Справа № 309/185/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/839/20, за апеляційними скаргами заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2020.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Драгово, Хустського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, не працюючий, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий: вироком Закарпатського обласного суду від 20.11.1996 за ч. 2 ст. 213, ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 170, ст. 94 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років; вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 12.07.2007 за ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки; вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2014 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправданий за цим обвинуваченням, і засуджений:
- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн та звільнений від цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ч. 1 ст. 121КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років;
- за пп. 4, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2014 у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, більш суворим покаранням у виді довічного позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

-2-

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 10.06.2014, зарахувавши у відбуту частину покарання строк тримання його під вартою з 26.03.2014 по 22.05.2014.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 8569 грн 19 коп. за проведення експертиз.
03.11.2022, до початку апеляційного розгляду захисник-адвокат ОСОБА_7 подав заяву про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який мотивував тим, що судді ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приймали участь у розгляді даного кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20. 10. 2014 (справа №309/3876/14-к), за результатами якого вказаний вирок був скасований, а кримінальне провадження призначено до нового розгляду в суді першої інстанції та мають вже сформовану правову позицію щодо обґрунтованості вироку, до обвинуваченого та до кримінального провадження в цілому, що свідчить про наявність передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України підстав, які виключають участь суддів у кримінальному провадженні.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, зокрема обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали заяву про відвід, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення заяви про відвід, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що заява захисника-адвоката ОСОБА_7 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція), кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма, у тому числі й ст. 53 Конвенції, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

17.07.1997 Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-IV, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо безсторонності суду, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Суддя є безсторонній, поки зворотне не буде доведено. До того ж необхідно зазначити, що, крім всього, суди зобов`язані заслуговувати на довіру учасників процесу.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати

-3-

участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень Кодексу суддівської етики, які містять обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм у поведінці судді під час здійснення правосуддя, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, яким визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення; ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, колегія суддів приходить до висновку про те, що хоча наведені захисником-адвокатом ОСОБА_7 у заяві мотиви не свідчать про упередженість суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, однак, з метою уникнення в учасників справи будь-яких сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час розгляду даного кримінального провадження, заява захисника-адвоката ОСОБА_7 про відвід суддів підлягає задоволенню.

Щодо доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що наведені ним обставини впливають на об`єктивність суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з огляду на те, що останні вже приймали участь у розгляді даного кримінального провадження та в них сформувалась власна правова позиція, в тому числі й їхнє відношення до обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Кримінальній процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави у кожному конкретному випадку повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Тобто, достовірність та обґрунтованість твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Колегія суддів констатує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також обставини, пов`язані з прийняттям суддею рішень.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику у кожному конкретному випадку необхідно подавати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильності чи неприязні стосовно однієї зі сторін у справі.

З наведених підстав доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині апеляційний суд визнає такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства.

-4-

Керуючись ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8, 9, 22, 55, 64 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-ІУ, ст. 21, 75, 81, 82, 405, 418 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Заяву захисника-адвоката ОСОБА_7 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити.
Кримінальне провадження 11-кп/4806/839/20, за апеляційними скаргами заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2020 щодо ОСОБА_11 передати на повторний автоматизований розподіл для заміни суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 іншими суддями в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді