Справа № 132/1619/20
Провадження №11-кп/801/196/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2023 року,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, до 09 березня 2023 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Вінницької області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, в трудових правовідносинах не перебуваючого, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 03 березня 2020 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за вчинення найтяжчого з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Підстави, за яких було обрано найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому вважала, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 терміном на 60 (шістдесят) днів, до 09 березня 2023 року включно.

Залишено без змін визначений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави у межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що складає 104000грн.00коп.), яка може бути внесена як обвинуваченим(ми), так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцем) на рахунок отримувача: UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави. Обвинувачений(ні) або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покладено на обвинуваченого(их) наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено обвинуваченому(им) положення п.п.8, 10 ст.182 КПК України, згідно з якими у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 09 березня 2023 року. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого(их) з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений(ні) зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений(ні) вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснено захиснику обвинуваченого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 , що він не позбавлений можливості звернутися до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке буде розглянуто невідкладно судом в передбаченому законом порядку.

Прийняте рішення мотивовано тим, що при визначенні імовірності переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні №0000090 від 03 березня 2020 року. Так, зокрема, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, а кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, у якому також обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Крім того, на момент розгляду цього клопотання, ОСОБА_8 має статус обвинуваченого ще в іншому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 05 березня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України (кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк; кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років; кримінальне правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років) /номер справи 132/1422/21, номер провадження 1-кп/132/73/22/, розгляд якого по суті не завершено, що на переконання суду, може слугувати додатковою підставою для переховування від суду.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду. Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 23.08.1999 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.81 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст.46-1 КК України, із відстрочкою виконання вироку на 6 місяців, штрафу 680грн.;

27.06.2000 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.140 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, звільненого 15.11.2002 року із Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» на підставі постанови Шепетівського районного суду Хмельницької області від 14.11.2002 року, умовно-достроково, невідбутий термін 11 місяців 14 днів;

04.09.2003 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.187 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 01.06.2007 року із Державної установи (Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2007 року, умовно-достроково, невідбутий термін 5 місяців 14 днів;

24.12.2008 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ст.395 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 22.03.2012 року із Державної установи (Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 14.03.2012 року, умовно-достроково, невідбутий термін 2 місяці 10 днів;

21.04.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

16.09.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого 14.12.2017 року із Державної установи (Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року, умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 3 місяці 1 день.

Після звільнення з місць позбавлення волі, на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.02.2021 року, відносно ОСОБА_8 був встановлений адміністративний нагляд з метою запобігання вчиненню ним кримінальних правопорушень та здійснення на нього виховного впливу, зокрема було заборонено залишати своє помешкання, тобто вихід з дому в неробочий час в період з 21год.00хв. вечора до 05год.00хв. ранку наступного дня, та зобов`язано з`являтися на відмітку до Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області кожну суботу місяця з 09год.00хв. до 11год.00хв. та реєструватись у відповідному журналі, термін вказаного обмеження було продовжено в передбаченому законом порядку судом. Натомість, в порушення вищезазначених обтяжень не залишати місце свого проживання у нічну пору добу та періодично з`являтися на реєстрацію до органу поліції, обвинувачений ОСОБА_8 починаючи з моменту встановлення цих обтяжень та по теперішній час, на протязі двох років, систематично їх порушував, а саме без отримання відповідного дозволу уповноваженого органу та без поважних причин залишав місце свого проживання, не повідомляючи про причину необхідності його залишення, та не з`являвся до органу поліції на реєстрацію, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.187 КУпАП, про що свідчить загальнодоступна інформація, розміщена на офіційному веб-сайті Калинівського районного суду Вінницької області та судові рішення за відповідним перенаправленням в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації, Україною з 24.02.2022 року, згідно відкритих даних, не контролюється орієнтовно 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, доприкладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Також існують реальні можливості переховування обвинуваченого і на тимчасово окупованих територіях України.

Обвинувачений ОСОБА_8 немає соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків (зокрема, власної сім`ї, дітей ). За місцем своєї реєстрації не проживає, постійно змінює місце свого фактичного проживання. Мав тимчасовій рід занять за цивільно-правовою угодою.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування) та відсутність стійких соціальних зав`язків за місцем проживання, підвищує ймовірність його переховування від суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Існує ризик і того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки після вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, які є предметом розгляду в цьому кримінальному провадженні №0000090 від 03 березня 2020 року (номер справи 132/1619/20, номер провадження 1-кп/132/162/22), він вчинив ще ряд інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, які є предметом розгляду в іншому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 05 березня 2021 року (номер справи 132/1422/21, номер провадження 1-кп/132/73/22), у вчиненні яких він визнав свою вину у повному обсязі під час судового розгляду, що зафіксовано в журналі судового засідання. Хоч ця обставина не є свідченням його винуватості, проте в контексті заявленого ризику, значно підвищує ймовірність вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відсутність стійких та тривалих трудових правовідносин, належного та постійного джерела доходу (прибутку) у ОСОБА_8 , підвищує ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом. При вирішенні цього питання суд виходить з того, що особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; домашній арешт, не може бути застосований, оскільки відносно ОСОБА_8 після звільнення з місць позбавлення волі, на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.02.2021 року, був встановлений адміністративний нагляд з метою запобігання вчиненню ним кримінальних правопорушень та здійснення на нього виховного впливу, зокрема було заборонено залишати своє помешкання, тобто вихід з дому в неробочий час в період з 21год.00хв. вечора до 05год.00хв. ранку наступного дня, термін вказаного обмеження було продовжено в передбаченому законом порядку судом. Натомість, в порушення вищезазначеного обтяження не залишати місце свого проживання у нічну пору добу, яке за формальними ознаками та своєю сутністю схоже на домашній арешт у нічну пору доби, про застосування якого заявив захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 починаючи з моменту встановлення цього обтяження та по теперішній час, на протязі двох років, систематично його порушував, а саме без отримання відповідного дозволу уповноваженого органу та без поважних причин залишав місце свого проживання, не повідомляючи про причину необхідності його залишення, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.187 КУпАП, про що свідчить загальнодоступна інформація, розміщена на офіційному веб-сайті Калинівського районного суду Вінницької області та судові рішення за відповідним перенаправленням в Єдиному державному реєстрі судових рішень: постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 19.03.2021 року у справі №132/671/21 (провадження 3/132/526/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 01.04.2021 року у справі № 132/949/21 (провадження 3/132/659/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 08.04.2021 року у справі № 132/707/21 (провадження 3/132/557/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 від 20.04.2021 року у справі № 132/799/21 (провадження 3/132/607/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20.04.2021 року у справі № 132/970/21 (провадження 3/132/673/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_11 від 11.05.2021 року у справі № 132/801/21 (провадження 3/132/608/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 від 28.07.2021 року у справі № 132/2324/21 (провадження 3/132/1383/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 30.08.2021 року у справі № 132/2548/21 (провадження 3/132/1491/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 від 09.09.2021 року у справі №132/2414/21 (провадження 3/132/1434/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 30.11.2021 року у справі № 132/3636/21 (провадження 3/132/2049/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_11 від 16.12.2021 року у справі № 132/3635/21 (провадження 3/132/2048/21); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 21.01.2022 року у справі №132/4160/21 (провадження 3/132/33/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 08.02.2022 року у справі № 132/108/22 (провадження 3/132/299/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 22.02.2022 року у справі № 132/238/22 (провадження 3/132/405/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 від 03.03.2022 року у справі №132/378/22 (провадження 3/132/455/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_11 від 21.03.2022 року у справі № 132/206/22 (провадження 3/132/377/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 14.04.2022 року у справі № 132/633/22 (провадження 3/132/580/22); постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 16.11.2022 року у справі №132/2707/22 (провадження 3/132/1793/22).

З урахуванням цих обставин, доводи щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про застосування якого сторона захисту має намір клопотати суд, не переважають доводів сторони обвинувачення та не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Суд також звернув увагу, що в цьому провадженні тримання під вартою обвинуваченого не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу. З урахуванням обставин цього кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає за необхідне залишити без змін, визначений ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.11.2022 року, ОСОБА_8 як альтернативний запобіжний захід заставу у межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би обвинувачений або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. При цьому, суд вважав, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09.01.2023 року. Відмовити у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрати, за необхідності, відносно ОСОБА_8 інший запобіжний захід, що не пов`язаний із позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого, а в подальшому і в оскаржуваній ухвалі не викладено обґрунтування задекларованих ризиків. Таке посилання на загальний перелік ризиків, передбачених ст. 177 КПК, недостатньо. На законодавчому рівні закріплений обов`язок прокурора викласти обставини, що підтверджують наявність ризиків та посилання на матеріали, які підтверджують ці обставини. (п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України). Суд першої інстанції не обґрунтував свою позицію і щодо наявності постійного місця роботи та проживання ОСОБА_8 та застосування альтернативних запобіжних заходів, оскільки мав право їх застосувати, а саме тільки посилання на норми КПК України, не є на думку захисту достатнім обґрунтуванням.

З наведеного вбачається, що стороною обвинувачення не доведено наміру ОСОБА_8 ухилятись від слідства та суду, а так само недоведеним залишився ризик продовження злочинної діяльності, який прокурором в клопотанні взагалі не обґрунтовано. Ухвала судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить посилання на докази, які досліджені суддею під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу та свідчать про те, що жоден з інших, більш м`яких видів запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням свободи, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного; слідчим суддею проігноровано вимоги національного законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підзахисному, суд першої інстанції не обґрунтував, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт) не зможе забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків та не буде співмірним у вказаних кримінальних провадженнях.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09.01.2023 року. Відмовити у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрати, за необхідності інший запобіжний захід, що не пов`язаний із позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки прокурор ОСОБА_6 подала клопотання про продовження строку тримання на 13 днів раніше закінчення терміну ухвали від 25.11.2022. Крім того, вказує, що суд не встановив відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обвинувачений вказує, що усім потерпілим відшкодовано матеріальні збитки, а потерпілі претензій до нього не мають та просили не карати суворо. Судовий розгляд триває більше двох років і за цей час він не впливав на свідків та потерпілих. Крім того, зазначає, що у нього відсутні наміри переховуватися від суду чи перешкоджати розгляду кримінального провадженню іншим чином. Стверджує, що постійно з`являвся до суду за виключенням декількох раз у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (захворювання пов`язане із серцево-судинною та нервовою системами), що підтверджується заключенням, яке знаходиться в матеріалах справи.

Вказує, що має постійне місце проживання із цивільною дружиною, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, що підтверджується матеріалами справи.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, вважала, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства

На переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що знаходячись на свободі обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував, що на час продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, тяжкість можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим. Крім того суд першої інстанції врахував і те, що обвинувачений ОСОБА_8 немає сталих соціальних зв`язків, за місцем своєї реєстрації не проживає, постійно змінює місце свого фактичного проживання, обвинувачується також у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, які є предметом розгляду в іншому кримінальному провадженні, є особою раніше неодноразово судимою та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційних скарг про те, що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки встановлені ризики відповідають фактичним обставинам справи, а будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту колегії суддів надано не було, як і не було надано жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 . При цьому не може залишитися поза увагою колегії суддів те, що обвинувачений ОСОБА_8 шість разів без поважних причин не з`являвся у судові засідання до суду першої інстанції.

Доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не було надано оцінку того, що у обвинуваченого наявне постійне місце роботи та проживання не є підставою для скасування ухвали суду про продовження запобіжного заходу, оскільки ці обставини існували на час подій, які її інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

При цьому безпідставними є доводи про те, що суд не обґрунтував можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, оскільки, з ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави. Відповідно застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

На переконання колегії суддів, застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні зобов`язання підозрюваного, обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.

Крім того, з тексту ухвали суду убачається, що судом обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; домашній арешт, не може бути застосований, оскільки відносно ОСОБА_8 після звільнення з місць позбавлення волі, на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.02.2021 року, був встановлений адміністративний нагляд з метою запобігання вчиненню ним кримінальних правопорушень та здійснення на нього виховного впливу, зокрема було заборонено залишати своє помешкання, тобто вихід з дому в неробочий час в період з 21год.00хв. вечора до 05год.00хв. ранку наступного дня, термін вказаного обмеження було продовжено в передбаченому законом порядку судом. Натомість, в порушення вищезазначеного обтяження не залишати місце свого проживання у нічну пору добу, яке за формальними ознаками та своєю сутністю схоже на домашній арешт у нічну пору доби, про застосування якого заявив захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 починаючи з моменту встановлення цього обтяження та по теперішній час, на протязі двох років, систематично його порушував, а саме без отримання відповідного дозволу уповноваженого органу та без поважних причин залишав місце свого проживання, не повідомляючи про причину необхідності його залишення, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.187 КУпАП.

Окрім того, безпідставними є доводи обвинуваченого про те, що прокурором порушено строк звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою і на 13 днів раніше подано клопотання, оскільки КПК України не визначено строк з якого можна звертатися з клопотанням до суду про продовження строку тримання під вартою. Натомість ч.1 ст. 199 КПК України передбачає лише те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тобто закон встановлює обмеження лише щодо кінцевого строку до якого дозволяє звертатися з відповідним клопотанням.

Що стосується доводів обвинуваченого стосовно задовільного стану його здоров`я, то вони повинні підтверджуватися відповідними медичними документами про наявність захворювань, які унеможливлюють перебування його під вартою. Відсутність медичних документів в матеріалах судового провадження позбавляє колегію суддів процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, як підставу для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому колегія суддів вважає необхідним звернути увагу обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що проведення медичного обстеження підозрюваного, обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням являється однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою. Окрім того, згідно з положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

З огляду на встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та наявні ризики у кримінальному провадженні, які, на переконання колегії суддів, дозволяють спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, продовження строку застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Зокрема, у даному разі суспільний інтерес полягає у захисті конституційного права громадянина на недоторканність житла та іншого володіння, а також охороні права власності, оскільки злочини проти власності, а саме крадіжки, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, адже вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ право власності. Захист права власності має особливе суспільне значення, оскільки економічна свобода власності є підґрунтям політичної, національної та релігійної свобод. Нормальне функціонування відносин власності забезпечує стабільність усієї економічної системи, підвищення рівня добробуту народу.

Колегією суддів встановлено, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що істотних порушень вимог КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2023 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4