Справа № 755/1139/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 05.01.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, учасника АТО, військовозобов`язаного, з середньою освітою, вдівця, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на будівництві різноробочим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 «Конституції України», згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності потерпілого.

А саме, ОСОБА_3 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв по відношенню до свого батька ОСОБА_6 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в його адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_6 погіршений психоемоційний стан, що призвело до вразливості, невпевненості в собі та розгубленості.

Так, 04.06.2022 ОСОБА_3 приблизно о 20 год. 48 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, по відношенню до свого батька ОСОБА_6 , а саме: ображав, нецензурно висловлювався, душив, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

17.06.2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 16.09.2022 ОСОБА_3 приблизно о 20 год. 30 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, по відношенню до свого батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , а саме: ображав та погрожував, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

21.10.2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 12.10.2022 ОСОБА_3 приблизно о 15 год. 30 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого батька ОСОБА_6 та відносно свого неповнолітнього сина,, а саме: кричав, образливо чіплявся та висловлював погрози останнім, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

07.11.2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 13.10.2022 ОСОБА_3 приблизно о 08 год. 50 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а в подальшому фізичного характеру по відношенню до свого батька ОСОБА_6 , а саме: нецензурно висловлювався та штовхав у присутності малолітнього сина, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

23.11.2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб.

Будучи особою, неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_6 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.

Вказані дії з боку ОСОБА_3 змусили ОСОБА_6 звернутись до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме про те, що 25.12.2022 ОСОБА_3 , знаходячись за за адресою: АДРЕСА_1 продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого батька ОСОБА_6 , з яким спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом.

Так, 25.12.2022 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого батька ОСОБА_6 , в ході якого висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи свого батька ОСОБА_6 . Крім цього, вказані дії відбувались у присутності дитини, а саме, сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілого ОСОБА_6 та змусили останнього звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру №103/42-51 від 12.01.2023 року у ОСОБА_6 за період співпраці спостерігався депресивний настрій, виснаження, яке характеризується повною втратою почуття власної гідності та терпимості до сина.

З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо свого батька ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, проживає із своїми батьками та неповнолітнім сином в одному помешканні та пов`язаний з ними спільним побутом. Останнім часом між ним та потерпілим, його рідним батьком погіршились відносини на грунті вживання ним алкоголю. Під час конфліктів його неповнолітній син був присутній в квартирі, проте не був присутнім безпосередньо при конфлікті. Щиро розкаюється у вчиненому. Вказав, що вжив заходів щодо проходження лікування від алкоголізму.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме - вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо свого батька ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, вдівець, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що працює на будівництві різноробочим, є учасником АТО, військовозобов`язаним, спосіб життя, позицію потерпілого та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 126-1 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді громадських робіт є пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Статтею ст. 91-1 КК України унормовано, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені певні обов`язки, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені ч. 1 першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Керуючись приписами ст. 91-1 КК України та зважаючи на ступінь ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, суд вважає за належне застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід та покласти на нього обов`язок пройти програму для кривдників, тривалістю 3 місяці, строк якої за потреби може бути у подальшому збільшений судом.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, відповідно до якого покласти на нього обов`язок пройти програму для кривдників строком на три місяці.

Контроль за поведінкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині застосованого обмежувального заходу відповідно до ч. 4 ст. 91-1 КК України покласти на Дніпровський районний відділ філії Державної установи "Центр пробації" у місті Києві та Київській області.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам процесу роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя