ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2392/19 Номер провадження 11-кп/814/643/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілої ОСОБА_3 потерпілих захисника обвинуваченогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2019 року за №0000252, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Циркуни Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з:

ОСОБА_11 - на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_9 і ОСОБА_12 по 200 000 гривень моральної шкоди (кожного потерпілого);

ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - на користь потерпілої ОСОБА_12 23 812 гривень шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_13 .

Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 червня 2019 року приблизно о 04 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «БАЗ Т 713.13», н.з. НОМЕР_1 , на 42 км автодороги «Полтава-Олександрія» у порушення вимог п.12.3 ПДР України, не переконавшись у тому, що на проїзній частині немає перешкод для руху, зокрема й велосипедиста, якого він міг завчасно виявити і своєчасно вжити заходів для запобігання ДТП, учинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , який у межах видимості ОСОБА_11 рухався в попутному напрямку, у результаті чого заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував те, що обвинувачений: вчинив тяжкий злочин із грубим порушенням ПДР України й тяжкими наслідки; під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_11 стверджував те, що не мав можливості уникнути наїзду на ОСОБА_13 , а тому визнання обставиною, що пом`якшує покарання останнього, у вигляді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення є безпідставним; молодий вік обвинуваченого, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини є характеризуючими даними, а не обставинами, що пом`якшують захід примусу;

потерпіла ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, задовольнити цивільний позов. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував: те, що він під час судового розгляду повністю не визнав свою вину, дотримувався неналежної процесуальної поведінки та не брав участь у компенсуванні шкоди потерпілій стороні. Водночас посилається на те, що визначений у вироку розмір моральної шкоди не відповідає обставинам злочину та даним про особу ОСОБА_11 ;

захисник ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року в частині призначення основного покарання та призначити ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України основне покарання 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, на підставі якої звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину та позитивно характеризується за місцем проживання, що є обставинами, які пом`якшують покарання, не має обставин, що обтяжують покарання, частково визнав вину, не переховувався від органу досудового розслідування та суду, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працював до затримання, має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання з дружиною та дитиною, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за даними досудової доповіді встановлено низький ризик вчинення ОСОБА_11 повторного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої, позицію потерпілих і представника потерпілої, які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечивши проти апеляційної скарги захисника, думку обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо: фактичних обставин учинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху ним, як особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_13 ; необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання та його розміру; вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 у апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апелянтів про недотримання судом першої інстанції пов`язаних із суддівським розсудом вимог закону та неправильності призначеного ОСОБА_11 покарання позбавлені підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, що є, хоча й необережним, але тяжким злочином з невідворотними наслідками, особу обвинуваченого, який частково визнав вину, не судимий (т.4 а.п.11-12), разом з цим, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України (14 разів т.4 а.п.9), позитивно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.13-17), думку потерпілих, які просили призначити ОСОБА_11 суворе покарання, дані досудової доповіді про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (т.1 а.п.189-192), наявність обставин, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, молодий вік обвинуваченого, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про безпідставне визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання, у вигляді активного сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення, оскільки перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які би свідчили про надання ОСОБА_11 активної допомоги органу досудового розслідування у встановленні невідомих обставин справи. Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений винуватість у вчиненому злочині повністю не визнав, частково висуваючи власну версію події. Також місцевий суд, ураховуючи молодий вік ОСОБА_11 і наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, як обставини, що пом`якшують покарання, взагалі не обґрунтував підстав, за яких названі дані, що характеризують особу обвинуваченого, слід визнати обставинами, які пом`якшують захід примусу. Однак, це з огляду на наведені вище відомості в їх сукупності не свідчить про явну несправедливість призначеного ОСОБА_11 покарання, через це не є достатньою підставою для збільшення його розміру.

Усупереч доводам апелянтів, висновок органу пробації та думка потерпілої сторони з приводу призначення обвинуваченому покарання правильно враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами та не є вирішальним при застосуванні судом положень ст.ст.50, 65 КК України.

Наведені ж стороною захисту дані не зменшують високий ступінь суспільної небезпеки протиправних дій ОСОБА_11 , який керуючи джерелом підвищеної небезпеки, хоча і з необережності, але внаслідок безвідповідального грубого ігнорування ПДР України в нескладній дорожній обстановці вчинив наїзд на велосипедиста, що призвело до смерті останнього.

Таким чином, самі по собі позитивні дані про особу винного, які були враховані судом першої інстанції, та наявність у нього соціальних зв`язків із сім`єю (т.4 а.п.18-20) не вказують на наявність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_11 положень ст.75 КК України, натомість обґрунтовано вплинули на визначення розміру призначеного обвинуваченому основного покарання. Окрім того, неналежна процесуальна поведінка ОСОБА_11 , який під час розгляду справи ухилявся від явки до місцевого суду, у зв`язку з чим оголошувався в розшук, також ставить під обґрунтований сумнів готовність обвинуваченого належно виконувати обов`язки під час іспитового строку й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою (т.4 а.п.227-229).

Призначене ж обвинуваченому основне покарання, яке знаходиться в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Водночас потерпіла в апеляційній скарзі, вказуючи на необхідність обрання обвинуваченому основного заходу примусу в більшому розмірі, що є погіршенням становища останнього, не порушує питання про ухвалення нового вироку апеляційним судом, а тому завчасно процесуально унеможливлено досягнення того правового результату, про який ідеться в даній апеляційній скарзі.

Так само не знайшли свого підтвердження доводи потерпілої ОСОБА_3 щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову про стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Життя та здоров`я людини згідно зі ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Суд першої інстанції, розглядаючи цивільні позови, задовольнив їх частково та стягнув з: ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - на користь потерпілої ОСОБА_12 23 812 гривень шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_13 ; ОСОБА_11 - на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_9 і ОСОБА_12 по 200 000 гривень моральної шкоди (кожному потерпілому).

При цьому, місцевий суд урахував те, що станом на час розгляду кримінального провадження (05 травня 2022 року) потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 отримали від ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 176 188 гривень страхового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_13 , за умовами затвердженої судом мирової угоди.

Зазначений у вироку розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_3 , у сумі 200 000 гривень визначено з урахуванням характеру та обсягу понесених потерпілою моральних страждань, він узгоджується з принципами розумності, виваженості та справедливості. Підстав для збільшення названого розміру під час апеляційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи викладене вище, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року щодо ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5