Справа № 145/125/16-к
Провадження №11-кп/801/692/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000006 від 26.05.2015, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та прокурора на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2022, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, працюючого в ДП «Тиврівський райагроліс», мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України та виправдано у зв`язку з не доведенням вчинення цього кримінального правопорушення.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
За вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано у зв`язку з не доведенням вчинення цього кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що обіймаючи посаду державного реєстратора реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, будучи державним службовцем тринадцятого рангу сьомої категорії посад, 13 травня 2015 року у період часу з 8 год 28 хв до 8 год 38 хв в смт Тиврів Вінницької області, з метою одержання іншою особою неправомірної вигоди від своїх протиправних дій, умисно всупереч інтересам служби використав своє службове становище, провівши незаконні реєстраційні дії щодо юридичної особи СТОВ «Поділля» (, місцезнаходження: вул. 50-річчя Жовтня, 8 с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області), внаслідок чого завдав істотної шкоди охоронюваним законом правам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що потягли тяжкі наслідки у вигляді заподіяння вказаним особам матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 4 лютого 2014 року №127/6 ОСОБА_7 призначений на посаду державного реєстратора реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, а наказом від 12 грудня 2014 року №1969/6 йому присвоєно черговий тринадцятий ранг державного службовця сьомої категорії посад з 15 грудня 2014 року.

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою 6 лютого 2014 року, ОСОБА_7 у своїй роботі повинен керуватися Конституцією України, кодексами та Законами України, у тому числі Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі-Закон).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_7 є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення та є представником влади, який наділений правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги, а також приймати рішення у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, обов`язкові для виконання фізичними і юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості.

Так, ОСОБА_7 , здійснюючи свої повноваження 31 березня 2015 року отримав від засновників СТОВ «Поділля» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 письмові заяви, згідно з якими вони проінформували ОСОБА_7 про відкликання своїх заяв від 25 березня 2015 року про вихід зі складу засновників СТОВ «Поділля» та передачу своїх часток у статутному капіталі вказаного товариства на користь ОСОБА_12 , звертаючись із проханням не здійснювати будь-які дії стосовно державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля» щодо набуття права власності на частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_12 .

У подальшому ОСОБА_7 2 квітня 2015 року отримав від директора СТОВ «Поділля» ОСОБА_9 пакет документів, на підставі яких цього ж числа провів реєстраційну дію, якою були внесені зміни до установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля», про що внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за номером 9000207. При цьому ОСОБА_7 рішень про залишення поданих ОСОБА_9 документів без розгляду, або відмови у проведенні реєстраційної дії відповідно до Закону, не приймав.

Згідно з проведеними змінами до статуту СТОВ «Поділля» в новій редакції від 2 квітня 2015 року, засновниками вказаного товариства є ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з рівними частками у розмірі 12,5% кожен та СТОВ «Поділля» у розмірі 50%.

Достовірно знаючи про вказані зміни, ОСОБА_7 , знаходячись на робочому місці за адресою Вінницька область, Тиврівський район, смт Тиврів, вул. Леніна, 47, всупереч встановленого статтею 31 Закону порядку скасування реєстраційних дій та за відсутності будь-якого судового рішення про це, діючи з метою одержання ОСОБА_12 неправомірної вигоди, 13 травня 2015 року о 8 год 28 хв умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, провів незаконну реєстраційну дію за номером 0000200 «Скасування реєстраційної дії (для виправлення помилок)» по відношенню до дії «Державна реєстрації змін до установчих документів юридичної особи» за номером 9000207 від 2 квітня 2015 року, щодо юридичної особи СТОВ «Поділля».

Одночасно з цим до ОСОБА_7 звернулася фізична особа ОСОБА_12 , яка не була наділена повноваженнями діяти від імені СТОВ «Поділля» та надала йому пакет документів за відсутності оригіналу установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля» з відміткою про його державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подачі документів, а також не надала інформації про оприлюднення повідомлення про втрату всіх, або частини зазначених оригіналів установчих документів (статуту).

При цьому ОСОБА_7 , знаходячись на робочому місці за адресою Вінницька область, Тиврівський район, смт Тиврів, вул. Леніна, 47, всупереч вимогам абзацу четвертого частини одинадцятої статті 29 Закону щодо обов`язковості надання йому зазначених вище документів, маючи реальну можливість та обов`язок прийняти рішення про залишення без розгляду поданих ОСОБА_12 документів не в повному обсязі, з метою отримання ОСОБА_12 неправомірної вигоди у формі набуття нею права власності на корпоративні права СТОВ «Поділля», умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем 13 травня 2015 року о 8 год 38 хв провів незаконну реєстраційну дію за номером 1000207 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи СТОВ «Поділля»».

Внаслідок проведених ОСОБА_7 вищевказаних реєстраційних дій, до установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля», внесені зміни, згідно з якими новим власником (засновником) вказаного товариства, із часткою в розмірі 100% статутного капіталу зареєстровано ОСОБА_12 .

Вказаними діями ОСОБА_7 попередні власники (співзасновники) СТОВ «Поділля» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позбулися права власності на частки у статутному капіталі вказаного товариства розміром 12,5% балансовою вартістю 3228937,0 грн, чим спричинено потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму 9686811,0 грн, розмір якої у 15906 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Вищезазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за частиною другою статті 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7 , посилаючись на те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а ряд доказів здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги апеляційних скарг та доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, зі штрафом у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зазначає, що суд не дав неналежну оцінку усім доказам у сукупності, не навів у вироку чому бере до уваги одні докази та відкидає інші. Стверджує про недотримання судом вимог ст. 284, 374 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вказує, що судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_8 та виправданий ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення скарг.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про день та місце розгляду справи.

Мотиви суду
Положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Разом з тим в суді апеляційної інстанції прокурором було заявлено клопотання про дослідження посадової інструкції ОСОБА_7 , постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року та висновок судово-економічної експертизи від 10.08.2015 року, які були дослідженні судом першої інстанції та їм дана належна оцінка.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що суд дійшов висновку про те, що не доведено причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину.

Необхідною умовою для кримінальної відповідальності за вчинення кримінально караного діяння, передбаченого статтею 364 КК України, є мета одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Отримання такої неправомірної вигоди ОСОБА_12 , як зазначено у обвинувальному акті, пов`язане з перереєстрацією на неї права власності на 100% статутного капіталу. Однак, як було проаналізовано судом першої інстанції, звернення ОСОБА_12 до державного реєстратора було правомірним. Державний реєстратор ОСОБА_7 , провівши реєстраційні дії по її зверненню, порушив порядок реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля», які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, у травні 2015 року на підставі документів, поданих не у повному обсязі, зокрема, без наявності оригіналу статуту СТОВ «Поділля», за що і отримав догану.

В постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року суд зауважує, що з матеріалів реєстраційної справи видно, що на момент проведення реєстраційних дій 2 квітня 2015 року СТОВ "Поділля" надало державному реєстратору весь необхідний пакет документів, оформлених належним чином, для проведення державної реєстрації змін до установчих документів. Зазначене не заперечувалось і державним реєстратором, який в судовому засіданні пояснив, що на момент проведення реєстраційних дій 2 квітня 2015 року в нього були всі правові підстави для вчинення таких реєстраційних дій, оскільки заявником ОСОБА_9 від імені СТОВ "Поділля" було надано необхідний пакет документів (т.2 а.с.195). Суд встановив, що вчинені державним реєстратором Реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_7 дії, що полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису щодо СТОВ "Поділля" № 1000207 від 13 травня 2015 року про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, за умови відсутності всіх необхідних для проведення державної реєстрації змін документів, є протиправними. Також, є протиправними і всі подальші реєстраційні дії, що були похідними від вищезазначеної, зокрема щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників (запис № 3000207 від 13 травня 2015 року) та щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (№ 2000207 від 13 травня 2015 року).

Розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства є судовим контролем за публічним управлінням, якому відводиться особлива роль у системі конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина, і не може свідчити про вчинення особою кримінально караного діяння.

Відповідно до статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Врахувавши вищенаведене, суд вважав, що докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом в ході судового розгляду кримінального провадження, як кожен сам по собі, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, не доводять поза розумним сумнівом того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до статті 9 КПК України.

За правилами статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

Таким чином, обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд наголосив, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідну правову позицію викладено у постановах: Великої палати Верховного суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 та від 5 червня 2019 року у справі № 392/1829/17; Об`єднаної Палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18; Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 910/10984/18 та від 11 червня 2020 року у справі № 910/10006/19.

Тобто, набуття права власності ОСОБА_12 на частку у статутному капіталі СТОВ «Поділля» відбулось не 13 травня 2015 року внаслідок неправомірних реєстраційних дій державного реєстратора ОСОБА_7 , як стверджувало обвинувачення, а 25 березня 2015 року, коли засновники товариства написали заяви про вихід з числа таких та передачу своїх часток у статутному капіталі ОСОБА_12 , та на загальних зборах одностайно проголосували за це рішення, яке було оформлене протоколом № 89.

Відповідно до частини другої статті 62 Конституції України, частини другої статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України та частини четвертої статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад злочину, чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину.

Положенням частини першої статті 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недопустимістю доказу - висновку судово-економічної експертизи.

Кримінальне провадження, що розглянуто судом першої інстанції має № 0000006. А у висновку судово-економічної експертизи № 14/8/2015 від 10 серпня 2015 року зазначений № 0000145. І у цьому висновку підкреслюється, що проведена вона за результатами судово-економічної експертизи документів у кримінальному провадженні № 0000145. Відомості про призначення такої експертизи у кримінальному провадженні № 0000006 відсутні. Тому суд вірно не прийняв висновок вказаної експертизи до уваги та визнав його недопустимим доказом, оскільки він отриманий не у порядку, встановленому КПК України. Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №127/25394/18 зробив висновок, що оскільки докази були здобуті в результаті проведення слідчих дій в одному кримінальному провадженні, це унеможливлює подальше їх використання в іншому провадженні та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими. Отже, досудовим слідством не встановлена та не підтверджена кваліфікуюча ознака частини другої статті 364 КК України тяжкі наслідки (т.2 а.с.210-219).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані в провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94, 97 КПК України, всупереч доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого, достатньо обґрунтував мотиви з яких поклав в основу вироку одні докази, і критично оцінив інші, отже дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Жодні доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 , а формальні посилання у апеляційних скаргах на те, що сторона обвинувачення представила в суді першої інстанції достатньо доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту суд першої інстанції у вироку, з посиланням на вимоги кримінального процесуального закону, дав обґрунтовану оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, твердження прокурора та потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є надуманими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2022, яким виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4