Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/916/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 755/3105/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002782 від 07 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ташкент, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року і № 1689- VIIвід 07 жовтня 2014 року), та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного майна.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, громадянка України ОСОБА_7 , будучи суддею господарського суду Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), вчинила державну зраду, а саме умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України надавала іноземній державі - Російській Федерації (далі - РФ) допомогу в проведенні підривної діяльності проти України за таких обставин.

ОСОБА_7 , займаючи посаду судді господарського суду АР Крим (відповідно до Указу Президента України № 59/2010 від 22 жовтня 2010 року), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для зрозуміння факту окупації РФ території АР Крим та міста Севастополя починаючи з лютого 2014 року, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та місті Севастополі системи органів державної влади РФ, у тому числі судової, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня-грудня 2014 року, знаходячись за місцем розташування господарського суду АР Крим, по вулиці О. Невського / Річна, 29/11, в місті Сімферополь АР Крим, діючи в інтересах РФ, використовуючи теоретичні знання і практичні навички, отримані в Україні, продовжила здійснювати «правосуддя» на підставі ч. 5 ст. 9 Федерального конституційного закону РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів РФ з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів РФ, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня-листопада 2014 року суддя господарського суду АР Крим, громадянка України ОСОБА_7 знаходячись на території АР Крим, з метою отримання можливості продовжити надавати допомогу РФ у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного Арбітражного суду Республіки Крим РФ та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону РФ «Про статус суддів в Російській Федерації». Після цього ОСОБА_7 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді РФ на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина РФ; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнену та підписану анкету, яка містить біографічні відомості, відомості про доходи, майно, яке їй належить на праві власності, та обов`язки майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності, та обов`язки майнового характеру, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_7 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами РФ конкурсу Указом Президента РФ від 19 грудня 2014 року № 786 діюча суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_7 призначена на посаду судді Арбітражного суду Республіки Крим РФ на окупованій території АР Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Арбітражного суду Республіки Крим РФ.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченні діяльності на окупованій території України органу судової влади, як невід`ємної частини федеральних органів влади РФ, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_7 вчинила державну зраду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, свої висновки про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 суд мотивував лише письмовими документами і речовими доказами, а саме: протоколом огляду офіційного сайту Президента РФ від 07 квітня 2015 року з додатками; протоколом огляду офіційного сайту господарського суду Республіки Крим від 09-10 червня 2015 року з додатками; протоколом огляду офіційного сайту Арбітражного суду Республіки Крим від 10 січня 2017 року з додатками; копіями ухвал Арбітражного суду Республіки Крим, що винесені суддею «Белоус М.А.». При цьому твердження суду про те, що інтернет-сайти, які були предметом огляду під час досудового розслідування, належать органам державної влади РФ та являються їх офіційними сторінками, є лише припущенням та не підтверджуються жодними іншими доказами в справі. В ході судового розгляду не виявилось можливим перевірити зміст указаних сайтів та оглянути їх безпосередньо, оскільки доступ до них заблокований.

Апелянт вважає, що інформація, яка створена та опублікована на інтернет-ресурсах РФ і яка відображена в протоколах огляду, може бути визнана достовірними, належними та допустимими доказами лише в разі, якщо вона стала доступна органу досудового розслідування в рамках міжнародної правової допомоги. Однак, в ході слідства сторона обвинувачення не зверталася до компетентних органів РФ з клопотанням про надання міжнародної правової допомоги для підтвердження факту набуття ОСОБА_7 статусу громадянки та судді РФ, а також щодо офіційного статусу названих вище сайтів цієї країни. Без отримання офіційної інформації від компетентних органів РФ з даного приводу, відомості про те, що указані в протоколах оглядів дані відповідають дійсності та є правдивими, є лише припущенням.

Те ж саме стосується і долучених до справи копій ухвал від імені « ОСОБА_9 ». Жодних належних доказів про те, що ці ухвали виносились саме ОСОБА_7 в матеріалах провадження немає і органом досудового розслідування не вживались заходи для призначення судово-почеркознавчої експертизи на підтвердження припущень про те, що судові рішення підписані саме обвинуваченою.

Окрім цього, захисник звертає увагу на те, що в досліджених під час судового розгляду протоколах огляду та долучених до них додатків фігурує особа з анкетними даними російською мовою « ОСОБА_9 », тоді як органом досудового розслідування у вчиненні злочину обвинувачується ОСОБА_7 . На думку захисту, це різні особи і суд у вироку не надав цьому жодної оцінки.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, як і не було спростовано версії захисту про те, що ОСОБА_7 та « ОСОБА_9 » це різні особи.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 містить клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України про повторне дослідження апеляційним судом: протоколу огляду офіційного сайту Президента РФ від 07 квітня 2015 року з додатками; протоколу огляду офіційного сайту господарського суду Республіки Крим від 09-10 червня 2015 року з додатками; протоколу огляду офіційного сайту Арбітражного суду Республіки Крим від 10 січня 2017 року з додатками; копій ухвал Арбітражного суду Республіки Крим, винесені суддею « ОСОБА_9 », які надіслані до Генеральної прокуратури України ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 відмовився від свого клопотання про повторне дослідження колегією суддів письмових доказів у кримінальному провадженні.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Обвинувачена ОСОБА_7 була повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 297КПК України, шляхом опублікування такого повідомлення у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглянувши в порядку спеціального судового розгляду, за відсутності обвинуваченої (in absentia), кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого їй обвинувачення у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно скоєному громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме надання іноземній державі (РФ) та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував сукупністю письмових доказів, зокрема:

- витягом з Указу Президента України «Про призначення суддів» від 22 січня 2010 року № 59/2010, яким ОСОБА_7 призначено строком на 5 років на посаду судді господарського суду АР Крим (т. 3 а.п. 24);

- даними протоколу огляду офіційного сайту Президента РФ (http://www.kremlin.ru.) від 07 квітня 2015 року з додатками, згідно з якими Указом Президента РФ «Про призначення суддів федеральних судів» від 19 грудня 2014 року № 786 « ОСОБА_9 » призначено строком на 6 років на посаду судді Арбітражного суду Республіки Крим (т. 3 а.п. 135-136, 140-152);

- даними протоколу огляду сайту, на якому розміщенні судові рішення господарського суду Республіки Крим (http://kad.arbitr.ru/), від 09-10 червня 2015 року з додатками у вигляді роздрукованих судових рішень, винесених суддею « ОСОБА_9 » у жовтні 2014 року (т. 4 а.п. 1-3, 4-6, 7-9, 10-13);

- даними протоколів огляду офіційного сайту Арбітражного суду Республіки Крим (http://crimea.arbitr.ru/) від 10 січня 2017 року з додатками у вигляді роздрукованих судових рішень, винесених суддею « ОСОБА_9 » (т. 4 а.п. 14-17, 18-21, 22-25, 26-37, 38-46, 47-107);

- даними протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року, а саме копій ухвал судді Арбітражного суду Республіки Крим « ОСОБА_9 », що були надіслані 09 вересня 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до Генеральної прокуратури України (т. 4 а.п. 108-116, 120-151, 152-153, 158-160, 161-163, 164-168, 169-173, 174-176, 177-179, 180-181, 182-183, 184-185, 186-187, 188-189, 190-200, 201-210, 211-213, 214, 215, 216-217, 218-220, 221-223, 224-226, 227-229, 230-232, 233-235, 236-240, 241-245, 246-250, 251-252, 253-254);

- листом Адміністрації Президента України від 28 вересня 2016 року, відповідно до якого клопотання про вихід ОСОБА_7 з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т. 5 а.п. 177-185, 186).

Оцінивши в сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення письмові докази, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що громадянка України ОСОБА_7 , обіймаючи посаду судді господарського суду АР Крим, після початку окупації РФ території України - АР Крим та міста Севастополя, умисно та свідомо продовжила здійснювати «правосуддя» як суддя незаконно створених РФ на цій окупованій території України господарського суду Республіки Крим та в подальшому - Арбітражного суду Республіки Крим, керуючись російським законодавством, тобто виконувала функції представника судової влади країни-аргесора та забезпечила функціонування незаконно створеної судової системи, що призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові Крим, тобто вчинила державну зраду.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та правильно оціненими за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що згадані вище покладені в основу обвинувального вироку протоколи оглядів сайтів ІНФОРМАЦІЯ_2 не можуть бути визнані достовірними доказами є неприйнятними.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є, серед іншого, документи, до яких п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України віднесено й складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Колегія суддів не вбачає об`єктивних підстав ставити під сумнів те, що інтернет-сайти Президента РФ, господарського та Арбітражного судів Республіки Крим, які були предметом оглядів під час досудового розслідування, в дійсності належать органам державної влади РФ та є їх офіційними сторінками в мережі Інтернет.

Дані, які містяться в протоколах оглядів інтернет-сайтів Президента РФ, господарського та Арбітражного судів Республіки Крим від 07 квітня 2015 року, 09-10 червня 2015 року, 10 січня 2017 року та в долучених до них додатках у вигляді роздрукованих безпосередньо з сайтів або зафіксованих за допомогою функції скрін-шоту законодавчих актів РФ і судових рішень цих судів та на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про здійснення громадянкою України ОСОБА_7 «правосуддя» як суддею незаконно створених судових органів РФ, узгоджуються з іншими наявними в справі відомостями, зокрема з копіями судових рішень судді Арбітражного суду Республіки Крим « ОСОБА_9 », що були отримані ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та в подальшому надіслані до Генеральної прокуратури України, походження та зміст яких у захисту заперечень і сумніву не викликають.

Означені протоколи містять посилання на адреси конкретних інтернет-сайтів, що були предметами оглядів та з яких були роздруковані або зафіксовані за допомогою функції скрін-шоту додатки.

При цьому копії наданих ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судових рішень виготовлені на бланках суду та містять посилання на офіційний сайт (http://crimea.arbitr.ru/), такий самий, що був предметом огляду відповідно до протоколів від 10 січня 2017 року.

Огляди згаданих інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, оформлено згідно правилами ст. ст. 104, 105 КПК України та є процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України. Зміст відображеної у протоколах оглядів з додатками інформації підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З огляду на наведені вище мотиви, те, що на час дослідження протоколів оглядів судом (т. 5 а.п. 162-164), після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, за твердженням захисника ОСОБА_6 зазначені сайти органів державної влади РФ були недоступні для загального доступу та заблоковані, не може бути безумовною підставою для визнання недостовірною інформацію, яка в них міститься.

Колегія суддів зауважує, що всупереч твердженням апелянта, орган досудового розслідування звертався до компетентних органів РФ з клопотанням від 25 травня 2015 року про надання міжнародної правової допомоги, в тому числі порушував питання про надання належним чином завіреної копії Указу Президента РФ «Про призначення суддів федеральних судів» від 19 грудня 2014 року № 786, яким ОСОБА_7 (« ОСОБА_9 ») призначено на посаду судді Арбітражного суду Республіки Крим, документів, що стали підставою для видачі такого Указу, документів Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ щодо кандидата на посаду судді ОСОБА_7 (« ОСОБА_9 ») (т. 2 а.п. 62-88, 89, 90).

Також неприйнятними є доводи захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувачена ОСОБА_7 та суддя незаконно створених на тимчасово окупованій РФ території України господарського та Арбітражного судів Республіки Крим «Белоус Марина Александровна» (російською мовою), якою винесені долучені до справи судові рішення, є різними особами, виходячи із сукупності взаємоузгодженої між собою за змістом, характером подій та часом інформації, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- Указом Президента України «Про призначення суддів» від 22 січня 2010 року № 59/10 року ОСОБА_7 призначено строком на 5 років на посаду судді господарського суду АР Крим (т. 3 а.п. 24);

- з лютого 2014 року почалася окупація РФ території України - АР Крим та міста Севастополя, і з цього часу ОСОБА_7 не зверталася із заявою про переведення її до іншого суду на території України чи про звільнення з посади судді господарського суду АР Крим, що підтверджується повідомленнями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 лютого 2015 року (т. 3 а.п. 32-34) і Вищої ради юстиції від 12 січня 2015 року (т. 3 а.п. 38-40);

- за повідомленням Департаменту контррозвідки СБ України станом на 14 червня 2016 року ОСОБА_7 знаходиться на території АР Крим (т. 2 а.п. 91, 95). Згідно з повідомленням Головного управління СБ України в АР Крим, з 2014 року до листопада 2021 року ОСОБА_7 не виїжджала з півострову АР Крим на материкову частину України (т. 5 а.п. 133);

- відповідно до ч. 5 ст. 9 Федерального конституційного закону РФ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та створення в складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ, до створення на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя судів РФ правосуддя від імені РФ на вказаних територіях здійснюють суди, діючі на день прийняття в РФ нових суб`єктів. Особи, обіймаючі посади суддів цих судів, продовжують здійснювати правосуддя до створення та початку діяльності на вказаних територіях судів РФ за умови наявності в них громадянства РФ (т. 2 а.п. 123);

- електронними копіями ухвал незаконно створеного окупаційною владою господарського суду Республіки Крим підтверджується здійснення « ОСОБА_9 » «правосуддя» на підставі російського законодавства у вересні-грудні 2014 року (т. 4 а.п. 4-6, 7-9, 10-13);

- відповідно до Указу Президента РФ «Про призначення суддів федеральних судів» від 19 грудня 2014 року № 786 «Белоус Марину Александровну» призначено строком на 6 років на посаду судді незаконно створеного РФ Арбітражного суду Республіки Крим (т. 3 а.п. 140-152);

- електронними та паперовими копіями судових рішень незаконно створеного Арбітражного суду Республіки Крим підтверджується здійснення « ОСОБА_9 » «правосуддя» на підставі російського законодавства починаючи з грудня 2014 року (т. 4 а.п. 14-17, 18-21, 22-25, 26-37, 38-46, 47-107, 108-116, 120-151, 152-153, 158-160, 161-163, 164-168, 169-173, 174-176, 177-179, 180-181, 182-183, 184-185, 186-187, 188-189, 190-200, 201-210, 211-213, 214, 215, 216-217, 218-220, 221-223, 224-226, 227-229, 230-232, 233-235, 236-240, 241-245, 246-250, 251-252, 253-254).

Аналіз у взаємозв`язку наведених вище відомостей, свідчить про те, що саме громадянка України ОСОБА_7 , мешканка АР Крим, яка з 2010 року обіймала посаду судді господарського суду АР Крим, розташованого за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Річна / О. Невського, 29/11, та після початку окупації РФ території півострова Крим заяв про переведення до іншого суду на території України чи про звільнення з посади судді господарського суду АР Крим не подавала, за межі півострова на материкову частину території України не виїжджала, продовжила здійснювати «правосуддя» на посаді судді господарського суду Республіки Крим на підставі ч. 5 ст. 9 Закону РФ від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ, а потім створеного РФ Арбітражного суду Республіки Крим (обидва суди розташовані за згаданою вище адресою), керуючись при цьому російським законодавством.

Те, що в судових рішеннях незаконно створених судів РФ значиться прізвище судді російською мовою «Белоус» обумовлено виключно його перекладом з української мови.

Протилежні твердження захисника та про неможливість допущення такої помилки у прізвищі ґрунтуються лише на його суб`єктивній оцінці, яка спростовується сукупністю перерахованих вище достовірних відомостей в справі.

Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування не вживались заходи для призначення судово-почеркознавчої експертизи, щоб з`ясувати, чи підписані долучені до справи ухвали від імені судді « ОСОБА_9 » саме обвинуваченою ОСОБА_7 , є неспроможними.

Відповідно до п. 1.3. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), для проведення почеркознавчої експертизи (дослідження) орган, який призначив експертизу (залучив експерта), повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

До матеріалів кримінального провадження долучені електронні копії судових рішень та в паперовому вигляді, що були надані ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», які були завірені секретарем судового засідання або помічником судді. Відповідно рукописних підписів ОСОБА_7 (« ОСОБА_9 ») в цих копіях не міститься, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, виходячи з наведених вище мотивів, ці посилання захисника не свідчать про необ`єктивність чи неповноту з`ясування суттєвих обставин даної конкретної справи, як і не сталять під сумнів те, що ОСОБА_7 приймалися судові рішення як суддею незаконно створених судів РФ на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла переконання про те, що висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні державної зради за викладених у вироку обставин відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, які є достовірними, належними і допустимими, а в своїй сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VIIвід 08 квітня 2014 року і № 1689- VIIвід 07 жовтня 2014 року).

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4