КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2925/2023
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0000807щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 , громадянина Російської Федерації,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт або передачу на поруки Почесному консулу Чеченської республіки Ічкерія ОСОБА_10 , задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18 травня 2023 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, запобігти яким може виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), захисник стверджує, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які врахував суд, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодним доказом, отже судове рішення є незаконним і необґрунтованим, таким, що суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, в тому числі ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується ризику переховування від суду, то захисник стверджує, що тримання ОСОБА_8 під вартою перестало бути обґрунтованим, водночас звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, характеризується з позитивної сторони, за весь час кримінального провадження стороною обвинувачення не було отримано будь-яких даних, які б свідчили про непроцесуальну поведінку обвинуваченого, яка була б направлена на перешкоджання досудовому розслідуванню або судовому провадженню.

За позицією захисника, посилання прокурора та суду на можливість впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального провадження взагалі є абстрактними, оскільки не підтверджено конкретними фактами. При цьому строк тримання під вартою не повинен бути продовжений лише через очікування призначення судом у вироку покарання у виді позбавлення волі.

Захисник також звертає увагу на низку рішень ЄСПЛ, відповідно до яких у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою, діє презумпція на користь перебування на свободі, так як тягар доведення обставин, що свідчать на користь тримання під вартою, завжди несе держава в особі прокурора. Проте у цьому провадження, як вважає захисник, прокурор не довів існування жодного ризику, а гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 під час судового провадження у повній мірі може домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями частин 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000807 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт або розглянути можливість передачі обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки Почесному консулу Чеченської республіки Ічкерія ОСОБА_10 , дійшов висновку, що прокурор довів наведені у клопотанні обставини щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому продовжив ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні клопотань сторін, які стосуються виду запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, водночас в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Доводи захисника про недоведеність прокурором існування жодного ризику є непереконливими.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Досліджуючи доводи сторони захисту про те, що суд необґрунтовано встановив наявність ризиків, керуючись виключно тяжкістю інкримінованого діяння, колегія суддів, перш за все, вважає за необхідно зауважити, що згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У кримінальному провадженні №0000807 ОСОБА_8 тримається під вартою з кінця березня 2023 року, отже прокурор повинен був довести, що ризики, які враховувалися судом при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою на даний час існують та не зменшилися, а суд, досліджуючи доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, оцінити ймовірність реалізації обвинуваченим таких дій, які можуть будь-яким чином зашкодити судовому провадженню.

Як убачається із судового рішення, обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, факт ухилення від явки до суду внаслідок чого йому було змінено запобіжний захід на тримання під вартою, а також усі дані про особу обвинуваченого, який будучи іноземцем, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, визначене місце проживання з родиною, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби добробатом, але не має офіційного місця роботи і джерела доходу, до того ж на даний час є обвинуваченим і в іншому кримінальному провадженні, де йому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 147, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Зваживши такі обставини в сукупності з усіма даними про особу обвинуваченого, врахувавши також те, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що може надати обвинуваченому можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_8 може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне провадження, та ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася.

З огляду на те, що потерпілий та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити указані дії, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та є підставою для продовження строку дії такого запобіжного заходу. Тому колегія суддів, беручи до уваги і положення ст. 404 КПК України, не досліджує заяви поручителів, які були подані під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, за відсутності достатніх підстав, принаймні на даній стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисту поруку, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18 травня 2023 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4