Номер провадження: 11-сс/813/1385/22
Справа № 495/6722/22 1-кс/495/1824/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2022 року в кримінальному провадженні №0000325 від 03.09.2022 року,

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді, у кримінальному провадженні №0000325 від 03.09.2022 року з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.358 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання відмовлено старшого дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором ОСОБА_6 про накладення арешту на майно ОСОБА_7 та зобов`язано повернути власнику тимчасово вилучене під час огляду майно, а саме студентський квиток польського вузу «Wyїsza Szkoіa Ekonomiczna W Stalowej Woli» №3409 від 18.07.2022 PESEL: 0.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що слідчим та прокурором не доведено наявності обґрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та його мети, а також не надано доказів, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України КК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Прокурор стверджує, що слідчий суддя необґрунтовано послався на відсутність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК. Прокурор посилається на те, що подія кримінального правопорушення мала місце, оскільки ОСОБА_7 намагався за допомогою підробленого документу перетнути кордон України, будучи військовозобов`язаним. Прокурор звертає увагу, що накладення арешту на вилучене майно обумовлено також необхідністю проведення судової експертизи з метою встановлення справжності документу, та з метою збереження речових доказів, оскільки на документі могли зберегтись сліди злочину.

Також, в апеляційній скарзі прокурор ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 12.09.2022 року, оскільки судове засідання проведено без участі сторони обвинувачення та ухвала слідчого судді була отримана 26.09.2022 року.

До початку розгляду апеляційної скарги власник майна ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначає, що ані уповноваженими особами на пропускному пункту «Старокозаче», ані дізнавачем у кримінальному провадження не було вжито заходів щодо перевірки автентичності його студентського квитка, оскільки на порталі ВНЗ РП можна перевірити чи дійсно навчається особа у цьому навчальному закладі.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення власника майна, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвали слідчого судді відповідає вимогам зазначеної норми, та слідчим суддею враховані обставини, зазначені слідчим у клопотанні, обставини, на які посилався прокурор також відображені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.
Так, СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325 від 03.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документа.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_7 , намагаючись перетнути кордон України, в період воєнного стану та будучи військовозобов`язаним, через пропускний пункт «Старокозаче» надав уповноваженим особам, на думку органу досудового розслідування, завідомо підроблений студентський квиток польського ВНЗ, задля безперешкодного перетину кордону, про що були внесені відомості до ЄРДР.
03.09.2022 року дізнавач СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 було винесено постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження речового доказу, а саме студентський квиток польського вузу «Wyїsza Szkoіa Ekonomiczna W Stalowej Woli» №3409 від 18.07.2022 PESEL: 0, виданий на ім`я ОСОБА_7
05.09.2022 року дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке зазначено у клопотанні, посилаючись на необхідність збереження речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ініціювання слідчим та прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з огляду на таке.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора або слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною першої статті 173 КПК передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя дотримався вказаних вимог процесуального закону та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання дізнавача, пославшись на відсутність доказів на підтвердження факту існування підстав для накладення арешту на вилучене майно.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як дізнавача у клопотанні, так і прокурора під час апеляційного розгляду на те, що є достатні підстави вважати, що студентський квіток польського вузу, що був вилучений під час огляду місця події є речовим доказом, оскільки має ознаки підробки, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не підтверджуються доказами, долученими до клопотання.

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах судового провадження, долучених до клопотання, відсутня постанова дізнавача про визнання речовим доказом студентського квитка польського вузу «Wyїsza Szkoіa Ekonomiczna W Stalowej Woli» №3409 від 18.07.2022 PESEL: 0, виданий на ім`я ОСОБА_7 .
В протоколі огляду студентського квітка не зазначено, за якими саме критеріями орган дізнання та прокурор дійшли висновку про те, що студентський квиток іноземного навчального закладу дійсно має ознаки підробки та в чому вони полягають.

Органом дізнання та прокурором під час розслідування кримінального провадження не було перевірено покази ОСОБА_7 стосовно його навчання в польському вузі та автентичності студентського квитка, та не здійснено процесуальних дій для встановлення факту його видачі навчальним закладом, в тому числі і за допомогою офіційного запиту до ВНЗ.

При цьому, прокурор не надав суду доказів, зокрема огляду студентського квітка за участю спеціаліста або висновку спеціаліста щодо наявності ознак підробки студентського квітка, а також раціонального пояснення в який спосіб та за допомогою якого саме експертного дослідження орган дізнання планує встановити автентичність або ознаки підробки студентського квітка, за відсутності відповідних зразків аналогічних документів іноземного навчального закладу. Також, прокурором не надано суду доказів на підтвердження факту призначення судової експертизи.

Водночас, на противагу доводам клопотання дізнавача та прокурора, власником майна долучено до матеріалів провадження копії документів, а саме роздруківка з сайту ВНЗ РП, на якому розміщено розклад занять та щоденник ОСОБА_10 , що не спростовує показів останнього стосовно факту його вступу та навчання в іноземному закладі освіти, що не було спростовано прокурором.

З огляду на наведене, посилання в клопотанні на те, що вилучений студентський квиток польського вузу «Wyїsza Szkoіa Ekonomiczna W Stalowej Woli» №3409 від 18.07.2022, може бути предметом злочину є безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді стосовно того, що слідчий та прокурор не надали суду доказів на підтвердження існування події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а тому вилучене під час огляду майно не відповідає ознакам речового доказу в кримінальному провадженні.

Крім того, прокурором не було надано суду раціонального пояснення, з яких підстав під час проведення огляду не було перевірено автентичність студентського квитка, також, ані постанову про визнання речовим доказом студентського квитка, ані постанови про призначення експертизи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, прокурор не довів факту існування підстав для застосування до належного ОСОБА_7 майна, обмежувальних заходів.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких умов, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні на даній стадії, оскільки слідчим та прокурором не доведено існування достатніх підстав для накладення арешту на майно, що вказує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, а тому вона не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2022 року, якою в кримінальному провадженні №0000325 від 03.09.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором ОСОБА_6 , про накладення арешту на студентський квиток польського вузу «Wyїsza Szkoіa Ekonomiczna W Stalowej Woli» №3409 від 18.07.2022 PESEL: 0, виданий на ім`я ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4