СССР, який передано на зберігання до камери схову речових доказів при ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 0010388 від 25 серпня 2022 року) повернути ОСОБА_7 за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілій.

Суддя: ОСОБА_1