Справа № 466/513/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/411/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

Головуючої - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_14 , 2011 р.н., не працевлаштованого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню доньку - ОСОБА_15 2010 р.н., не працевлаштованого, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 127, ч.3 ст.27 - ч.2 ст.365 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вязьма, Смоленської області, Російська Федерація, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, що проживає адресою: АДРЕСА_3 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двоє дітей - ОСОБА_16 1998 р.н. та ОСОБА_17 2004 р.н., не працевлаштованого, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (в редакції від 12.02.2014р.) та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки; у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 127 КК України - виправдано. У відповідності до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_7 спеціального звання «майор міліції». Запобіжний захід - підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 (в редакції від 12.02.2014р.) та ч.2 ст.127 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.365 КК України (в редакції від 12.02.2014р.) у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки, за ч.2 ст.127 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади права займати посади в правоохоронних органах строком на три роки. У відповідності до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_13 спеціального звання «лейтинант міліції». Запобіжний захід - підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_13 залишено без змін до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_13 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 (в редакції від 12.02.2014р.) та ч.2 ст.127 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.365 КК України (в редакції від 12.02.2014р.) у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки, за ч.2 ст.127 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки. У відповідності до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «сержант міліції». Запобіжний захід - підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_8 залишено без змін до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 (в редакції від 12.02.2014р.) та ч.2 ст.127 КК України призначено йому покарання за ч.2 ст.365 КК України (в редакції від 12.02.2014р.) у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки за ч.2 ст.127 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки. У відповідності до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_9 спеціального звання «старшина міліції». Запобіжний захід - підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_9 залишено без змін до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області №377 від 02.11.2011року на посаді заступника начальника Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області - начальника міліції громадської безпеки, маючи спеціальне звання майор міліції, будучи у відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, здійснюючи у відповідності до вимог п.10.1 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС №550 від 11.11.2010 року організацію діяльності СДІМ, будучи у відповідності до вимог ст.2, ст.5, ст.10, ст.12 Закону України «Про міліцію», уповноваженим виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, приймати та реєструвати заяви і повідомлення про злочини, адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення, будучи зобов`язаним поважати гідність особи виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі політичних та інших переконань, маючи право на застосовування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї виключно на законних підставах, будучи зобов`язаним у відповідності до положень ст.5 Загальної декларації прав людини, ст.7 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції Україна не припускати катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність особи, поводження, перевищив надану йому владу та службові повноваження за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, маючи на меті забезпечити розкриття низки крадіжок з підвалів будинків по вул.Шевченка, 54, 56 , що на території Шевченківського району м. Львова, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, який діючи узгоджено, за попередньою змовою із дільничним інспектором ОСОБА_13 , помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_9 , помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_18 , знаходячись у службовому приміщенні опорного пункту міліції Шевченківського РВ, що за адресою: м. Львів, вул. Академіка Кучера, 8, умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, для отримання від ОСОБА_19 , якого доставлено у вказане приміщення в ранковий період часу, зізнання у вчиненні вказаних вище крадіжок, приблизно з 09.00 год. до 11.30 год., без будь-яких законних на те підстав, всупереч волі ОСОБА_19 , утримували його у приміщенні службового кабінету, де ОСОБА_20 висловлював в адресу ОСОБА_19 погрози про застосування насильства, а ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 , реалізовуючи такі погрози, нанесли потерпілому ОСОБА_19 руками та ногами у взутті численні удари по різних частинах тіла, що призвело до відчуття фізичного болю та тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського РВ, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Надалі, за мовчазної згоди ОСОБА_7 про перевезення ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: м.Львів вул.Єрошенка,20, для продовження вчинення насильницьких дій з метою отримання зізнання, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_21 і ОСОБА_8 продовжуючи свої незаконні дії, 03.12.2011року, приблизно о 11.30 год., без будь-яких на те законних підстав та волі потерпілого ОСОБА_19 , автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції Шевченківського РВ на вул. Єрошенка,20 у м. Львові, куди в цей же час також прибув ОСОБА_7 . Знаходячись у службовому кабінеті вказаного приміщення, ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , за присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , продовжили вимагати від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок майна громадян. Отримавши від потерпілого відмову, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поклали ОСОБА_19 на лавку спиною уверх, при цьому ОСОБА_9 утримував ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 у цей час наносив потерпілому удари дерев`яною палицею в різні частини тіла. При цьому ОСОБА_7 зайшовши у приміщення, де вчинялись насильницькі дії відносно ОСОБА_19 вимагав від останнього зізнання у вчиненні зазначених вище крадіжок. Не витримавши фізичного болю від нанесених ударів, ОСОБА_19 погодився визнати вчинення ним крадіжок з підвалів у будинках по АДРЕСА_6 , які в дійсності останній не вчиняв. Лише після такої згоди ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 припинили застосування насильства стосовно ОСОБА_19 ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського PB, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_24 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Дії ОСОБА_7 призвели до порушення прав ОСОБА_19 на повагу до його гідності, свободу, особисту недоторканість, гарантованих ст.ст.28, 29 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам громадянина, а також державним інтересам, та супроводжувалися насильством, погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів і болісними та такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується також за ч.3 ст.27 ч.2 ст.365 КК України, оскільки організував та керував перевищенням підлеглими йому працівниками СДІМ Шевченківського РВ наданих їм влади та службових повноважень, дав незаконну вказівку підлеглим працівникам СДІМ Шевченківського РВ, а саме старшому дільничному інспектору СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_25 , помічнику дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_9 , помічнику дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_8 , домогтися отримання будь-яким незаконним шляхом, у тому числі шляхом застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильства, визнавальних показань у вчиненні зазначених крадіжок у ОСОБА_19 , який попередньо був доставлений в Шевченківський РВ працівниками ППС з вул. М.Яцкова у м. Львові.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області № 377 від 02.11.2011 на посаді заступника начальника Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області - начальника міліції громадської безпеки, маючи спеціальне звання майор міліції, будучи у відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, здійснюючи у відповідності до вимог п. 10.1 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС №550 від 11.11.2010 року організацію діяльності СДІМ, будучи у відповідності до вимог ст.2, ст.5, ст.10, ст.12 Закону України «Про міліцію», уповноваженим виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, приймати та реєструвати заяви і повідомлення про злочини, адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення, будучи зобов`язаним поважати гідність особи виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань, маючи право на застосовування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї виключно на законних підставах, будучи зобов`язаним у відповідності до положень ст.5 Загальної декларації прав людини, ст.7 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції Україна не припускати катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність особи, поводження, організував та керував вчиненням підлеглими йому працівниками СДІМ Шевченківського РВ катуванням за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, маючи на меті забезпечити розкриття низки крадіжок з підвалів будинків по вул. Шевченка, 54, АДРЕСА_5 , що на території Шевченківського району м. Львова, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, дав незаконну вказівку підлеглим працівникам СДІМ Шевченківського РВ, а саме старшому дільничному інспектору СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_25 , помічнику дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_9 , помічнику дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_26 , домогтися отримання будь-яким незаконним шляхом, у тому числі і шляхом застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильства, визнавальних показань у вчиненні вказаних крадіжок у ОСОБА_19 , який попередньо був доставлений в Шевченківський РВ працівниками ППС з вул. М.Яцкова у м. Львові. Останні, знаючи про те, що ОСОБА_7 , у відповідності до вимог п. 10.1 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС № 550 від 11.11.2010 року, організовує діяльність СДІМ, що надало їм рішучості у вчиненні злочинних дій, 03.12.2011 року, знаходячись у службовому приміщенні опорного пункту міліції Шевченківського PB, що за адресою м.Львів, вул. Академіка Кучера, 8, умисно, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, для отримання від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні вказаних вище крадіжок, приблизно з 09.00 год. до 11.30 год., без будь-яких законних на те підстав, всупереч волі ОСОБА_19 , утримували його у приміщенні службового кабінету, де ОСОБА_20 словесно принижував ОСОБА_19 , висловлював в його адресу погрози про застосування насильства, що викликало у потерпілого страх та переживання, а ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 , реалізовуючи такі погрози, нанесли потерпілому ОСОБА_19 численні удари руками та ногами у взутті по різних частинах тіла, що призвело до відчуття сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 у цей час, будучи особою керівного складу Шевченківського PB, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_8 забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Надалі, ОСОБА_7 у приміщенні опорного пункту по вул.А.Кучера,8 надав ОСОБА_25 пряму незаконну вказівку про перевезення ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: АДРЕСА_7 , для продовження вчинення насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а саме зізнатись у вчиненні злочинів, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_21 і ОСОБА_8 , продовжуючи свої незаконні дії, 03.12.2011 року, приблизно о 11.30 год., без будь-яких на те законних підстав та волі потерпілого ОСОБА_19 , автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції Шевченківського PB по вул. Єрошенка, 20 у м. Львові, куди в цей же час також прибув ОСОБА_7 для продовження керівництва діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_8 щодо примушування отримання від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок з підвалів громадян.

Знаходячись у службовому кабінеті вказаного приміщення, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , переслідуючи зазначену вище мету, продовжили вимагати від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок майна громадян. Отримавши від потерпілого відмову, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поклали ОСОБА_19 на лавку спиною уверх, при цьому ОСОБА_9 утримував ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 у цей час наносив потерпілому удари дерев`яною палицею в різні частини тіла. При цьому ОСОБА_7 зайшовши у приміщення, де вчинялись насильницькі дії відносно ОСОБА_19 вимагав від останнього зізнання у вчиненні зазначених вище крадіжок. Не витримавши фізичного болю від нанесених ударів, ОСОБА_19 , будучи заляканим такими діями, погодився визнати вчинення ним крадіжок з підвалів у будинках по АДРЕСА_6 , які в дійсності останній не вчиняв. Лише після такої згоди ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 припинили застосування насильства стосовно ОСОБА_19 ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського PB, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_27 і ОСОБА_8 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Після завершення цих дій, орієнтовно у обідній час 03.12.2011 ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_21 , виконуючи раніше надану ОСОБА_7 незаконну вказівку, на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор С ДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , з метою ознайомлення потерпілого ОСОБА_19 з місцем нібито вчинених ним злочинів, про яке останній у подальшому повинен був надавати показання при складанні процесуальних документів, незаконно, всупереч волі ОСОБА_19 , доставили його за адресою: АДРЕСА_8 і АДРЕСА_5 . Прибувши туди та знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 неправомірно наніс один удар палкою по спині ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_21 та ОСОБА_8 було проведено ОСОБА_19 у підвали будинків та ознайомлено із місцями, де вчинено крадіжки.

Продовжуючи свої незаконні дії та виконуючи раніше надану незаконну вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , у післяобідній час, орієнтовно о 14.30 год. 03.12.2011 року на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , всупереч волі ОСОБА_19 повторно доставили його у службове приміщення опорного пункту міліції Шевченківського PB, що за адресою: м. Львів, вул. Академіка Кучера, 8, де ОСОБА_19 , будучи заляканим, внаслідок його попереднього побиття написав процесуальні документи - явки з повинною у вчиненні крадіжок з підвалів по АДРЕСА_6 , та у подальшому переодягнувся у одяг, наданий йому у поліетиленовому пакеті ОСОБА_28 .

У подальшому, в цей же день, орієнтовно о 17.00 год. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: м. Львів, вул. Єрошенка, 20, де ОСОБА_9 , виконуючи попередньо надану ОСОБА_7 незаконну вказівку, без будь-яких на те законних підстав та складення відповідних процесуальних документів, в порушення п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про міліцію», ст.ст.2-7 Положення «Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину», затвердженого Указом ПВР СРСР № 4203-ІХ від 13.07.1976, п.3 «Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», які затверджено постановою № 49 від 27.02.1991 року Ради міністрів УРСР, завдаючи ОСОБА_19 мучень, що полягали у приковуванні його спецзасобом кайданки у службовому кабінеті до батареї опалення, ненаданні можливості справити свої природні потреби, ненаданні йому їжі та води, з метою подальшого проведення із ним процесуальних дій у робочий день - понеділок 05.12.2011 року, утримував під охороною ОСОБА_19 орієнтовно до 10 години 30 хвилин 04.12.2011року у подальшому таке ж незаконне утримання ОСОБА_19 продовжив ОСОБА_8 до 10 години ранку 05.12.2011 року.

У відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи №219 від 24.12.2014 року, у ОСОБА_19 виявлені 1 синець у лівій попереково-клубовій ділянці, 1 синець на правій сідниці, по 1 синцю на задній поверхні обох стегон, по 1 одному синцю на передній поверхні обох гомілок які могли утворитися в період 03-05 грудня 2011 року, від ударів рукою,' дерев`яною палицею, ногою у взутті, як про це вказує потерпілий та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_7 по організації та керівництву описуваними незаконними діями стосовно ОСОБА_19 призвели до порушення прав ОСОБА_19 на повагу до його гідності, свободу, особисту недоторканість, гарантованих ст.ст. 28, 29 Конституції України.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у організації та керуванні катуванням, тобто організації та керуванні умисним заподіянням сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 - ч.2 ст.127 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 , перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області № 268 від 15.08.2011 року на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання лейтенант міліції, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області № 412 від 10.06.2007 року на посаді помічника дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів І міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання старший сержант міліції, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи згідно наказу ГУ MBС України у Львівській області №51 від 18.02.2009 року на посаді помічника дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання молодший сержант міліції, будучи у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівниками правоохоронного органу, будучи у відповідності до вимог ст.2, ст.5, ст.10, ст.12 Закону України «Про міліцію», уповноваженим виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, приймати та реєструвати заяви і повідомлення про злочини, адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення, будучи зобов`язаним поважати гідність особи виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконані, маючи право на застосовувати заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї виключно на законних підставах, будучи зобов`язаним у відповідності до положень ст.5 Загальної декларації прав людини, ст.7 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ст. З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції Україна не припускати катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність особи, поводження, перевищили надану їм владу та службові повноваження за наступних обставин.

Так, ОСОБА_20 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, маючи на меті розкрити низку крадіжок з підвалів будинків по АДРЕСА_6 , що на території Шевченківського району м. Львова, діючи узгоджено, за попередньою змовою із помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_9 , помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_18 , заступником начальника Шевченківського РВ начальника міліції громадської безпеки ОСОБА_7 , 03.12.2011 року, знаходячись у службовому приміщенні опорного пункту міліції Шевченківського РВ, що за адресою: м. Львів, вул. Академіка Кучера, 8, умисно, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, для отримання від ОСОБА_19 , якого доставлено у вказане приміщення в ранковий період часу, зізнання у вчиненні вказаних вище крадіжок, приблизно з 09.00 год. до 11.30 год., без будь-яких законних на те підстав, всупереч волі ОСОБА_19 , утримували його у приміщенні службового кабінету, де ОСОБА_20 висловлював в адресу ОСОБА_19 погрози про застосування насильства, а ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 , реалізовуючи такі погрози, нанесли потерпілому ОСОБА_19 руками та ногами у взутті численні удари по різних частинах тіла, що призвело до відчуття фізичного болю та тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського РВ, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_20 спільно із ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , не здобувши від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні вказаних крадіжок, діючи за згодою заступника начальника Шевченківського РВ - начальника МГБ ОСОБА_7 про перевезення ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: м. Львів, вул. Єрошенка, 20, для продовження вчинення насильницьких дій з метою отримання зізнання, 03.12.2011року, приблизно о 11.30 год., без будь-яких на те законних підстав та волі потерпілого ОСОБА_19 , автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції Шевченківського PB по вул. Єрошенка, 20 у м. Львові, куди в цей же час також прибув ОСОБА_7 для отримання від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок з підвалів громадян.

Знаходячись у службовому кабінеті вказаного приміщення, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , переслідуючи зазначену вище мету, продовжили вимагати від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок майна громадян. Отримавши від потерпілого відмову, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поклали ОСОБА_19 на лавку спиною уверх, при цьому ОСОБА_9 утримував ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 у цей час наносив потерпілому удари дерев`яною палицею в різні частини тіла. Такі незаконні дії підтримувались словами ОСОБА_7 , який зайшовши у приміщення, де вчинялись насильницькі дії відносно ОСОБА_19 вимагав від останнього зізнання у вчиненні зазначених вище крадіжок. Не витримавши фізичного болю від нанесених ударів, ОСОБА_19 погодився визнати вчинення ним крадіжок з підвалів у будинках по АДРЕСА_6 , які в дійсності останній не вчиняв. Лише після такої згоди ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 припинили застосування насильства стосовно ОСОБА_19 ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського PB, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_24 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Після завершення цих дій, орієнтовно у обідній час 03.12.2011 року ОСОБА_20 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , з метою ознайомлення потерпілого ОСОБА_19 з місцем нібито вчинених ним злочинів, про яке останній у подальшому повинен був надавати показання при складанні процесуальних документів, незаконно, всупереч волі ОСОБА_19 , доставили його за адресою: АДРЕСА_6 , після чого ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було проведено ОСОБА_19 у підвали будинків та ознайомлено із місцями, де вчинено крадіжки.

Продовжуючи свої незаконні дії ОСОБА_20 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у післяобідній час, орієнтовно о 14.30 год. 03.12.2011 року на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , всупереч волі ОСОБА_19 повторно доставили його у службове приміщення опорного пункту міліції Шевченківського PB, що за адресою: м. Львів, вул. Академіка Кучера, 8, де ОСОБА_19 , внаслідок його попереднього побиття написав процесуальні документи - явки з повинною у вчиненні крадіжок з підвалів по АДРЕСА_6 , та у подальшому переодягнувся у одяг, наданий йому у поліетиленовому пакеті ОСОБА_13 .

У подальшому, в цей же день, орієнтовно о 17.00 год. ОСОБА_20 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: АДРЕСА_7 , де ОСОБА_9 , без будь-яких на те законних підстав та складення відповідних процесуальних документів, в порушення п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію», ст.ст.2-7 Положення «Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину», затвердженого Указом ПВР СРСР № 4203-ІХ від 13.07.1976, п.3 «Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», які затверджено постановою № 49 від 27.02.1991 року Ради міністрів У PCP, з метою утримування ОСОБА_19 для подальшого проведення із ним процесуальних дій у робочий день - понеділок 05.12.2011 року, у службовому кабінеті зазначеного опорного пункту, прикував його спецзасобом - кайданками до батареї опалення, де ОСОБА_19 без надання йому можливості справити свої природні потреби, без їжі та води перебував під охороною ОСОБА_9 орієнтовно до 10.30 год. 04.12.2011року. У подальшому таке ж незаконне утримання ОСОБА_19 продовжив ОСОБА_8 до 10 години ранку 05.12.2011року.

У відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи №219 від 24.12.2014року, у ОСОБА_19 виявлені 1 синець у лівій попереково- клубовій ділянці, 1 синець на правій сідниці, по 1 синцю на задній поверхні обох стегон, по 1 одному синцю на передній поверхні обох гомілок, які могли утворитися в період 03-05 грудня 2011 року, від ударів рукою, дерев`яною палицею, ногою у взутті, як про це вказує потерпілий та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_29 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 призвели до порушення прав ОСОБА_19 на повагу до його гідності, свободу, особисту недоторканість, гарантованих ст.ст. 28, 29 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам громадянина, а також державним інтересам, та супроводжувалися насильством, погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів і болісними та такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Крім цього, ОСОБА_30 , перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області № 268 від 15.08.2011 року на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання лейтенант міліції, ОСОБА_9 , перебуваючи згідно наказу ГУ МВС України у Львівській області № 412 від 10.06.2007 року на посаді помічника дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів І міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання старший сержант міліції, ОСОБА_8 , перебуваючи згідно наказу ГУ MBС України у Львівській області №51 від 18.02.2009 року на посаді помічника дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання молодший сержант міліції, будучи у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, будучи у відповідності до вимог ст.2, ст.5, ст.10, ст.12 Закону України «Про міліцію», уповноваженим виявляти запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, приймати та реєструвати заяви і повідомлення про злочини, адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення, будучи зобов`язаним поважати гідність особи виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань, маючи право на застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї виключно на законних підставах, будучи зобов`язаним у відповідності до положень ст.5 Загальної декларації прав людини, ст.7 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції Україна не припускати катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність особи, поводження, вчинили катування за наступних обставин.

Так, ОСОБА_20 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, маючи на меті розкрити низку крадіжок з підвалів будинків по АДРЕСА_9 , що на території Шевченківського району м. Львова, діючи узгоджено, за попередньою змовою із помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_9 , помічником дільничного інспектора СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_18 , 03.12.2011року, знаходячись у службовому приміщенні опорного пункту міліції Шевченківського РВ, що за адресою: м.Львів, вул. Академіка Кучера, 8, умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, для отримання від ОСОБА_19 , якого доставлено у вказане приміщення в ранковий період часу, зізнання у вчиненні вказаних вище крадіжок, приблизно з 09.00 год. до 11.30 год., без будь-яких законних на те підстав, всупереч волі ОСОБА_19 , утримували його у приміщенні службового кабінету, де ОСОБА_20 словесно принижував ОСОБА_19 , висловлював в його адресу погрози про застосування насильства, що викликало у потерпілого страх та переживання, а ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_18 , реалізовуючи такі погрози, нанесли потерпілому ОСОБА_19 численні удари руками та ногами у взутті по різних частинах тіла, що призвело до відчуття фізичного болю, фізичних та моральних страждань, тілесних ушкоджень у потерпілого. ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського РВ, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_20 спільно із ОСОБА_9 і ОСОБА_18 , не здобувши від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні вказаних крадіжок, за згодою заступника начальника Шевченківського РВ - начальника МГБ ОСОБА_7 про перевезення ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: м. Львів, вул. Єрошенка, 20, для продовження вчинення насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а саме зізнатись у вчиненні злочинів, 03.12.2011, приблизно о 11.30 год., без будь-яких на те законних підстав та волі потерпілого ОСОБА_19 , автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_22 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції Шевченківського РВ по вул. Єрошенка, 20 у м. Львові, куди в цей же час також прибув ОСОБА_7 для продовження отримання від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок з підвалів громадян.

Знаходячись у службовому кабінеті вказаного приміщення, ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , переслідуючи зазначену вище мету, продовжили вимагати від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні крадіжок майна громадян. Отримавши від потерпілого відмову, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поклали ОСОБА_19 на лавку спиною уверх, при цьому ОСОБА_9 утримував ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 у цей час наносив потерпілому удари дерев`яною палицею в різні частини тіла. Такі незаконні дії підтримувались словами ОСОБА_7 , який зайшовши у приміщення, де вчинялись насильницькі дії відносно ОСОБА_19 вимагав від останнього зізнання у вчиненні зазначених вище крадіжок. Не витримавши фізичного болю від нанесених ударів ОСОБА_19 , будучи наляканим, погодився визнати вчинення ним крадіжок з підвалів у будинках по АДРЕСА_6 , які в дійсності останній не вчиняв. Лише після такої згоди ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 припинили застосування насильства стосовно ОСОБА_19 ОСОБА_7 у цей час, перебуваючи в приміщенні цього опорного пункту міліції, будучи особою керівного складу Шевченківського РВ, а також ОСОБА_20 , будучи старшим по посаді від ОСОБА_9 і ОСОБА_24 , забезпечували невтручання у незаконні дії стосовно ОСОБА_19 сторонніх осіб, у тому числі інших працівників міліції.

Після завершення цих дій, орієнтовно у обідній час 03.12.2011 ОСОБА_20 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського РВ ОСОБА_22 , з метою ознайомлення потерпілого ОСОБА_19 з місцем нібито вчинених ним злочинів, про яке останній у подальшому повинен був надавати показання при складанні процесуальних документів, незаконно, всупереч волі ОСОБА_19 , доставили його за адресою: АДРЕСА_6 , після чого ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було проведено ОСОБА_19 у підвали будинків та ознайомлено із місцями, де вчинено крадіжки.

Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_20 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у післяобідній час, орієнтовно о 14.30 год. 03.12.2011 на автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував дільничний інспектор СДІМ Шевченківського PB ОСОБА_22 , всупереч волі ОСОБА_19 повторно доставили його у службове приміщення опорного пункту міліції Шевченківського PB, що за адресою: м. Львів, вул.. Академіка Кучера, 8, де ОСОБА_19 , будучи заляканим внаслідок його попереднього побиття написав процесуальні документи - явки з повинною у вчиненні крадіжок з підвалів по АДРЕСА_6 , та у подальшому переодягнувся у одяг, наданий йому у поліетиленовому пакеті ОСОБА_28 .

У подальшому, в цей же день, орієнтовно о 17.00 год. ОСОБА_20 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , доставили ОСОБА_19 у опорний пункт міліції за адресою: АДРЕСА_7 , де ОСОБА_9 , без будь-яких на те законних підстав та складення відповідних процесуальних документів, в порушення п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про міліцію», ст.ст.2-7 Положення «Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину», затвердженого Указом ПВР СРСР № 4203-ІХ від 13.07.1976 року, п.3 «Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», які затверджено постановою № 49 від 27.02.1991 року Ради міністрів УРСР, завдаючи ОСОБА_19 мучень, що полягали у приковуванні його спецзасобом кайданки у службовому кабінеті до батареї опалення, ненаданні можливості справити свої природні потреби, ненаданні йому їжі та води, з метою подальшого проведення із ним процесуальних дій у робочий день - понеділок 05.12.2011 року, утримував під охороною ОСОБА_19 орієнтовно до 10 години 30 хвилин 04.12.2011року. У подальшому таке ж незаконне утримання ОСОБА_19 продовжив ОСОБА_8 до 10 години ранку 05.12.2011 року.

У відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи №219 від 24.12.2014 року, у ОСОБА_19 виявлені 1 синець у лівій попереково-клубовій ділянці, 1 синець на правій сідниці, по 1 синцю на задній поверхні обох стегон, по 1 одному синцю на передній поверхні обох гомілок, які могли утворитися в період 03-05 грудня 2011 року, від ударів рукою, дерев`яною палицею, ногою у взутті, як про це вказує потерпілий та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_29 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 призвели до порушення прав ОСОБА_19 на повагу до його гідності, свободу, особисту недоторканість, гарантованих ст.ст. 28, 29 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачується у катуванні тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 подали на нього свої апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить суд апеляційної інстанції скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року відносно нього та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 та ч. 2 ст. 127 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в своїх апеляційних скаргах, які ними були уточнені у відповідності до вимог КПК України, просять в кінцевому вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року відносно кожного з них скасувати, а кримінальне провадження у справі за ч. 2 ст. 365 ( в редакції від 12.04.2014 року) та ч. 2 ст. 127 КК України відносно кожного з них закрити на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року скасувати в цілому і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним та об`єктивним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що обвинувачення ОСОБА_9 було пред`явлено уже після того , як ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області було скасовано незаконний вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року та направлено кримінальне провадження прокурору Шевченківського району м. Львова для проведення додаткового розслідування. При проведенні додаткового розслідування старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_31 по кримінальному провадженню за № 0000209, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.10.2014 року, не було виконано всіх вказівок даної ухвали апеляційного суду та безпідставно знову уже повторно пред`явлено підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а та також абсолютно безпідставно пред`явлено було підозру та обвинувачення у вчиненні у групі осіб також і злочину, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України, якого обвинувачений ОСОБА_9 ніколи не вчиняв по відношенню до потерпілого ОСОБА_19 і у скоєнні якого його раніше ніхто не обвинувачував. Попереднє обвинувачення ОСОБА_9 пред`являлось за ст.146 КК України, вчинення якого обвинувачений ОСОБА_9 теж категорично заперечує.

Вважає, що обвинувачення, яке було пред`явлено йому після додаткового розслідування є неконкретним, ідентичним із обвинуваченням ОСОБА_8 , а в вироку суду вказані факти, які не відповідають дійсності, та в чому ОСОБА_9 навіть не обвинувачували, що є грубим порушенням вимог діючого КПК України. Зазначає, що він, обвинувачений ОСОБА_9 , наполягав і на досудовому слідстві і в судах обох інстанцій неодноразово на тому, що жодного злочину відносно потерпілого ОСОБА_19 в період з 03.12.2011 року по 04.12. 2011 року не вчиняв, ОСОБА_19 навіть не впізнавав обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно нього незаконні дії. Вказує, що він, будучи неодноразово допитаним і на досудовому слідстві і у судах і першої і апеляційної інстанції давав послідовні та об`єктивні покази про події, які дійсно мали місце в період з 03 грудня по 05 грудня 2011 року, категорично заперечуючи умисел на вчинення злочинів, які безпідставно йому було інкриміновано (ч.2 ст. 365 та ч.2 ст. 127 КК України).

Звертає увагу на те, що в ніч на 3 грудня 2011 року, матеріали відносно ОСОБА_19 віддав та пішов по своїх справах. Після закінчення робочого дня в суботу 3 грудня 2011 року повернувся додому та разом з дружиною та малолітнім сином в цей день 3 грудня 2011 року поїхав у м. Жовкву, Львівської області до своїх друзів та кумів ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , оскільки перед тим, 01.12.2011 року було свято ОСОБА_32 та 07.12.2011 року повинні були бути іменини ОСОБА_33 , тому вони запросили їх сім`ю у гості до них. ОСОБА_9 з дружиною та сином ночували у м. Жовкві у своїх кумів та повернулися до ОСОБА_34 уже 04 грудня 2011 року. І цього дня в неділю 04.12. 2011 року обвинувачений на роботі не був та не бачив потерпілого.

ОСОБА_9 категорично заперечує той факт, що ОСОБА_7 давав йому будь-які вказівки відносно ОСОБА_19 , оскільки навіть не бачив ОСОБА_7 03 грудня 2011 року. Категорично заперечував і на досудовому слідстві, і в судах обох інстанцій, що вчиняв будь-які насильницькі дії відносно потерпілого ОСОБА_19 , зокрема, що наносив йому удари руками та ногами у взутті по різних частинах тіла. Категорично заперечував і заперечує факт, що разом зі ОСОБА_8 поклали ОСОБА_19 на лавку спиною уверх та ОСОБА_9 при цьому утримував його, а ОСОБА_8 наносив потерпілому удари дерев`яною палицею у різні частини тіла. Зазначає, що не приймав жодної участі у перевезенні ОСОБА_19 на опорний пункт охорони правопорядку по вул. Єрошенка 20 у м. Львові, на автомобілі "Шевроле Авео ", яким керував ОСОБА_22 , і не бачив ОСОБА_7 в цей день взагалі, тим більше на опорному пункті охорони правопорядку по вул. Єрошенка ,20 у м. Львові. ОСОБА_9 стверджує, що не вимагав від ОСОБА_19 зізнання у вчиненні ним крадіжок з підвалів громадян 3 грудня 2011 року. ОСОБА_9 вважає, що його безпідставно звинувачено в тому, що він повторно доставляв ОСОБА_19 3 грудня 2011 року знову на опорний пункт по вул. Ак. Кучера у м. Львові, де ОСОБА_19 після його попереднього побиття написав явки з повинною, та переодягнувся у одяг, який йому надав ОСОБА_13

Абсолютно голослівно та безпідставно суд у своєму вироку прийшов до висновку про те, що він, ОСОБА_9 , в групі осіб завдавали ОСОБА_19 мучень, що полягали у приковуванні його спецзасобом кайданки у службовому кабінеті, до батареї опалення, ненаданні можливості справити свої природні потреби, ненаданні йому їжі та води, з метою проведення із ним процесуальних дій у робочий день - понеділок 05.12.2011 року

Щодо особи потерпілого ОСОБА_19 , то ОСОБА_9 просить врахувати апеляційний суд те, що потерпілий дає неправдиві покази щодо подій, які мали місце в період з 03 по 05 грудня 2011 року, оскільки є особою зацікавленою у обвинуваченні ОСОБА_9 у злочинах , які останній відносно потерпілого ніколи і не вчиняв.

Щодо показів свідка ОСОБА_35 , матері ОСОБА_19 , то вважає, що суд також повинен був надати їм об`єктивну оцінку, вона не була очевидцем подій, які мали місце в період з 03 по 05 грудня 2011 року, що в більшості їй про ці події відомо зі слів сина, що вона є зацікавленою особою. Але звертає увагу суду на те, що і вона підтвердила той факт, що через ОСОБА_13 вона передавала для сина одяг та ліки, чого не врахували органи досудового слідства.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що не було здобуто та надано суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили скоєння ОСОБА_9 злочинів, які йому інкримінують, а отже вирок щодо нього підлягає скасуванню. Зазначає, що не було здобуто належних та допустимих доказів його вини у скоєнні злочинів, які йому інкримінують. Наголошує на тому, що в суду першої інстанції були всі законні підстави для ухвалення виправдального вироку відносно ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2019 року є повністю необґрунтованим, невмотивованим, протиправним та незаконним, був прийнятим судом першої інстанції з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Суд, приймаючи вказаний оскаржуваний Вирок, неправильно застосував норми матеріального права та грубо порушив норми процесуального права, розглянув матеріали кримінального провадження суто формально, взагалі не вникаючи в суть справи, при цьому взагалі неповно, не всебічно та не об`єктивно оцінив всі обставини та докази по справі, а також не перевірив, не дослідив, не надав належної оцінки та не врахував наявні обставини та докази у справі, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню. Зазначає, що покази потерпілого ОСОБА_19 , надані в судовому засіданні, є суперечливими із іншими доказами по справі. Потерпілий ОСОБА_19 зазначав, що його били на дільничному пункті міліції працівники міліції, яких він до того не знав і не був з ними знайомий, і крім них на вказаному дільничному пункті міліції, з його слів, також знаходились інші працівники міліції як у форменому одягу так і в цивільному, проте він їх не знав і вони для нього були невідомими, тобто жодного працівника міліції, які в той період часу знаходились на вказаному дільничному пункті міліції, ОСОБА_19 не знав. Однак ОСОБА_19 знає в обличчя та знає як звати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки перебував під адміністративним наглядом в Галицькому РВ і приходив на відмітки до ОСОБА_7 . Крім того, всі обвинуваченні ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції вказували, що ОСОБА_7 03.12.2011 року в період часу з 09.00 год. і до 11.30год. вони не бачили і жодних вказівок щодо незаконного утримання та побиття ОСОБА_19 він їм не давав.

Також обвинувачений ОСОБА_7 вважає недопустимим та неналежним доказом перебування його на опорному пункті по АДРЕСА_10 03.12.2011 року після 09.08 год. інформацію, отриману на підставі ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова щодо телефонних дзвінків абонентів ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 ОСОБА_7 , НОМЕР_3 ОСОБА_8 , НОМЕР_4 ОСОБА_9 (Протокол огляду від 26.11.2014 року к/п № 0000209 том № 3 а/с 86-106). Зазначає, що свідчення ОСОБА_39 є неправдивими та не могли враховуватись судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного вироку. Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 219 від 24.12.2014 року, на яку покликається суд першої інстанції, відповідно до якої встановлено, що у ОСОБА_19 виявлені 1 синець у лівій попереково-клубовій ділянці, 1 синець на правій сідниці, по 1 синцю на задній поверхні обох стегон, по 1 синцю на передній поверхні обох гомілок, які могли утворитись в період 03-05 грудня 2011 року від ударів рукою, дерев`яною палицею, ногою у взутті, як про це вказує потерпілий та відносяться до легких тілесних ушкоджень, не відповідає обставинам справи. Відповідно до зазначеного висновку експерта тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_19 відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли виникнути 04-06 грудня 2011 року, а не 03 грудня 2011 року. При цьому ні досудовим слідством, ні судом взагалі не перевірялись можливість отримання ОСОБА_19 зазначених тілесних ушкоджень за інших обставин.

Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував його показів при винесенні вироку. При цьому ні сторона обвинувачення, ні суд першої інстанції не перевірили покази ОСОБА_7 , не допитали з приводу їх підтвердження чи спростування начальника Шевченківського РВ ОСОБА_40 , начальників служб Шевченківського РВ, які були присутні на нараді у начальника райвідділу з 09.00 до 09.45 год. 03.12.2011 року, членів старої та нової СОГ, які здавали зміну та які заступали в наряд і які були присутні на розводі в начальника РВ з 08.30 год. до 09.00 год. 03.12.2011 року, осіб, які були відповідальними по територіальних органах та ГУМВС, та які брали участь у оперативній нараді 03.12.2011 року з 10.00 год. до 10.40 год., ОСОБА_41 та ОСОБА_42 з приводу перебування в них 03.12.2011 року ОСОБА_7 , працівників піцерії, де обідав ОСОБА_7 з 13.00 год. до 14.00 год. 03.12.2011 року.

ОСОБА_7 наголошує в своїй апеляційній скарзі на тому, що ні під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні під час його судового розглядує в суді першої інстанції не було дотримано принципу законності.

Крім того, сторона захисту неодноразово подавала в суді першої інстанції клопотання щодо виклику та допиту потерпілого ОСОБА_19 з метою усунення розбіжностей в його показах, але судом першої інстанції було необґрунтовано в цьому відмовлено. Відтак, вбачається порушення права ОСОБА_7 на захист від висунотого обвинувачення, у зв`язку з чим вбачається недопустимість як доказів показань ОСОБА_19 , наданих ним в судовому засіданні в суді першої інстанції. Крім того, ОСОБА_7 вказує, що всі вище перелічені докази, на які покликався суд першої інстанції під час винесення оскарженого вироку, мають сумнівний характер. А усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, судом першої інстанції не доведено «поза розумним сумнівом» того, що ОСОБА_7 03.12.2011 року в період часу з 09.00 год. до 11.30 год. перебував у приміщенні дільничного пункту міліції Шевченківського РВ по вул. Ак. Кучера, 8, також судом не доведено «поза розумним сумнівом», що ОСОБА_19 у зазначений період часу знаходився у приміщенні вказаного дільничного пункту міліції і йому там були нанесені тілесні ушкодження. Тобто в цій частині оскаржуваний вирок суду, на думку апелянта, є повністю необґрунтованим та невмотивованим.

Покази ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ні сторона обвинувачення, ні суд першої інстанції не перевірили належним чином.

Апелянт ОСОБА_7 звертає увагу апеляційного суду на те, що обвинувачення та вирок суду першої інстанції обґрунтовані лише виключно показами ОСОБА_19 , жодних інших показів, які б підтверджували вказані обставини не існує.

ОСОБА_7 в апеляції наголошує, що в порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не оцінив докази належним чином, а саме: не задоволив клопотання, які стороною захисту були озвучені під час судового розгляду; не взяв до уваги відсутність експертного висновку точного місцезнаходження абонента в конкретній точці місцевості хоча на такому наполягав ОСОБА_7 та його захисник; не оцінено належним чином і такий доказ, як показання ОСОБА_43 (від 20.11.2017р.), який стверджував, що провів огляд місця події, уклав протокол огляду місця події протягом 1 год. 30хв., що в часовому діапазоні неможливо з тих причин, що місце події та робочий кабінет ОСОБА_43 знаходяться на значній відстані одне від одного; не взяв до уваги неспівпадіння показань матері потерпілого ОСОБА_19 та адвоката ОСОБА_39 , хоча такі є протилежними та не можуть оцінюватись як належний доказ. При постановленні вироку суд першої інстанції посилається і на такий доказ, як огляд відеозапису ТРК «Люкс» - сюжет про обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , які зафіксовані камерою. Проте, суд не взяв до уваги розходження в даних судово-медичної експертизи і згаданого відеодоказу, щодо характеру і терміну отримання таких ушкоджень.

Звертає увагу на те, що судом оглянуто відео, з якого вбачається, що ОСОБА_19 та ОСОБА_44 03.12.2011 року о 9:00год. виходять з приміщення Шевченківського райвідділу міліції без кайданок, самостійно і без зовнішніх ознак фізичного впливу. Хоча при винесенні вироку таке відео, що суперечить показам потерпілого, до уваги, як доказ невинності ОСОБА_7 , не береться. Судом не враховано того, що ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_15 2010 р.н. та доньку ОСОБА_45 2017 р.н., а також те, що йому встановлено III групу інвалідності як інваліду війни. Під час ознайомлення із матеріалами справи підтверджуючих документів виявлено не було, хоча такі долучалися до матеріалів справи.

В обґрунтування своїх позицій обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_13 зазначають, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд неповно та необ`єктивно дослідив наявні у матеріалах провадження докази, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також при розгляді справи суд допустився істотних порушень процесуального закону. В основу вироку суд поклав вкрай суперечливі показання ОСОБА_19 , його матері - ОСОБА_46 , його товариша ОСОБА_47 , та ОСОБА_39 , колишньої співмешканки останнього. Покази свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та ОСОБА_39 суперечать один одному та показам потерпілого ОСОБА_19 .

Значна частина доказів, наданих прокурором, є недопустимими, а тому вони не могли бути покладені в основу обвинувального вироку. Зокрема, 18.04.2012 року слідчий прокуратури ОСОБА_50 провів огляд місця події - приміщення опорного пункту Шевченківського РВ, розташованого у м. Львові, по вул. Кучера, 8. Огляд приміщення, яке не є загальнодоступним місцем, слідчий ОСОБА_50 провів без процесуального рішення судді. Крім того, ніхто з власників, володільців, користувачів цього приміщення не надавав дозволу на проведення в ньому огляду. Крім того, як вбачається з протоколу від 18.04.2012 року слідчим ОСОБА_51 практично був проведений не огляд, а обшук, оскільки для виявлення тих чи інших доказів він відчиняв меблеву шафу, з якої й вилучив предмети одягу. При цьому апелянти вказують, що жодного процесуального рішення слідчого, прокурора, судді на проведення огляду чи обшуку вказаного вище приміщення у матеріалах кримінального провадження немає. Слідчий не повідомляв прокурора ні про проведений обшук, ні про його результати. Таким чином, вказана слідча дія проведена з грубими порушеннями вимог процесуального закону, а тому отримані в результаті її проведення докази є недопустимими.

У мотивах своїх апеляційних скарг обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_13 зазначають, що , на їх думку, недопустимими доказами у даній справі є : протокол огляду місця події від 18.04.2012 - згідно якого відбулося вилучення одягу ОСОБА_19 на опорному пункті Шевченківського РВ за адресою вул.Ак.Кучера,8 (том №1 а.м. 173-177); протокол огляду речей - кросівок, куртки, светра ОСОБА_19 від 21.04.2012, які були вилучені 18.04.2012 на опорному пункті Шевченківського РВ за адресою вул. Ак.Кучера,8 (том №1 а.с.212-215);?протокол пред`явлення предметів для впізнання за участі ОСОБА_19 (пред`явлення светра) від 20.04.2012, ОСОБА_46 (пред`явлення паска) від 21.04.2012 р. ОСОБА_19 (пред`явлення паска, кросівок, куртки) від 21.04.2012 р., ОСОБА_46 (пред`явлення кросівок, куртки, куртки) від 21.04.2012 (том №1 а.с.190-211); висновок судово-трасологічної експертизи від 10.05.2012, якою встановлено, що на светрі, що вилучений на опорному пункті на вул. Ак. Кучера, 8, виявленні на поверхні верхньої та середньої частин спинки, сліди нашарування, утворені в результаті комбінованого контактування з твердою, дерев`яною в основі поверхнею або твердими, виготовленими з деревини, предметом, з обмеженою поверхнею, що містить нашарування речовини, схожих на грунт. Вказані сліди утворені внаслідок статичного контакту (притискання) з наступним динамічним контактом в напрямку знизу вверх відносно нижнього краю спинки светра та дещо справа наліво відносно поздовжньої осі спинки светра, отже дія сили, в результаті прикладання якої утворилися динамічні сліди, відбувалася у протилежному напрямку - зверху вниз та дещо зліва направо відносно вказаних вище частин спинки светра (том №1 а.с.219-230); протокол огляду одягу та взуття потерпілого ОСОБА_19 від 18.12.2014, які повернуті з Шевченківського районного суду м. Львова після розгляду кримінальної справи (том №3 а.м.222-230); речові докази - одяг та взуття потерпілого ОСОБА_19 , що вилучені 18.04.2012 р. на опорному пункті Шевченківського РВ за адресою вул. Ак. Кучера,8 і які були оглянуті у судовому засіданні. Невірну оцінку дано судом й іншим доказам, наведеним у вироку.

В подальшому обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_8 подали свої доповнення до апеляційних скарг у яких зазначили, що предметом дослідження в даному кримінальному провадженні є події 2011 року, більшість доказів були отримані органом досудового розслідування в період дії Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року. Відтак, при оцінці кожного конкретного доказу на предмет допустимості та належності суд першої інстанції повинен був керуватись положеннями цього кодексу, однак не зробив цього.

Серед матеріалів кримінального провадження відсутня постанова про порушення кримінальної справи. Стороною обвинувачення вона суду надана не була, а тому судом й не досліджувалась.

Ці обставини залишились поза увагою суду, хоча вони явно вказують на недопустимість усіх доказів, що були здобуті до внесення 06.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за №0000209.

Крім того, ряд доказів, на які покликається суд у вироку, є недопустимими й з інших підстав.

Суд спирається як на доказ вини обвинувачених на протокол огляду місця події - опорного пункту Шевченківського РВ, розташованого у м.Львові на вул. Ак. Кучера, 8, датований 18 квітня 2012 року (т. 1 а.с.172-177).

Однак, такий протокол є явно недопустимим, оскільки здобутий з грубими порушеннями вимог КПК України в редакції 1960 року. Як вбачається з протоколу огляду, в ході його проведення слідчий ОСОБА_50 не обмежився можливостями, наданими йому при проведенні огляду частиною 3 статті 191 КПК України, а фактично провів обшук.

Зміст протоколу огляду місця події вказує на те, що огляд взагалі не проводився. Єдина відображена у протоколі цінна інформація щодо стосується огляду, це фіксація наявності у кабінеті №1 опорного пункту стола, стільця та шафи.

Як видно з протоколу, три куртки (чорного, пісочного та синьо-сірого кольору, олімпійка червоно - чорного кольору, пакет з кросівками, шкарпетка, три пари туфель, ранець та гольф були виявлені та вилучені «в ході огляду шафи», яка знаходилась в кабінеті №1 опорного пункту. Очевидно, що огляд шафи не міг бути проведений без відкривання її дверей та відшукання цих предметів серед іншого одягу, наявного на той час у шафі (це зафіксовано у додатку до протоколу - фототаблиці).

Підтвердженням фальсифікації доказової бази органом досудового розслідування є протоколи впізнання потерпілим ОСОБА_19 та його матір`ю ОСОБА_46 шкіряного ременя, чорного кольору.

21.04.2012 року слідчим пред`являлась ОСОБА_19 та ОСОБА_46 для впізнання одна з цих курток, а саме чорного кольору (т.1 а.с. 201, 207), і була ними успішно впізнана. Очевидно, що на цій куртці повинен був міститись напис виробника - фірми «Reebok».

Однак, того ж дня - 21.04.2012 року, після проведення впізнання, з 16 год. 00 хв. до 17 год.00 хв. слідчий ОСОБА_50 в присутності тих же понятих провів огляд впізнаної куртки та вказав, що ця куртка є синього кольору, «на рівні грудної клітки має тряпчані вставки сірого та світло синього кольору. А також оглядом не встановлено будь-яких вишиваних чи наклеєних написів» (орфографію збережено) (т.1 а.с.214). Зазначений опис речового доказу суттєво різниться з тим, що був відображений у протоколі огляду місця події та протоколах впізнання.

Саме цю куртку серед інших речей слідчий відповідною постановою від 21.04.2012 року визнав речовим доказом та долучив до кримінальної справи (т. 1 а.с. 216).

Вважають, що наведені докази підтверджують, що слідчий ОСОБА_50 явно фальсифікував не лише протокол огляду місця події, а й протоколи впізнання предметів одягу ОСОБА_19 та ОСОБА_46 , протоколи їх огляду як речових доказів та постанови про визнання їх такими доказами.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_52 та ОСОБА_13 та їх захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали подані апеляційні вимоги та просили такі задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_13 у заяві від 17.10.2022 року зазначив, що в останні судові засідання прибути не може, оскільки мобілізований та проходить службу в ЗСУ, відтак просить закінчувати розгляд справи за його відсутності, за участі його адвоката ОСОБА_12 , оскільки перебуває на даний час на службі у ЗСУ ( т. 5 а.с. 191).

Потерпілий ОСОБА_19 , в судове засідання апеляційного суду не з`явився, подав апеляційному суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій підтвердив всі свої показання у суді першої інстанції (т5 а.с.121), а також повідомив апеляційний суд, що 10.09.2022 року перетнув кордон України та на даний час перебуває у м. Гетеборг, Швеція ( т. 5 а.с. 193). В телефонному режимі підтвердив, що просить слухати справу за його відсутності, оскільки наміру повертатись на територію України не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримання апеляційних скарг обвинувачених, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_53 та ОСОБА_13 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із положеннями ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Так, вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_53 та ОСОБА_13 доводиться належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження судом першої інстанції.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що 02.12.11 біля 20.00 год. він повертався від своєї цивільної дружини додому, коли йому зателефонував брат. Він до нього поїхав та у нього перебував до 24.00 год. у гаражі, а після поїхав додому. Йому зателефонував знайомий ОСОБА_54 і вони на вул.Яцкова зустрілися та йшли додому. Зайшли до підвалу будинку, щоб справити природні потреби, а коли поверталися , то їх затримали працівники поліції, забрали речі та завезли до Шевченківського відділу міліції. В той час він порушував правила адміністративного нагляду, оскільки з 22.00 год. мав перебувати удома. На ранок їм віддали речі, про що підписалися у журналі та вивели на опорний пункт навпроти райвідділу що на вул. Академіка Кучера. На опорний пункт його завели разом з ОСОБА_55 і там він бачив ОСОБА_56 , ОСОБА_57 і ОСОБА_58 , пізніше зайшов ОСОБА_59 , якого він знав раніше по Галицькому райвідділі, оскільки там перебував під адміністративним наглядом та ходив на відмітки до кабінету, у якому також перебував ОСОБА_60 . З метою зізнання у вчиненні злочинів, ОСОБА_38 та ОСОБА_37 його били, при цьому не пам`ятає хто скільки і куди, а ОСОБА_36 це бачив при цьому виходив і заходив з кабінету. Він чув як ОСОБА_59 давав накази та роз`яснення своїм підлеглим. Побої також наносили і ОСОБА_61 . Після чого його посадили в автомобіль Шевроле та поїхали в опорний пункт на вул. Єрошенка і там також був ОСОБА_59 , який назвав адреси та наказав зізнатися у вчиненні крадіжок за цими адресами. ОСОБА_38 і ОСОБА_37 силою поклали його на лавку та ОСОБА_63 дерев`яною палкою наносив удари по сідницях. Цього він не витримав та пообіцяв підписати зізнання. Після цього його перевезли на вул.Шевченка, 56. На цю адресу приходила мама ОСОБА_64 та приносила йому ліки. До неї підійшов ОСОБА_36 та отримав передачу, у той час з ним перебували ОСОБА_37 та ОСОБА_65 . В подальшому вони поїхали на вул.Ак.Кучера щось підписувати. На опорному пункті ОСОБА_36 приніс кульок з речами, в які він переодягнувся, а старі поклав у шафу. Після цього його знову завезли на опорний пункт, що на вул. Єрошенка і кайданками на руку зачепили до батареї, де його тримали до понеділка. З суботи на неділю з ним був ОСОБА_38 , а з неділі на понеділок ОСОБА_66 . Перебуваючи у лікарні, а також на експертизі він не скаржився, що його болить рука, видимих пошкоджень на ній не було. У понеділок зранку поїхали до Шевченківського райвідділу міліції, де ОСОБА_36 йому погрожував, але не бив та надав підписати розписку щоб прибути до райвідділу у понеділок. Далі його возили на вул.Джерельну та інших будинках по підвалах, де відбувалися крадіжки. Він не жалівся на здоровя та не просив працівників міліції викликати швидку. Також пояснив, що з ОСОБА_67 до цієї події не зустрічався та не був знайомий, запевняє, що в період зазначених подій останній перебував у форменному одязі. В загальному його били двоє, на вул.Кучера ногами та руками ОСОБА_38 , на вул.Єрошенка палкою ОСОБА_37 , а раніше ще також ременем з бляхою.

Показання потерпілого ОСОБА_19 в більшості узгоджуються з показаннями інших свідків та матеріалами справи, зокрема показаннями свідка ОСОБА_68 . Показаннями свідка ОСОБА_46 , яка повідомила, що її син ОСОБА_69 був затриманий працівниками міліції та 4 доби не був удома, вийшовши з дому 02.12.11.

Детально та всебічно були досліджені показання свідків - працівників поліції ОСОБА_70 , ОСОБА_22 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 .

Відтак доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не допитав начальника Шевченківського РВ ОСОБА_40 , начальників служб Шевченківського РВ, які були присутні на нараді у начальника райвідділу з 09.00 до 09.45 год. 03.12.2011 року, членів старої та нової СОГ, які здавали зміну та які заступали в наряд і які були присутні на розводі в начальника РВ з 08.30 год. до 09.00 год. 03.12.2011 року, осіб, які були відповідальними по територіальних органах та ГУМВС, та які брали участь у оперативній нараді 03.12.2011 року з 10.00 год. до 10.40 год., ОСОБА_41 та ОСОБА_42 з приводу перебування в них 03.12.2011 року ОСОБА_7 , працівників піцерії, де обідав ОСОБА_7 з 13.00 год. до 14.00 год. 03.12.2011 року, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки покази даних свідків жодним чином не вплинуть на доведення винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_53 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень доводиться належними та допустимими письмовими доказами, що були предметом детального дослідження судом першої інстанції, зокрема:

заявою ОСОБА_73 прокурору Шевченківського району м.Львова про вчинення злочину щодо її сина ОСОБА_19 від 08.12.2011 (том №1 а.м.1);

заявою ОСОБА_74 прокурору Шевченківського району м.Львова щодо неправомірних дій працівників міліції від 09.12.2011 (том №1 а.м.2);

протоколом прийняття усної заяви ОСОБА_19 про вчинення злочину від 08.12.2011 щодо його незаконного утримання на опорних пунктах вул.Ак.Кучера та Золотій та нанесення тілесних ушкоджень (том №1 а.м.3-5);

протоколом виїмки від 05.01.2012 ЛШМД та медичною карткою ОСОБА_19 (том №1, а.м.20-28);

інформацією КП ЛС ШМД від 24.05.2012 щодо лікарів, які отримали виклик та прибули до Залізничного РВ. (том №2 а.м.86-87);

висновоком комісійної судово-медичної експертизи №219 від 24.12.2014, якою встановлено, що у ОСОБА_19 виявлені 1 синець у лівій попереково-клубовій ділянці, 1 синець на правій сідниці, по 1 синцю на задній поверхні обох стегон, по 1 одному синцю на передній поверхні обох гомілок які могли утворитися в період 03-05 грудня 2011 року, від ударів рукою, дерев`яною палицею, ногою у взутті, як про це вказує потерпілий та відносяться до легких тілесних ушкоджень (том №3 а.м. 243-248);

матеріалами перевірок в порядку ст.97 КПК України (у редакції КПК 1960 року) за фактами крадіжок майна із підвалів по АДРЕСА_11 , АДРЕСА_8 , з яких вбачається, що 05.12.11 ОСОБА_76 відібрана заява та пояснення від ОСОБА_77 щодо крадіжки майна за адресою АДРЕСА_12 , ОСОБА_78 щодо крадіжки майна за адресою АДРЕСА_13 та пояснення ОСОБА_78 щодо крадіжки майна за адресою АДРЕСА_13 , відібрані пояснення від ОСОБА_19 , а також явку із повинною ОСОБА_19 щодо крадіжки на АДРЕСА_13 , ОСОБА_9 03.12.11 відібрані пояснення від ОСОБА_79 щодо крадіжки на АДРЕСА_14 , а також явку із повинною ОСОБА_19 щодо крадіжки на АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 03.12.11 відібрані пояснення від ОСОБА_19 щодо крадіжки на АДРЕСА_14 . Довідкою Шевченківського райвідділу міліції про те, що 03.12.11о 02.55 год. до чергової частини на 102 зателефонували та повідомили, що у підвалі на АДРЕСА_11 ходять невідомі, а також склад СОГ: ОСОБА_72, слідчий ОСОБА_92, СКР ОСОБА_93, ДІМ ОСОБА_81, рапортом працівника ППС ОСОБА_80 , поясненнями ОСОБА_19 і ОСОБА_74 , отримані ДІМ ОСОБА_81 ;

протоколом огляду від 13.01.2015 журналу ЖРЗПЗ Шевченківського РВ за період листопада - грудня 2011 року з якого вбачається, що 03.12.11 проведено запис повідомлення оператора 102 про проникнення у підвал на АДРЕСА_11 , а також 03.12 та 05.12.11 року зареєстровані заяви ОСОБА_82 , ОСОБА_83 про вчинення крадіжок та за результатами розгляду матеріали скеровані до прокуратури. (том№4 а.м. 159-170);

протоколом огляду від 18.12.2014, яким оглянуто копії матеріалів перевірки в порядку ст.97 КПК України за явками з повинною ОСОБА_19 (том №3 а.м.234-235);

протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_19 від 06.02.2012, згідно якого ОСОБА_19 у присутності двох понятих та слідчого розказував та показував місця, де його утримували і де він писав явки з повинною. (том 1 а.м.116-133);

протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_73 від 06.04.2012, згідно якого ОСОБА_64 у присутності двох понятих та слідчого розказувала де вона шукала сина, та відвідувала Шевченківський РВ (том №1 а.м. 134-140);

протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_19 від 07.04.2012, а саме перебування ним у приміщенні опорного пункту на вул.Ак.Кучера,8 (том №1 а.м.141-145);

протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_46 , де зазначено, як ОСОБА_46 04.12.11 заходила на опроний пункт на АДРЕСА_10 , коли шукала свого сина ОСОБА_84 (том №1 а.м.146-151);

протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_39 від 26.05.2012, згідно якого ОСОБА_39 у присутності двох понятих та слідчого розказувала та показувала місце, як приходила до Шевченківського РВ та зясовувала місцезнаходження ОСОБА_84 (том №2 а.м.105-111);

протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_19 від 04.11.2014, згідно якого ОСОБА_19 у присутності двох понятих та слідчого розказував як йому наносили тілесні ушкодження ОСОБА_38 та ОСОБА_37 в опорних пунктах на вул. Ак.Кучера, 8 та АДРЕСА_7 , а також вказав на замуровані двері на АДРЕСА_7 , де була кімната у якій його утримували кілька діб (том №2 а.м.232-255);

протоколом ставки віч-на-віч із участю ОСОБА_7 , ОСОБА_19 від 10.05.2012, які підтвердили свої показання (том №2 а.м.25-28);

протоколом ставки віч-на-віч із участю ОСОБА_7 , ОСОБА_46 від 11.05.2012, які підтвердили свої показання (том №2 а.м.33-36).

відеодоказом, з якого вбачається, що ОСОБА_69 та ОСОБА_44 о 09.00 год. виходять з приміщення Шевченківського райвідділу міліції без надітих кайданок, самостійно, без зовнішніх ознак фізичного впливу. Перед приміщенням знаходяться ДІМ ОСОБА_85 та ОСОБА_86 . О 09.05. у кадрі зявляється ОСОБА_36 , а о 09.11 год ОСОБА_38 з паперами;

відеодоказом, з якого вбачається, що ОСОБА_87 о 19.25 год. виходить з приміщення Залізничного райвідділу міліції без супроводу і підтримки, самостійно.

висновоком судово-трасологічної експертизи від 10.05.2012, якою встановлено, що на светрі, що вилучений на опорному пункті на АДРЕСА_10 , виявленні на поверхні верхньої та середньої частин спинки, сліди нашарування, утворені в результаті комбінованого контактування з твердою, дерев`яною в основі поверхнею або твердими, виготовленими з деревини, предметом, з обмеженою поверхнею, що містить нашарування речовини, схожих на грунт. Вказані сліди утворені внаслідок статичного контакту (притискання) з наступним динамічним контактом в напрямку знизу вверх відносно нижнього краю спинки светра та дещо справа наліво відносно поздовжньої осі спинки светра, отже дія сили, в результаті прикладання якої утворилися динамічні сліди, відбувалася у протилежному напрямку - зверху вниз та дещо зліва направо відносно вказаних вище частин спинки светра (том №1 а.м.219-230);

протоколом огляду одягу та взуття потерпілого ОСОБА_19 від 18.12.2014, які повернуті з Шевченківського районного суду м.Львова після розгляду кримінальної справи (том №3 а.м.222-230);

речовими доказами - одяг та взуття потерпілого ОСОБА_19 , що вилучені 18.04.2012 на опорному пункті Шевченківського РВ за адресою вул.Ак.Кучера,8 і які були оглянуті у судовому засіданні та упізнані потерпілим;

документами, що стосуються розподілу службових повноважень та обов`язків обвинувачених, а саме Положенням про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України (том №3 а.м.185, том №4 а.м.18- 49).

Щодо доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 про те, що усі зібрані докази є неналежними та недопустимими і суперечливими не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За доказами, які суд належно дослідив, вбачається, що метою незаконного утримання потерпілого ОСОБА_19 було примушування останнього до зізнання вчинення злочинів, написання явок з повинною. Для цього обвинувачені почергово утримували потерпілого у службовому приміщенні опорного пункту, що на вул.Єрошенка, 20 у м.Львові з 03.12 і до 05.12.2011 року.

Так, отримавши 03.12.11 від ДІМ ОСОБА_88 , ДІМ ОСОБА_81 пояснення про вчинення крадіжок у буд АДРЕСА_8 , обвинувачені домовились утримувати потерпілого ОСОБА_19 у службовому приміщенні опорного пункту, що на АДРЕСА_7 .

Вже 05.12.11 ОСОБА_13 відібрав заяву та письмові пояснення від ОСОБА_77 щодо викрадення у її підвалі за адресою АДРЕСА_12 газової колонки, та після того як потерпілого ОСОБА_19 . ОСОБА_8 примусово доставлено на опорний пункт на АДРЕСА_10 , відібрав у ОСОБА_19 явку з повинною (том 1 а.м. 51,59,61).

В подальшому 05.12.11 ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_19 прибули на вул.Судову до ОСОБА_89 , відібрали пояснення та склали акт добровільної видачі газової колонки (том 1 а.м. 42,50).

Показання ОСОБА_90 та ОСОБА_91 в частині затримання ОСОБА_19 у місті, що в подальшому доставили його на опорний пункт на вул.Одеській, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_84 та іншим дослідженим судом доказами, котрі наводилися вище і якими встановлені фактичні обставини справи щодо цієї події, розцінюються судом як неправдиві, що спрямовані на введення в оману. Такі свідчення суд оцінює критично.

Не визнання вини обвинуваченими колегією суддів розцінюється як спосіб захисту та направлений на уникнення від кримінальної відповідальності.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що є недопустимим доказом протокол огляду місця події від 18.04.2012 року, оскільки слідчий прокуратури ОСОБА_50 провів огляд місця події - приміщення опорного пункту Шевченківського РВ, розташованого у м. Львові, по вул. Кучера, 8., яке не є загальнодоступним місцем, а на це потрібне рішення слідчого судді, є безпідставними та необґрунтованими.

Так приміщення опорного пункту Шевченківського РВ, розташованого у м. Львові, по вул. Кучера, 8 є загально доступним місцем, оскільки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 267 КПК України, приміщення, які спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені відповідно до закону (приміщення з примусового утримання осіб у зв`язку з відбуттям покарання, затримання, взяттям під варту тощо), мають статус публічно доступних.

Також, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у своїх апеляційних скаргах , наполягають, що всі докази були здобуті до внесення 06.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за №0000209, а відтак є недопустимими, не відповідає фактичним обставинам справи.

Так кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 було вперше розпочате за заявою ОСОБА_19 від 08.12.2011 р., адресовану в прокуратуру області, в подальшому за результатами розгляду даного кримінального провадження було постановлено вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року, який ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області був скасований 15.08.2014р. а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 направлено прокурору Шевченківського району м. Львова для проведення додаткового розслідування ще за положеннями норм КПК України в редакції 1960 р. В ході додаткового розслідування даного кримінального провадження, вже в часі дії КПК України в редакції 2012 р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за №0000209 06.10.2014 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 із формулюванням обвинувачення, яке було висунуто із врахуванням вказівок, зазначених в ухвалі колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2014 р. Таким чином, жодних порушень норм матеріального чи процесуального права стороною обвинувачення не було допущено, що могло б призвести до визнання недопустимими доказів , зібраних при розслідуванні, зазначеного вище кримінального провадження.

Інші доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки є без підставними та необґрунтованими.

За наведених обставин, дії ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вірно кваліфіковані як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та за частиною 2 статті 365 КК України, як перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним інтересам та супроводжувалися насильством, погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів і болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, а їх вина доведена доказами, яким суд першої дав належну правову оцінку.

Однак, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , в силу ч. 2 ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказані кримінальні правопорушення було вчинено 03.12.2011 року, тобто з дня їх вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад десять років. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього строку обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 були засуджені за вчинення нових кримінальних правопорушень чи умисно ухилялися від слідства та суду.

З огляду на наведене, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення по день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше десяти років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинувачених до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли потягнути за собою скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Відтак, вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених - без задоволення та на підставі п.4 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити обвинувачених від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, п. 4 ч.1 ст. 49 КК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2019р. щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 127, ч.3 ст.27 - ч.2 ст.365 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 - без задоволення.

Звільнити ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 127, ч.3 ст.27 - ст.365 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України, від призначеного покарання на підставі п. ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4