Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7176/21
Провадження № 1-кп/490/132/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Квіткове Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, виховує неповнолітніх ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , Дар`ю, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 21 грудня 2012 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом.

Наказом командиру військової частини НОМЕР_1 № 46-ПМ від 21 грудня 2012 року він був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та поставлений на всі види грошового забезпечення.

В подальшому - наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 84-РС від 04 червня 2019 року - від був призначений на посаду навідника 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону вказаної військової частини.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 02 грудня 2019 року йому було присвоєне чергове військове звання "старший солдат"

Проте, 19 липня 2021 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 14 вересня 2021 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.

Він пояснював, що 19 липня 2021 року не прибув до військової частини, оскільки його цивільну дружину необхідно було супроводжувати до пологового будинку; в подальшому він залишався із нею до владнання усіх домашніх проблем, після чого добровільно повернувся на територію військової частини.

Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 19 липня 2021 року по 14 вересня 2021 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З огляду на таке, ці обставини суд вважає встановленими.

2. Вирішуючи питання про наявність в цьому випадку поважних причин для нез`явлення на військову службу, суд враховує таке.

2.1. Суд погоджується із тим, що в цьому випадку сімейні обставини ОСОБА_4 були такими, що його присутність у сім`ї була необхідною.

2.2. В той же час суд зауважує, що ці обставини не виникли несподівано, що надавало ОСОБА_4 змогу належним чином визначитись із порядком виконання службових обов`язків за настання таких обставин.

2.3. Суд також відзначає, що пунктом 4 частини 9 та частиною 10 статті 10-1 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин/ передбачено, що у випадках, який є подібним до того, що виник в обвинуваченого 19 липня 2021 року, він має право за рішенням командира на отримання відпустки без збереження заробітної плати.

При цьому статтею 14 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України передбачено, що у випадках виникнення подібних ситуацій військовослужбовець має звертатись до свого безпосереднього начальника, а у разі, якщо безпосередній начальник не може вирішити поставлене питання або ж - відмовляється його вирішувати, про ці обставини військовослужбовець має повідомити наступного прямого начальника.

Та, повертаючись, з огляду на наведені приписи законодавства, до обставин цього кримінального провадження, суд відзначає, що до таких дій обвинувачений не вдався, належним чином до своїх начальників із приводу проблеми, що виникла, не звернувся (зокрема - шляхом подання письмового рапорту), натомість 19 липня 2021 року не вийшов на службу.

Та це зауваження є особливо актуальним з огляду на те, що ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом, отже - добровільно та свідомо вступив у військові відносини та добровільно взяв на себе зобов`язання у них діяти відповідно до вимог статутів Збройних Сил України.

2.4. Суд також зауважує, що відповідно до дороговказів, що містяться у згаданих вище пункті 4 частини 9 та частині 10 статті 10-1 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин/ обставини, що є аналогічними тим, що спонукали ОСОБА_4 до залишення військової частини, виправдовують його відсутність у частині протягом періоду, який є значно меншим за той, протягом якого обвинувачений був фактично відсутнім.

Наведені обставини у сукупності, зокрема - те, що обвинувачений не вжив заходів щодо своєчасного визначення у встановлений законом спосіб порядок виконання посадових обов`язків під час пологів дружини; не дотримав встановленого статутного порядку без поважних причин та був відсутнім за місцем служби більше строку, який визнається законом необхідним для владнання подібних ситуацій - призводять суд до висновку про те, що ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин..

Суд також відзначає, що ця обставина обвинуваченим не оспорюється.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, що на момент розгляду цього кримінального провадження він щиро розкаявся, під час здійснення кримінального провадження активно сприяв у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`являвся на службу та у розшуку не перебував, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції та Операції Об`єднаний сил на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.

Цю обставину суд враховує таким чином.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.

ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.

З огляду на таке,а також - на те, що одразу після початку військової агресії проти України обвинувачений вжив дієвих заходів щодо прийняття участі у бойових діях, суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.

В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

1. ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є віднесеним до категорії тяжких.

Враховує суд й те, що його нез`явлення на службу сталось не в період його участі у бойових діях.

Враховує суд й те, що його дії не мали негативних наслідків, окрім як порушення порядку проходження військової служби.

Наведене у сукупності само по собі істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину.

2. ОСОБА_4 раніше не вчиняв злочинів та не судився, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, а також - міцні соціальні зв`язки.

При цьому суд особливо відзначає, що, не зважаючи на те, що він вчинив злочин, за місцем проходження служби він характеризується виключно позитивно.

З огляду на таке, а також - на обставини, які спонукали обвинуваченого до вчинення злочину, суд вважає, що вчинений ним злочин є лише наслідком збігу обставин, з якими обвинувачений не зміг належним чином впоратись.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-наведені вище відомості про причини вчинення злочину

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого, зокрема - щодо його ставлення до скоєного та до військової служби;

-вказані вище відомості, що свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого ним злочину;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. При цьому зважаючи, що, як зазначено у досудовій доповіді, перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу.

При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 850 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання за вчинення цього злочину без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу, характер вчиненого ним правопорушення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 850 грн./

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

06.12.2022