ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1738/23 Справа № 185/1030/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001065 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження,працює комбайнером УПР-2 ШУ «Павлоградське», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі з застосуванням ст. 69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо протягом іспитового строку 1 (один) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.

Як встановлено судом, 19 грудня 2021 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ТF69YO ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , рухався з приблизною швидкістю 90 км/год. по крайній правій смузі руху вул. Дніпровській м. Павлограда зі сторони вулиці Нової у напрямку вул. Володимира Милосердного, перевозячи пасажирів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

В ході руху, водій ОСОБА_8 , не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху на ділянці асфальтобетонної автодороги по вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області в районі будинку №569, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем «ЗАЗ TF69YO ЗНГ» державний номер НОМЕР_1 , які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням вказаного автомобіля та виїхавши за межі проїзної частини, здійснив зіткнення з електроопорою міського освітлення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ TF69YO ЗНГ» державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: п. 12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної події, внаслідок чого пасажиру автомобіля «ЗАЗ ТГ69УО ЗНГ» державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани правої надбрівної дуги, закритого перелому правої ключиці, які за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор, не оскаржуючи обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В обґрунтування зазначив, що в порушення вимог ч. 2 ст. 69 КК України, судом безпідставно не призначено ОСОБА_8 обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений та потерпілий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , а також на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ч. 1 ст. 286 КК передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та про можливість його звільнення від цього, основного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням на нього обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

В частині, що стосуються призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим (згідно з санкцією ч. 1 ст. 286 КК), то суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без призначення такого покарання на підставі вимог ст. 69 КК.

Разом із цим, ч. 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до вимог 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч. 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про можливість непризначати ОСОБА_8 обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі ст. 69 КК, є неправильним та таким, що суперечить закону України про кримінальну відповідальність.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 16 березня 2023 року, справа №185/1030/22, провадження № 51-3134км22, які є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню і приходить до висновку, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. При цьому, колегія суддів вважає за доцільне на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, зобов`язавши обвинуваченого відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 403, 404, 407, 409, 413, 421 КПК України, а також, положеннями ст. 615 (в редакції Закону №2201-IX від 14 квітня 2022 року) КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Копію вироку негайно вручити прокурору та ОСОБА_8 .

Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4