ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/1681/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1306/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2022 року, якою у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 грудня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор у кримінальному провадженні прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні №0001451 від 5 жовтня 2021 року.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що 30 листопада 2021 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на 60 днів, до 17 жовтня 2022 року включно. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя. Оскільки на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зникли та продовжують існувати, а також те, що в період воєнного стану та збройної агресії в Україні, у разі не продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати на непідконтрольну Україні територію, прокурор просив продовжити останньому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , в межах якого продовжуються строки тримання під вартою до Томаківського районного суду Дніпропетровської області та до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з тимчасово окупованої території Запорізької області, де знаходиться Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, не передані.
Зауважує, що судовий розгляд даного кримінального провадження з 29 квітня 2022 року не здійснюється по суті, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження.
Крім того вказує, що відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження у якому обвинувальний акт направлено до суду, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Зазначає, що обвинувачений за таких підстав перебуває у стані невизначеності щодо своєї справи, оскільки законодавством не врегулюванні питання, як мають діяти органи влади, якщо відновлення матеріалів є неможливим.
Вважає, що у даному випадку, за відсутності матеріалів провадження та документів, якими прокурор обґрунтовує клопотання, суд першої інстанції, позбавлений можливості перевірити підстави, на які посилається прокурор та обставини, передбачені ст. 194 КПК України, в тому числі наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, не здатний забезпечити в належному обсязі виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Звертає увагу на те, що обвинувачений не судимий та не підозрюється або обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень. Станом на сьогодні, обвинувачений має право на отримання виплат, як внутрішньо переміщена особа.
Зазначає, що м. Мелітополь, де проживав обвинувачений, на сьогодні окуповане та у зв`язку із рішенням Ради оборони Запорізької області про призупинення виїзду гуманітарних колон та тимчасово окуповану територію, ОСОБА_7 перебуватиме на підконтрольній території України, що унеможливлює ризик його переховування від суду.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що підстави вважати, що кримінальне провадження втрачені відсутні, оскільки після деокупації м. Мелітополя Запорізької області вони можуть знаходитись в приміщенні місцевого суду.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких умисних злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації та проживання на тимчасово окупованій території, зокрема, у м. Мелітополі, що свідчить про те, що останній може переховуватися на вказаній території від суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається і можливість незаконного впливу на свідків, оскільки як випливає із клопотання прокурора, вони в судовому засіданні допитані не були, а обвинуваченому ОСОБА_7 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.
Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків.
Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час апеляційному суду не надано.
Доводи захисника з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, не підозрюється та не обвинувачується в інших кримінальних правопорушень, має право на отримання допомоги, як внутрішньо переміщена особа хоча і мають місце, проте, не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків.

З приводу інших доводів, зокрема, відсутність матеріалів кримінального провадження, у зв`язку із тимчасовою окупацією території та їх відновлення, то слід вказати, що на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 грудня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 937/1681/21