Справа № 345/2013/22
Провадження № 11-кп/4808/510/22
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00000189 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бистрик, Кролевецького району Сумської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, пенсіонера, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вирок суду першої інстанції вважає незаконним та несправедливим з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що в судовому засіданні він вину визнав, що ударив потерпілу ОСОБА_8 дерев`янною частиною сапи, але при необхідній обороні. 3 цього приводу надав суду правдиві покази як все відбувалось, що причиною нанесення їй удару передували навмисні дії потерпілої ОСОБА_8 щодо нього, а вже після цього його дії були пов`язані з необхідною обороною, так як потерпіла після зробленого ним зауваження неочікувано вдарила його долонею по обличчю, від чого його відкинула на декілька кроків назад. Після чого потерпіла мала намір продовжувати протиправні дії і щоб уникнути цього здійснив удар дерев`яною частиною сапи.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку просто перерахував всі докази і залишив поза увагою обставини, які стосуються обстановки, яка передувала вчиненню ним правопорушення та не надав оцінку доказам, щодо протиправних посягань потерпілої на нього.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був встановити чи перебував він у стані необхідної оборони, чи відповідали його дії вимогам закону. Натомість суд відкидаючи його докази обмежився одним речення, що він своїми доводами намагається уникнути відповідальності.

Також наголошує на тому, що йому не було вручено обвинувального акту, йому 76 років і погано бачить, тому міг щось підписати на слідстві, адже все відбувалось дуже швидко, його терміново викликали по телефону і дали підписати якісь документи, пояснивши що справа йде на закриття.

Зазначає, що його свідчення є правдивими із самого початку слідства і в суді є послідовними та незмінними.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_6 09.07.2022 року близько 17:00 год. перебував в м. Калуш на дачному масиві «Залісся» Калуського району Івано-Франківської області, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 .

В ході словесної суперечки ОСОБА_6 умисно наніс один удар дерев`яної частини мотики в ділянку правої верхньої частини обличчя ОСОБА_8 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої брови; синця верхньої повіки правого ока; синця нижньої повіки правого ока. Забійна рана правої брови відповідно до висновку експерта від 21.07.2022 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а решта тілесних ушкоджень відносяться до легких.

Під час апеляційного розгляду:

-обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вирок суду скасувати;

-потерпіла ОСОБА_8 просила вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, вирок суду без змін.

-прокурор просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 , неповнолітнього свідка ОСОБА_9 у присутності законного представника ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , даним протоколу огляду речей та документів від 21.07.2022 року, протоколом слідчого експерименту від 20.07.2022 року, даним висновків експерта № 101 від 21.07.2022 року, протоколом заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.07.2022 року

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що 09.07.2022 року він вирішив пересадити квіти та, взявши з собою сапу та лопату, направився в ліс набрати ґрунту, де зустрів потерпілу, яка поверталася з лісу. Повернувшись назад, він побачив, що потерпіла пішла до нього на дачу, а тому він пішов за нею, щоб подивитись, що вона буде робити. Остання йому відповіла, що дивиться на малину. Він підійшов до потерпілої ззаду на відстань 2 м і сказав їй, що нема на що тут дивитися. Після чого остання розвернулася та вдарила його в щоку, від чого він відійшов на пару кроків назад. Потерпіла хотіла на нього напасти, а тому, щоб захисти себе, він вдарив останню дерев`яною частиною сапи і попав у брову. Конфлікт відбувся на території сусідньої дачі, яка розташована біля його ділянки. За ОСОБА_8 він пішов, так як у них неприязні відносини, і він не бажав, щоб остання заходила на нього город. Він не збирався битися, а тільки хотів захистити себе. Тілесних ушкоджень у нього не було, але потерпіла завдала йому удар долонею по обличчі.

Як вбачається з апеляційної скарги, одним із доводів є те, що апелянт стверджує про відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, вважаючи винуватцем події саме потерпілу ОСОБА_8 .

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними доводами апелянта, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Доводи апелянта про те, що суд помилково кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він не умисно, захищаючись від ОСОБА_8 , вдарив останню дерев`яною частиною сапи і попав у брову, перебуваючи в стані необхідної оборони, не є слушними.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони 09.07.2022 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), і діє до припинення таких дій і усвідомлення (реальної можливості усвідомити) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка посягає, суспільно небезпечних дій. Заподіяння шкоди особі, яка здійснює посягання, обумовлено необхідністю негайного відвернення або припинення такого посягання, яка виникає коли зволікання з боку того, хто обороняється, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять перевищення меж необхідної оборони.

Матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 дерев`яною частиною сапи з метою захисту своїх прав від суспільно небезпечного посягання потерпілої. Таке доводиться не тільки сукупністю доказів по справі що були досліджені судом першої інстанції, показаннями самого обвинуваченого та потерпілої, які були надані особисто ними як під час розгляду в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, але й висновку експерта №101 від 2022 року.

Апеляційний суд, у зв`язку з відсутністю ушкоджень у обвинуваченого, відсутність даних про напад потерпілої ОСОБА_8 та наявність у потерпілої пошкоджень, що згідно вищевказаного висновку експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я дійшов до переконливого висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 стану необхідної оборони.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтується на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.

Пояснення потерпілої узгоджуються з висновком експерта №101 від 2022 року, згідно яких у ОСОБА_8 малися наступні тілесні ушкодження: забійна рана правої брови; синець верхньої повіки правого ока; синець нижньої повіки правого ока; садно 5-го пальця правої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися, як при нанесенні ударів такими предметами (можливо сапою) у вказані ділянки, так і при одномоментному на площину та ударах вищевказаними ділянками до тупих предметів. Забійна рана правої брови відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а решта описані вище тілесні ушкодження до легких.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони прямим або непрямим умислом.

Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 визначений висновком №101 від 2022 року, відповідно якого у потерпілої виявлена забійна рана правої брови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а решта описані вище тілесні ушкодження до легких (а.п. 35-37)

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим, щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Твердження апелянта про те, що йому не було вручено обвинувального акту спростовуються даними що містяться в матеріалах провадження, а саме розпискою про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, яка підписана ОСОБА_6 (а.п. 7).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тому вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4