Справа № 333/5188/22
Провадження №1-кп/333/352/23
ВИРОК

Іменем України

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Запоріжжя, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на території дачного кооперативу «Колос» за адресою: м. Запоріжжя, Комунарський район, вул. Технікумівська, б. 96, біля дільниці № 7, під час словесного конфлікту, діючи за раптово виниклим умислом, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 , умисно наніс останньому один удар ріжучою частиною металевої лопати в ділянку лівого вуха та лівого плеча, чим спричинив потерпілому рани в ділянці лівого плечового суглобу по задній поверхні та в ділянці противозавитка лівої вушної раковини, слідом загоєння яких стали рубці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також садна в лівій задньо-внутрішній поверхнях та в ділянці лівого плечового суглобу по задньо-зовнішній та задньо-внутрішній поверхнях та в ділянці лівого надпліччя, слідом загоєння яких стали блідо-рожеві ділянки шкіри, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаялася, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладене вище та при цьому зазначив, що в цей день в нього виник конфлікт з потерпілим в ході якого він наніс йому тілесні ушкодження.

В судовому засідання потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 18.06.2022 ОСОБА_4 спровокував з ним конфлікт, під час якого обвинувачений наніс йому лопатою удари, чим спричинив тілесні ушкодження.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому правопорушенні, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені судом, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні, обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_4 та конкретні обставини кримінального провадження, раніше не судимого, офіційно працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та з урахуванням наведеного при призначенні міри покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе з призначенням йому покарання у виді штрафу.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільні позови у справі не заявлялися.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 850 грн.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Речові докази у справі відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1