Справа №359/7945/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1595/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю :

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

представника Бориспільської ВК № 119 - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений довів своє виправлення, у зв`язку з чим просив суд застосувати до нього ст. 81 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений на час розгляду клопотання не досяг необхідного ступеню виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання наразі є передчасним.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити, звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 послався на те, що ухвала суду є незаконною. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він за період відбування покарання отримав 7 заохочень, працевлаштований, сумлінно ставиться до покладених на нього обов`язків, жодних нарікань з боку адміністрації до нього не було, характеризується позитивно, на профілактичному обліку установи не перебуває. Зазначає, що попередні рішення комісії установи щодо відмови у застосуванні до нього пільг, визначених ст.ст. 81, 82 КК України, пов`язані з коротким терміном його перебування в ДУ «Бориспільська ВК (№119). Крім того, зазначає, що свою вину у вчиненому він визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, раніше не судимий. Вважає, що наведені обставини не в повній мірі були враховані судом першої інстанції, що призвело до помилкових висновків про недосягнення ним необхідного ступеню виправлення. Також зазначає, що інкриміновані йому злочини він вчинив в молодому віці, і за час перебування в місцях позбавлення волі він змінив своє ставлення до життя, здійснив переоцінку своїх поглядів. Просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме матір пенсійного віку, яка потребує допомоги.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, думку засудженого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку представника ВК № 119, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За змістом статті 81 КК України та згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», однією з умов для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

Ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання, всупереч твердженням засудженого ретельно та належним чином перевірив його доводи щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення.

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено надані матеріали, заслухана думка прокурора, і прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року за ч. 3 ст. 15 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю. Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.02.2020 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року щодо ОСОБА_7 змінено в частині рішення про цивільний позов. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року набрав законної сили 24.02.2020 року. Початок строку відбування покарання 12.09.2014 року, а кінець строку 30.03.2024 року. Відбуває міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі з 06.10.2014 року.

Також, судом встановлено, що під час знаходження в ДУ «Київський СІЗО» зарекомендував себе негативно, отримав 6 стягнень, які були накладені до вступу вироку в законну силу, заохочень не мав. До праці не залучався.

05.08.2020 року прибув до ДУ «Бориспільська ВК (№ 119)» для подальшого відбування покарання. За час відбування покарання зарекомендував себе з позитивного боку, отримав 3 заохочення правами начальника установи, стягнень не мав. Був працевлаштований на господарчому подвір`ї установи. Мав сумлінне відношення до праці.

Постановою начальника державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» від 24.09.2022 року засуджений був переведений для подальшого відбування покарання з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації. За час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації характеризується позитивно отримав 4 заохочення. Стягнень не має.

Загалом засуджений отримав 7 заохочень та 6 стягнень, які накладені до вступу вироку в законну силу.Працевлаштований на ТОВ «АГАМА ТОП». Відношення до праці сумлінне. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених в розділі «Фізкультура і спорт». Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, і процес виправлення та перевиховання має бути стабільним і послідовним.

Крім того, звертає увагу на те, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки враховуючи наведені дані про особу засудженого, який працевлаштований, та враховуючи те, що засуджений хоч і отримав 7 заохочень, однак останні отримані ним заохочення були за досить короткий термін в порівнянні з терміном перебування його в місцях позбавлення волі, що вказує на те, що засуджений на даний момент не досяг необхідного ступеню виправлення, а відтак, умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання наразі є передчасним та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є обґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги засудженого не ґрунтуються на матеріалах справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя