КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4508/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2022 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.11.2022 року задоволено клопотання слідчого СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.12.2022 року включно з визначенням розміру застави у межах 250 (двісті п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 620 250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят), із визначенням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у разі її внесення щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину 2019 р.н., працюючого у ТОВ «Фіч» аналітиком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.11.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України, що підтверджується матеріалами провадження.

Ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні, при цьому належним чином не були враховані слідчим суддею під час визначення розміру застави. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з насильством, визначений альтернативним запобіжний захід у вигляді застави не відповідає тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення підозрюваного та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не були дотримані в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів провадження, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції ГУ НП в місті Києві, перебувають матеріали кримінального провадження № 0002500 від 04.11. 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 156 та ч. 4 ст. 152 КК України.

Орган досудового розслідування зазначає, що ОСОБА_7 з 2018 року почав спільно проживати з своєю дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітньою донькою від першого шлюбу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання у ОСОБА_7 виник прямий злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій сексуально-насильницького характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення відносно малолітньої ОСОБА_12 , з метою штучного розвинення у малолітньої статевого інстинкту у збоченій формі, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість.

Використовуючи свою фізичну та вікову перевагу, ОСОБА_7 усвідомлюючи та розуміючи, що малолітня ОСОБА_12 перебуваючи в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин розумової та фізичної неспроможності в силу свого малолітства взагалі не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, та відповідно соціально-правовим наслідкам, почав реалізацію свого прямого злочинного умислу, переслідуючи у майбутньому мету всебічного розбещення малолітньої.

В період часу з 2019 року по жовтень 2022 року, точний час та дату в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_7 реалізовуючи свої злочинні наміри, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_12 , усвідомлюючи малолітній вік останньої, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006 року, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007 року, яка набула чинності 01.12.2012 року, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003, ОСОБА_7 розуміючи, що залишаючись наодинці у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , разом із малолітньою падчеркою ОСОБА_12 . Достовірно знаючи, що останній не виповнилось чотирнадцяти років, тобто малолітня особа необізнана щодо стосунків між статями, примушував до орального проникнення статевого органу у стані ерекції ОСОБА_7 до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_12 .

Наслідковим зв`язком орального сексу наставала еякуляція, яку ОСОБА_7 здійснював на тіло ОСОБА_12 . Даним діям ОСОБА_7 малолітня особа з урахуванням вікових психологічних особливостей не могла розуміти значення скоєних щодо неї дій і тому не могла чинити їм належний свідомий опір.

Зазначеними діяннями ОСОБА_7 формував в малолітньої ОСОБА_12 неправильне розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, відносин між статями, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 реалізовуючи свої злочинні наміри, переслідуючи свій намір у збоченій формі задоволення статевої пристрасті шляхом посягання на статеву недоторканість ОСОБА_12 усвідомлюючи малолітній вік останньої, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006 року, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012 року, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003, ОСОБА_7 розуміючи, що залишаючись наодинці у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , разом із малолітньою падчеркою ОСОБА_12 . Достовірно знаючи, що останній не виповнилось чотирнадцяти років, тобто малолітня особа необізнана щодо стосунків між статями, вчиняв відносно неї фізичні розпусні дії такі, як доторкання та проникання пальцями рук до статевих органів ОСОБА_12 , від яких у ОСОБА_7 відбувалось статеве збудження. Внаслідок цих дій, ОСОБА_7 здійснював оголення свого статевого органу у стані ерекції та примушував малолітню до доторкання статевого члену, а також доторкався своїм статевим членом до статевих органів малолітньої ОСОБА_12 .

Даним діям ОСОБА_7 малолітня особа з урахуванням вікових психологічних особливостей не могла розуміти значення скоєних щодо неї дій і тому не могла чинити їм належний свідомий опір.

05.11.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

05.11.2022 року слідчий СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.11.2022 року задоволено частково клопотання та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.12.2022 року включно з визначенням розміру застави у межах 250 (двісті п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 620 250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят), із визначенням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у разі її внесення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

З урахуванням зазначеного, посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, заслуговують на увагу. Вагомість даних щодо причетності підозрюваного до вчинення зазначених кримінальних правопорушень доведена прокурором та сумнівів щодо їх достатності не викликала.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, колегія суддів враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження, а також доведені прокурором під час апеляційного розгляду. Зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків та законного представника потерпілої, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що прокурором під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання за вчинені злочини дає підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками слідчого судді стосовно визначення підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Як вбачається із повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, яка в силу вікових психологічних особливостей не могла розуміти значення скоєних щодо неї дій, а також які вчинені із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що в повній мірі підтверджується наданими органом досудового розслідування обсягом документів, тому

колегія суддів, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.11.2022 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.12.2022 року включно з визначенням розміру застави у межах 250 (двісті п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 620 250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят), із визначенням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у разі її внесення щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 30.12.2022 року включно, без визначення розміру застави.

Взяти підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під варту в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3