У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001884 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 травня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.11.2019 з 20:00 год. до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 10990 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 70 коп. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду має бути скасований, а кримінальне провадження закрито, у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст.284 КПК України, а саме щодо недоведеності обвинуваченням суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Зауважує, що у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 , наявність неприязних відносин між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 нічим не підтверджується, окрім слів ОСОБА_8 . Єдиний свідок, який за 100 метрів чув, але не бачив, що хтось, по голосу нібито схожий на ОСОБА_6 говорив «що я ОСОБА_9 ) разову». На думку сторони захисту, зазначено свідка не достатньо для ствердження факту неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . В судовому засіданні, допитані свідки не зазначили, що ОСОБА_8 та обвинувачений конфліктували.

Вважає, що рішення суду не спростувало належним чином версію обвинуваченого, що він не вчиняв постріл у ОСОБА_10 . У сторони обвинувачення на підтвердження його версії, основним доказом вини обвинуваченого виступає свідок ОСОБА_8 , людина без стійких соціальних зв`язків та раніше судима, яка має прямий мотив, з метою уникнути кримінальну відповідальність за вбивство.

Пояснює, що вироком від 14.02.2020 року було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14.02.2020 року між прокурором ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, із призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі та із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. В угоді зазначено, що ОСОБА_8 активно сприяв досудовому розслідуванню в кримінальному провадженні №0001884 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.263 КК України, та зобов`язується співпрацювати у викритті злочину, вчиненого іншою особою. Предметом злочину є та сама мисливська рушниця, носіння та придбання якої, ставиться в провину ОСОБА_12 . А тому, вважає, що є всі підстави для сумніву у неупередженості, свідка, який сам може бути винний у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 - вбивства, і мав для цього знаряддя злочину, яке зберігав вдома, можливий та невстановлений слідством мотив.

Посилається на ряд протиріч в показах ОСОБА_8 , зауважує, що окрім показів останнього, єдиним доказом, який має обвинувачення є експертиза від 09.01.2020р. №2110. Звертає увагу, що вказана експертиза більше підтверджує невинуватість ОСОБА_6 , оскільки у висновку вказано, що на руках, лиці та одежі обвинуваченого не було знайдено слідів пороху, а були знайдені нітрит-іони які можуть бути, як результатом горіння пороху, так і іншими факторами цигарковий дим, вихлопні гази, тощо.

На думку, сторони захисту, відсутні будь-які переконливі докази того, що ОСОБА_6 стріляв тому, що на ньому не знайдено слідів пороху, а нітріт іони з`являються не тільки через горіння пороху, але й в результаті куріння, а обвинувачений курить.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 30.11.2019 року приблизно о 14:00 год., більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 прибув в приватне домоволодіння, що належить ОСОБА_8 , розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де перебували ОСОБА_8 та його співмешканка ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаній будівлі, під час сумісного довготривалого вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_8 і ОСОБА_10 - з іншого, виник конфлікт. Перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 , який також перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, продовжити вирішення конфлікту на подвір`ї з використанням наявного у нього обрізу мисливської рушниці, виготовленого способом саморобної переробки двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, який передав ОСОБА_6 . Останній, взявши обріз, на пропозицію погодився та разом із ОСОБА_8 вийшов з будинку, де залишилась відпочивати ОСОБА_10 .

Під час з`ясування стосунків із ОСОБА_8 30.11.2019 приблизно о 18:00год., ОСОБА_6 перебуваючи на провулку Фонтанному біля приватного домоволодіння №6, с. Прибужани Вознесенського району, помітив, як із будинку в їх напрямку рухається ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_10 , виник раптовий злочинний умисел, направлений на протиправне умисне заподіяння смерті ОСОБА_10 . Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_10 , скориставшись переданим йому ОСОБА_8 обрізом рушниці, здійснив з нього один постріл в область тулуба ОСОБА_10 . В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_10 загинула на місці від гострої крововтрати, яка виникла внаслідок наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням правої та лівої легені грудного відділу аорти.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Окрім цього, ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 30.11.2019 приблизно о 18:00 год., більш точний час не встановлено, він прибув в приватне домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_3 до свого знайомого ОСОБА_8 та його співмешканки ОСОБА_10 . Знаходячись у вказаній будівлі під час сумісного довготривалого вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_8 і ОСОБА_10 - з іншого. Перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 , який також перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, продовжити вирішення конфлікту на подвір`ї з використанням наявного у нього обрізу мисливської рушниці, виготовленого способом саморобної переробки двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, який передав ОСОБА_6 . Останній, взявши обріз, на пропозицію погодився та разом із ОСОБА_8 вийшов з будинку, де залишилась відпочивати ОСОБА_10 . Під час з`ясування стосунків із ОСОБА_8 30.11.2019 приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на провулку Фонтанному біля приватного домоволодіння №6, с. Прибужани Вознесенського району, помітив як із будинку в їх напрямку рухається ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_10 , виник раптовий злочинний умисел, направлений на протиправне умисне заподіяння смерті ОСОБА_10 , реалізуючи який, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 здійснив постріл з обрізу мисливської рушниці в ОСОБА_10 в область грудної клітини з права, в результаті чого остання померла на місці.

Після цього, ОСОБА_6 продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, усвідомлюючи, що у нього відсутній передбачений законом дозвіл в цей же день 30.11.2019 протягом 6 годин носив в руках бойову нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю - обріз, виготовлений способом саморобної переробки двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, в с. Прибужани Вознесенського району, де був затриманий працівниками поліції, а саме 01.12.2019 року.

Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення, кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме як незаконне поводження зі зброєю, тобто придбання, носіння, вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу.

Визнаючи ОСОБА_6 невинуватим та виправдовуючи його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, вчинене ОСОБА_6 . В цій частині вирок не оскаржується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі, які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України не визнав, пояснив, що 30.11.2019 року він прийшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та вони разом розпивали спиртні напої. Під час розпивання горілки ОСОБА_8 дістав предмет, схожий на обріз мисливської рушниці, дав йому та запропонував зібрати, на що він відмовився та повернув обріз. ОСОБА_8 зібрав обріз та приніс два патрони білий та червоний, яким спорядив обріз. Жодних конфліктів між ними не було. Вони хотіли вийти та постріляти по закинутому будинку. ОСОБА_8 з обрізом в руках та ОСОБА_10 вийшли з будинку. Він взувався та вийшов слідом. Коли він йшов біля господарських приміщень, на відстані 4-5 метрів почув хлопок. Він вийшов на вулицю з двору та побачив, що на дорозі лежить ОСОБА_10 , біля неї стояв ОСОБА_8 , який став кричати, що це він, ОСОБА_6 , вбив її. Обріз лежав на тілі ОСОБА_10 . Він взяв за дуло обріз та пішов до найближчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », щоб викликати поліцію. В магазин він зайшов з обрізом, який тримав за дуло, пояснив продавцям, що ОСОБА_8 застрелив ОСОБА_10 та попросив викликати поліцію. Після цього, він повернувся до місця, де лежала ОСОБА_10 . Там вже був сусід на ім`я ОСОБА_13 . Він зайшов до матері ОСОБА_8 та попросив телефон, щоб викликати поліцію та швидку. До кого він дозвонився, не пам`ятає. Також він намагався віддати обріз медсестрі швидкої допомоги, але вона не взяла. Після цього він пішов до дому по вул. Одеській, тримаючи в руці обріз. Він зустрів також чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , якому пояснив, що не стріляв. Дорогою до нього під`їхали працівники поліції та його було затримано неподалік від місця вбивства. Обріз він поклав на землю.

Зауваження захисника обвинуваченого про відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 , спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показами свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколом проведення слідчого експерименту від 09.12.2019р., протоколом огляду місця події від 30.11.2019 та таблиці зображень до нього під час огляду ділянки дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_3 та іншими доказами, яким судом була надана належна оцінка.

Разом з тим, на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 суд вірно послався у вироку на досліджені докази, в тому числі і на висновок експерта №325 від 16.12.2019р., відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від гострої крововтрати, яка виникла внаслідок наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням правої та лівої легені, грудного відділу аорти.

Характер пострілу та локалізація отриманих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вказують на те, що постріл не був випадковим, а навпаки - прицільним, здійснений в верхню частину тулуба, де розташовані життєво важливі органи, з близької відстані, від одного пострілу ОСОБА_10 впала і не подавала ознак життя, тобто мета була досягнута. При цьому постріл був здійснений без попередження, у беззбройну особу, яка не очікувала таких дій та не мала можливості уникнути протиправного посягання на своє життя. Тобто, ОСОБА_6 цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілу. Спосіб та засіб вчинення злочини були обрані ним відповідно до поставленої цілі. Пре це свідчать і пояснення свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що коли вона на запитання обвинуваченого підтвердила, що ОСОБА_10 померла, то він став віддавати обріз. Сам злочин вчинений у темну пору доби, але місце вчинення злочину було освітлене вуличним ліхтерам, отже обвинувачений бачив ОСОБА_10 , яка вийшла з двору. ОСОБА_8 знаходився від ОСОБА_6 на відстані 2-3 метрів, однак обвинувачений здійснив постріл повз нього у ОСОБА_10 , яка також перебувала на близькій відстані.

Вказане свідчить про наявність умислу ОСОБА_6 на заподіяння смерті ОСОБА_10 , отже дії обвинуваченого правильно судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Наявність умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині у обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується й тим, що 30.11.2019 ОСОБА_6 неодноразово приходив до ОСОБА_8 з метою вживання разом з ним та ОСОБА_10 спиртних напоїв та не бажав покидати їх житло, що викликало незадоволення ОСОБА_8 , про що він неодноразово казав обвинуваченому. При цьому поведінка ОСОБА_6 , який перебував і стані алкогольного сп`яніння та не покидав житла ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вказує на відмову обвинуваченого підкоритись таким вимогам. Отже, вимоги ОСОБА_8 покинути житло, де проживав він та ОСОБА_10 , викликали образу та спровокували ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на агресивні дії.

Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_8 сам може бути винний у вбивстві ОСОБА_10 , оскільки вироком суду від 14.02.2020р. затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, в якій останній зобов`язується співпрацювати у викритті злочину, вчиненого іншою особою, є лише припущеннями і нічим непідтверджені.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Твердження апелянта про те, що висновки експерта №2110 від 09.01.2020р., які, на його думку, є єдиним доказом вини ОСОБА_6 , більше підтверджує невинуватість ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає безпідставними. Згідно висновку експерта від 09.01.2020 року №2110 на наданих на дослідження куртці чорного кольору ОСОБА_8 , спортивній кофті темного кольору ОСОБА_6 та у зразках змивів з поверхонь обох рук та обличчя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 слідів речовин, що категорично вказують на наявність слідів продуктів згорання пороху не виявлено. Однак, одяг обвинуваченого та змиви з поверхонь обох рук та обличчя ОСОБА_6 були вилучені більше ніж через 5 годин після вчинення злочину, при цьому протягом майже двох годин ОСОБА_6 сам вільно пересувався селом. Суд першої інстанції ограновано зазначив, що вказаний доказ не спростовує винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Всі наведені у вироку докази - показання свідків, письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідні показання осіб, чиї покази покладено в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неспроможними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: