Справа № 357/3431/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

у режимі відеоконференції з Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)»:

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000242, яке внесене до ЄРДР 13 лютого 2023 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орадівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», раніше судимого:

1) вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 1993 року, за ч. 3 ст. 81 КК України (у редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

2) вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2005 року, за ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки;

3) вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2009 року, за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 8 (вісім) місяців;

4) вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 20 березня 2014 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік;

5) вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2014 року, за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців;

6) вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 року, за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць;

7) вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці;

8) вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 вересня 2019 року, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

9) вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2020 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР, передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, тобто і «метадону», включеного до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, допускається лише в цілях, передбачених ст. 19, 20, 23 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а саме:

1.Використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР);

2.Діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР);

3.Використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР).

Однак, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства 13 лютого 2023 року близько 10 години, ОСОБА_4 , перебуваючи біля медичної частини на території Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», що за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, знайшов - незаконно придбав упакування від сигарет, усередині якого знаходились два згортки: один паперовий згорток усередині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору та один згорток фольгованого паперу усередині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору. Дані речовини містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон», загальною масою 0,043 г.

У подальшому, ОСОБА_4 переконавшись, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, а саме «метадоном», оскільки має досвід вживання вказаного наркотичного засобу, поклав знайдені згортки до спідньої білизни, після чого почав незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту.

Надалі, ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні довгострокових побачень поклав знайдений згорток фольгованого паперу з вмістом наркотичного засобу «метадон» до рюкзаку - сумки чорного кольору, а паперовий згорток всередині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору - наркотичний засіб «метадон» помістив в шов власного рушника.

13 лютого 2023 року в період часу з 20 год. 30 хв. по 21 год. 02 хв., під час проведення обшуку в приміщенні довгострокових побачень, що на території Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», що за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16 у присутності ОСОБА_5 та понятих, працівниками вищевказаної установи було виявлено та вилучено один паперовий згорток всередині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору та один згорток фольгованого паперу всередині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору. Дані речовини містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон», загальною масою 0,043 г., який ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР, незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 : щире каяття.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, прокурором не заявлялось.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо у обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачене покарання у виді: штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в місцях позбавлення волі, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, можливе, шляхом призначення покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі на строк один рік.

Суд вважає, що призначення покарань у виді штрафу, виправних робіт, арешту, не зможе забезпечити виправлення засудженого, з огляду на те, що він уже неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак свою поведінку не змінив, у нього немає місця роботи.

У свою чергу, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, під час відбування ним покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають: два дні обмеження волі.

Судом встановлено, що станом на 14 квітня 2023 року невідбута частина покарання, яке призначене ОСОБА_4 за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2020 року, становить 9 (дев`ять) місяців 3 (три) дні.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 71 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_4 , за цим вироком, суд вважає за необхідне, частково приєднати невідбуту ним частину покарання призначеного вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2020 року, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий з розрахунку два дні обмеження волі за один день позбавлення волі, та визначити ОСОБА_4 , за сукупністю вироків, остаточне покарання 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі.

Судом підстав, передбачених КК України, для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання немає.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи, висновок експерта від 13 лютого 2023 року № СЕ-19/111-23/7856-НЗПРАП, витрати на проведення експертизи становлять 1510,24 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28 лютого 2023 року, кристалоподібну речовину білого кольору, у який виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон), загальною масою 0,124 г та сильнодіючий лікарський засіб - «дифенгідрамін» (димедрол), масою 0,052 г, які поміщено до спеціального поліетиленового пакету, визнано речовим доказом.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 03 березня 2023 року, кристалоподібну речовину білого кольору, яка містить в своєму складів наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,043 г. та сильнодіючий лікарський засіб-дефенгідрамін (димедрол), масою 0,104 г. упаковані разом із залишками попереднього упакування в пакет з полімерного матеріалу білого кольору - визнано речовими доказами.

Згідно із п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх необхідно знищити.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 06 березня 2023 року, диск з відеозаписом з відеореєстраторів - визнаний речовим доказом.

Згідно з п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, його необхідно залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило, він відбуває покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)».

Керуючись ст. 100, 174, 177, 331, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального простпуку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_4 , за цим вироком, частково приєднати невідбуту ним частину покарання призначеного вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2020 року, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий, з розрахунку два дні обмеження волі за один день позбавлення волі та визначити ОСОБА_4 , за сукупністю вироків, остаточне покарання 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1510,24 грн витрат на залучення експерта.

Речові докази:

1) кристалоподібну речовину білого кольору, у які виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон), загальною масою 0,124 г та сильнодіючий лікарський засіб - «дифенгідрамін» (димедрол), масою 0,052 г, які поміщено до спеціального поліетиленового пакету, - знищити;

2) диск з відеозаписом з відеореєстраторів, - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області