Провадження № 1-кп/643/20/23
Справа № 643/3109/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001971 від 23.06.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

29.05.2022 приблизно о 14-00 год., точний час не встановлений, неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під час спілкування з раніше знайомим ОСОБА_4 уклали із останнім усний договір щодо їх допомоги у продажу автомобіля марки «Nissan Maxima», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із кузовом НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 . На підставі вищевказаного договору, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повинні отримати від потерпілого ОСОБА_4 автомобіль марки «Nissan Maxima», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із кузовом НОМЕР_2 , ключ запалювання до даного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля серія НОМЕР_3 , пообіцявши потерпілому ОСОБА_4 передати грошові кошти у розмірі 4000 доларів США за продаж автомобілю. Не маючи на меті дотримуватися взятих на себе зобов`язань, не збираючись виконувати взяті на себе зобов`язання, неповнолітній ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньо змовою між собою, вирішили незаконно заволодіти вищевказаним транспортним засобом.

В той же день, приблизно о 17-00 год., точний час не встановлений, неповнолітній ОСОБА_5 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прослідували до автомобільно-гаражного кооперативу «Тимуровец», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Василя Стуса, 13-а, та, діючи за попередньою змовою, умисно, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, зловживаючи довірою власника автомобіля ОСОБА_4 , використовуючи завчасно налагоджені між ними довірливі відносини, переконавши потерпілого у дійсності та правдивості власних слів, отримали від потерпілого ОСОБА_4 автомобіль марки «Nissan Maxima», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із кузовом НОМЕР_2 , ключ запалювання до даного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля серія НОМЕР_3 . Після чого особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за допомогою ключа запалювання привів у дію двигун автомобіля марки «Nissan Maxima», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановивши таким чином контроль над вказаним транспортним засобом, та разом з ОСОБА_5 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, а в подальшому продали вказаний автомобіль, розпорядившись отриманими від продажу грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_4 згідно висновку експерта матеріальну шкоду у розмірі 133400,00 грн.

Кваліфікація дій обвинуваченого

ОСОБА_8 судова практика

Згідно роз`яснень, викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) може бути вчинене у тому числі шляхом обману чи зловживання довірою.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_5 визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Надав показання, згідно яких підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані вході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого, який станом на час судового розгляду досяг повнолітнього віку, участь у кримінальному провадженні його захисника та законного представника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_5 не одружений, дітей не має, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно показань обвинуваченого, він працює без офіційного працевлаштування вантажником на ринку «Барабашово». На уточнююче запитання суду, у якої саме особи або на якому саме підприємстві він працює вантажником, обвинувачений показав, що не може зазначити найменування такої особи. Також на уточнююче запитання суду обвинувачений показав, що не може документально підтвердити факт його працевлаштування. За таких обставин суд позбавлений можливості вважати доведеним поза розумним сумнівом, що обвинувачений працевлаштований та має роботу, у зв`язку з чим вважає вказану обставину недоведеною.

Відповідно до характеристики, виданої Харківським ліцеєм № 183 Харківської міської ради, ОСОБА_5 навчався у Харківській вечірній (змінній) школі ІІ ІІІ ступенів ХМР з 13.12.2021 по 04.06.2022 та здобув повну загальну середню освіту. За цей період показав себе учнем середніх здібностей. Програмний матеріал засвоював на середньому рівні. Психологічні процеси задовільні. Особливості сприйняття, пам`ять, увага ОСОБА_5 на достатньому рівні. Завжди охайний. У відносинах з вчителями проявляв доброзичливість. З однокласниками мав дружні відносини, поза школою спілкувався з однолітками. Мав почуття власної гідності, був наполегливий у відстоюванні власних принципів і поглядів.

З відповіді заступника начальника Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області вбачається, що ОСОБА_5 до адміністративної та кримінальної відповідальності за останній рік не притягувався, скарг та заяв відносно нього не надходило, на обліку в СЮП ВП ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області не перебуває, за місцем мешкання скарг не надходило.

Відповідно до характеристики за місцем проживання, ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_4 з моменту народження. Виявив себе уважним, спокійним, ввічливим з сусідами та мешканцями будинку. З однолітками відносини були рівні, у сварки не вступав, зазвичай підтримував дружні відносини. Конфліктів із сусідами не було. Проживає з бабусею ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_7 .

Згідно досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого, складеної Салтівським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого (на даний час ОСОБА_5 досяг повноліття), його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. У рекомендаціях щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім обвинуваченим кримінальних правопорушень, зазначено, що для мінімізації ризиків вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , який досяг повноліття, без ізоляції від суспільства за умов спільних зусиль обвинуваченого, його сім`ї, відділу з питань пробації із залученням соціальних установ.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Прокурором було зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а також добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Суду надано розписку потерпілого від 17.01.2023, згідно якої він отримав від обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 15000,00 грн.

Потерпілий у судовому засіданні підтвердив, що отримав вказані грошові кошти в якості часткового відшкодування завданого збитку.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні показала, що вказані грошові кошти є частиною відшкодування та у подальшому обвинувачений планує щомісячно сплачувати потерпілому грошові кошти до повного відшкодування завданого збитку.

Згідно ч. 2 ст. 66 КК при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе в якості обставини, що пом`якшує покарання, визнати добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Таким чином, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає: щире каяття обвинуваченого; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ч. 1 ст. 103 КК передбачено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно ст. 102 КК, покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах. Покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому: 2) за нетяжкий злочин - на строк не більше чотирьох років; 3) за тяжкий злочин - на строк не більше семи років; 4) за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років; 5) за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини, - на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч. 1-3 ст. 104 КК, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді мінімального розміру санкції ч. 2 ст. 289 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, та на підставі ст. 75 КК звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Потерпілий, захисник, законний представник та обвинувачений підтримали позицію прокурора та просили звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, дані про особу ОСОБА_5 , умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію учасників судового розгляду, а також засади диспозитивності кримінального провадження, суд приходить до висновку, що покарання у виді мінімального розміру санкції ч. 2 ст. 289 КК (позбавлення волі на строк 5 років) буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який не є особливо тяжким та не пов`язаний із насильством, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем нещодавнього навчання, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне вчинення ним дій щодо часткового відшкодування завданого потерпілому збитку, позицію сторін кримінального провадження, потерпілого та органу пробації, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 104 КК, 2 роки є максимально можливою тривалістю іспитового строку, який може бути призначений обвинуваченому.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому іспитового строку максимальної тривалості та вважає за можливе призначити іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався. Оскільки клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною згідно даного вироку суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України з урахуванням позиції учасників судового провадження. Оскільки потерпілий відмовився від повернення йому бамперу автомобілю, суд, з урахуванням позиції інших учасників судового розгляду, вважає за необхідне вказаний речовий доказ знищити.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 на наступне майно: кузов від транспортного засобу Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , 2002 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , серії НОМЕР_6 на ім?я ОСОБА_4 ; ключ 1 шт.

Речові докази, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Nissan Maximа, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , серії НОМЕР_6 на ім?я ОСОБА_4 ; ключ 1 шт, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - вважати повернутими законному володільцю.

Речовий доказ, а саме кузов від транспортного засобу Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , 2002 року випуску, переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області знищити.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1