Справа № 308/9664/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/554/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2021.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 60 днів, тобто до 31.12.2021, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ужгорода, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що 27.07.2021 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному 07.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000654 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції вказав на те, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні ще не розпочато, строк дії запобіжного заходу, який продовжений згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2021 закінчується 12.11.2021. Підставою для продовження даного запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 в силу характеру інкримінованого йому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважав за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Посилається на те, що наведені у клопотанні ризики переховування його від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження,

-2-

перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки прокурором не підтверджені жодними доказами. При цьому, звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора, клопотання та прохання його про зміну запобіжного заходу на більш м`який, з незрозумілих йому причин, до уваги не взяв. Просить суд, взяти до уваги те, що у нього залишилася дружина з малолітньою дитиною на руках, яка на даний час не працює, а перебуває у декретній відпустці та потребує його допомоги, тому просить застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, захисника, обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від учасників судового розгляду не надходило, а також те, що прокурор, захисник, обвинувачений не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали контрольного провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо

-3-

запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів, і за їх скоєння йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років; специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, а також те, що у кримінальному провадженні судовий розгляд ще не розпочато, ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 втрачає силу 12.11.2021, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Разом з тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченому правопорушень, на даний час існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, знищити або спотворити речові докази, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому обвинуваченим, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би

-4-

давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що наведені у клопотанні ризики переховування його від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено чому суд дійшов саме таких висновків, і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стан здоров`я, майновий стан, відомості про наявність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що безумовно свідчить про відсутність зменшення ризиків у цій частині.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, обвинуваченим не надано будь яких доказів на підтвердження того, що ризик його переховування, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний з позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, апеляційний суд не вбачає.

-5-

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2021 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді