КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника власників майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме: на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :66:115:0016), площею - 0.0942 га. (реєстраційний номер нерухомого майна № 00) та на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - загальною площею 1669,7 кв.м., житловою площею 847,3 кв.м., (реєстраційний номер нерухомого майна №000), шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, дійшоввисновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України та про необхідність накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Щодо строку апеляційного оскарження представник зазначає, що розгляд клопотання відбувся за відсутності власника майна, а копія ухвали отримана представником ОСОБА_7 тільки 02 листопада 2022 року, що підтверджується розпискою.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки всі, зазначені в прокурором обставини не відповідають дійсності та спростовуються наявними дозвільними та правовстановлюючими документами.

Крім того, представник вказує, що як у клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді не зазначено, яким чином земельна ділянка може бути доказом у справі про самоправство. І яким чином ненакладення арешту перешкодить її збереженню. Тобто, не доведені обставини відповідно до ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року, з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні ВД Дніпровського УП ГУНП в місті Києві знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000572 від 09 лютого 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що невстановлені особи, самоправно, всупереч установленому законом порядку проводять будівництво багатоквартирного будинку на земельній ділянці з кадастром номером: :66:115:0016 за адресою: АДРЕСА_1 з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства України.

08 лютого 2022 року було проведено огляд місця події під час якого зафіксовано факт здійснення самовільних будівельних робіт із застосуванням великогабаритного будівельного транспортного засобу. В ході огляду слідчо-оперативній групі жодних дозвільних документів на виконання вказаних робіт надано не було. Крім того, встановлено велику кількість порушень, як будівельних норм, так і правил техніки безпеки.

Постановою дізнавача відділу дізнання Дніпровського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_9 від 06 вересня 2022 року земельну ділянку з кадастровим номером :66:115:0016, площею 0.0942 га та об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1669, 7 кв.м., житловою площею 847,3 кв.м, (реєстраційний номеро нерухомого майна №000), визнано речовими доказами.

06 жовтня 2022 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вказані вище об`єкти нерухомого майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року, зазначене клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане майно, із відповідними заборонами.

Задовольняючи клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України,повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказане нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, що розміщена за адресою: м. Київ, вул. Профспілкова, 5А (кадастровий номер: :66:115:0016), площею - 0.0942 га. та житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Профспілкова, 5А - загальною площею 1669,7 кв.м., житловою площею 847,3 кв.м., зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ст. 356 КК України з наданих матеріалів не вбачається.

Як вважає колегія судді, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказане нерухоме майно, зокрема земельна ділянка та житловий будинок, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку колегії судді є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні, на час розгляду клопотання слідчим суддею, були відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, слідчий, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів також не вбачає.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга -задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме: на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :66:115:0016), площею - 0.0942 га. (реєстраційний номер нерухомого майна № 00) та на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - загальною площею 1669,7 кв.м., житловою площею 847,3 кв.м., (реєстраційний номер нерухомого майна №000), шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме: на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :66:115:0016), площею - 0.0942 га. (реєстраційний номер нерухомого майна № 00) та на об`єкт нерухомого майна- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - загальною площею 1669,7 кв.м., житловою площею 847,3 кв.м., (реєстраційний номер нерухомого майна №000), шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4507/2022

Єдиний унікальний номер справи - 755/10095/22

Категорія: ст. 171 КПК України

Слідчий суддя у суді першої інстанції - ОСОБА_10

Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_1