Провадження №11-кп/801/1068/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2022, якою залишено без задоволення клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про припинення катування та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло 09.11.2021 клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення катування та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
ОСОБА_7 у своєму клопотанні зазначив, що він утримується в ДУ «Вінницька УВП (№1)» відповідно до вироку Апеляційного суду Одеської області від 20.12.2005, яким його засуджено за ст. ст. 257, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України 2001 року та ст. ст. 17-93 п.п. «а», «в», «г», «е», «ж», «з», «і», ст. 93 п.п. «а», «і», «з», ч. 2 ст. 86, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 215-3 КК України 1960 року, з урахуванням положень ст. 70 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Клопотання мотивоване тим, що на думку засудженого міра покарання, яка йому призначена є занадто суворою, а тому підлягає заміні. Засуджений, посилаючись на висновки Європейського суду з прав людини, вважає довічне позбавлення волі катуванням, тому просить суд припинити таке катування шляхом заміни покарання більш м`яким.

Суд першої інстанції, заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи та клопотання засудженого, залишив без задоволення клопотання засудженого, так як для застосування положень статей 81 та 82 КК необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
За таких обставин суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_7 слід відмовити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 та змінити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційним судом Одеської області від 20.12.2005 на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_7 відбув більше 30 років позбавлення волі, зробив вірні висновки та виправився, а тому відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною, та Конституції України має право на зменшуваність його довічного покарання та на реалістичну перспективу його звільнення, так як не може бути відмінність застосування КК України між різними видами призначених засудженим покарань.

Заслухавши суддю доповідача, захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять задовільнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, враховуючи рішення Європейського суду щодо надання можливості засудженим права на зміну покарання у виді довічного позбавлення волі, думку прокурора, який просить залишити оскаржену ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На думку апеляційного суду висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про визнання катуванням, нелюдським та принижуючим гідність поводження з ним та заміну його покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, є обґрунтованими.

Як вбачається з клопотання, засуджений ОСОБА_7 просить змінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не відповідає правовим нормам та прирівняно до катування, нелюдського, жорстокого, такого, що принижує гідність, так як він перебуває під вартою більше 30 років, а тому подальше його тримання під вартою порушує статтю 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, положення Конституції України та рішення КС України від 01.06.2016 № 2-рп/2016 та від 16.09.2021 № 6-р(ІІ)/2021.

Статтею 74 КК України врегульовано підстави для звільнення особи від покарання чи його пом`якшення.

Частиною 3 статті 74 КК України врегульовано порядок пом`якшення призначеного покарання, згідно із яким призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Тобто, для застосування вказаної норми має бути обов`язкова умова - прийняття нового закону, яким змінено із пом`якшенням санкцію статті, що передбачає кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ч. 3 ст. 3 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить, а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Тому, посилання засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , що рішення ЄСПЛ щодо розгляду заяв засуджених до довічного позбавлення волі в Україні автоматично встановлює можливість застосування до ОСОБА_7 інституту пом`якшення покарання не відповідає закону.

Крім того, суд зазначає, що рішенням у справі «Пєтухов проти України (№2)», а також і в інших рішеннях, ЄСПЛ констатував порушення Україною статті 3 Конвенції з основоположних прав та свобод відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що полягає у відсутності у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення.

Проте цим рішенням зобов`язано вжити заходів загального характеру щодо усунення порушень прав довічно засуджених осіб, що означає законодавче урегулювання встановлених ЄСПЛ порушень прав окремих осіб.

Висновки щодо протиправності застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, на які посилається засуджений у своєму клопотанні, у вказаних Рішеннях відсутні. Його трактування згаданих рішень ЄСПЛ як рішень, що свідчить про неможливість та незаконність призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі не відповідають дійсності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 звільнення від покарання і пом`якшення покарання відповідно до частини 3 статті 74 КК України відсутні, оскільки санкція статей, за якою засуджено ОСОБА_7 до покарання у виді довічного позбавлення не змінена.

Наразі також не внесено відповідні зміни до Закону України про кримінальну відповідальність, які б встановлювали можливість перегляду терміну покарання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Також варто зауважити, що враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі злочини, насильницькі злочини, в наслідок яких є жертви, які від них постраждали, також наступили незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити відповідний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

На підставі викладеного, суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі чи для заміни такого покарання іншим покаранням.

За таких обставин підстав для скасування оскарженої ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисту з наведених в ній мотивів апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2022 про відмову у заміні на більш м`яке покарання ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4