Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3997/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001126 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 10 878,19 грн. процесуальних витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 27.06.2021 року близько 11 год 20хв водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Lexus » моделі «LX570», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині автодороги «Київ-Чоп» у напрямку м. Києва, проїжджаючи ділянку вказаної вище дороги, а саме поблизу будинку №158 по вул. Київське Шосе у с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області, в порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України рухався у населеному пункті із перевищенням допустимої швидкості (50 км/год) - 135 км/год, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких створив небезпеку, в результаті чого передньою лівою частиною керованого транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримав наступні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності та по механізму свого утворення є тупою сукупною травмою, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень: за критерієм небезпеки для життя і знаходяться прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Так, необережні дії ОСОБА_6 , які виразились в порушенні вимог пунктів 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001., перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановку виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді настання смерті ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не обґрунтував висновок про не застосування додаткового покарання.

Крім цього, зазначає, що судом не враховано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі безповоротні наслідки у вигляді смерті людини та характер порушень ПДР.

На його думку, не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню мети покарання та запобіганню вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати частково, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік з покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та застосування ст. 75 КК України.

Що стосується не призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання, то таке рішення, на думку колегії суддів, є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону та правових висновків при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з вироку не призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції вказав на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, які вже були враховані при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, інших обставин, які на його думку свідчать про можливість не призначення додаткового покарання у своїх висновках не навів.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, в даному випадку, недостатньо врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, наслідкам та характеру порушень правил безпеки дорожнього руху. Зокрема судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 12.4, 12.9 б, 18.1 Правил дорожнього руху України, рухаючись у населеному пункті із значним перевищення допустимої швидкості (50 км/год) - 135 км/год та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переході внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на необґрунтованість висновку суду щодо можливості не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що свідчить про призначення судом ОСОБА_6 явно несправедливого покарання через м`якість.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке не можна вважати необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а фактично залишив безкарними його злочинні грубі необережні дії, які призвели до тяжкої непоправної втрати - смерті людини, виходячи з обставин, які були підставою для застосування положень ст. 75 КК України. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правовий нігілізм у суспільстві.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасуванню, з ухваленням нового вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: