Справа № 1-14/2003 Провадження №11-кп/802/186/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.222, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ст.257, п.8 ч.2 ст.115 КК України та на підставі ст.ст.70,71 КК України засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. Також вироком суду ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ст.69 КК України (в редакції 1960 р.) виправдано за недоведеністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2004 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_8 , вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за ст.257 КК скасовано, справу в цій частині закрито за недоведеністю вини у скоєнні цього злочину, виключено з вироку кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину організованою групою.

Також вказаною ухвалою Верховного Суду України дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч.5 ст.185 на ч.3 ст.185 КК України (в редакції 2001 р.), перекваліфіковано дії на ч.1 ст.263 КК України (в редакції 2001 р.) за цими злочинами призначені нові покарання.

Верховний Суд України визначив вважати ОСОБА_8 засудженим на підставі ст.70 КК України (в редакції 2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ч. ст.222 КК України (в редакції 1960 року), ч.4 ст.187, ч.3 ст.185, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, і на підставі ст.71 КК України (в редакції 2001 року) за сукупністю вироків до такої ж міри покарання.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року щодо нього за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року), зараховано ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 26 квітня 2002 року по 18 серпня 2005 року до строку відбування покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки дослідженим доказам. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити справедливе рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу суду першої інстанції, прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу і просила рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Частиною 1 статті 467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перелік підстав для перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, передбачених ст.459 КПК України, є вичерпним.

Необхідним при перегляді рішень судів за нововиявленими обставинами є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Під нововиявленими обставинами розуміють встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам, суду, самому засудженому, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу.

Тобто, необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою. Це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі процедуру розгляду заяви ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до положень глави 34 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.222, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ст.257, п.8 ч.2 ст.115 КК України та на підставі ст.ст.70,71 КК України засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. Також вироком суду ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ст.69 КК України (в редакції 1960 року) виправдано за недоведеністю (т.1 а.к.п.6-40).

Вказаний вирок суду оскаржений в касаційному порядку, і за результатами розгляду ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2004, крім іншого, задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_8 , вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за ст.257 КК скасовано, справу в цій частині закрито за недоведеністю вини у скоєнні цього злочину, виключено з вироку кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину організованою групою. Також вказаною ухвалою Верховного Суду України дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч.5 ст.185 на ч.3 ст.185 КК України (в редакції 2001 року), перекваліфіковано дії на ч.1 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) за цими злочинами призначені нові покарання (т.1 а.к.п.41-56).

Верховний Суд України визначив вважати ОСОБА_8 засудженим на підставі ст.70 КК України (в редакції 2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.222 КК України (в редакції 1960 року), ч.4 ст.187, ч.3 ст.185, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, і на підставі ст.71 КК України (в редакції 2001 року) за сукупністю вироків до такої ж міри покарання (т.1 а.к.п.41-56).

У своїй заяві ОСОБА_8 просив вирок Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року скасувати, переглянути справу і призначити покарання, не пов`язане із довічним позбавленням волі. В обґрунтування заявлених вимог про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, засуджений, з урахуванням його власних доповнень та доповнень захисників, вказував зокрема на те, що під час судового розгляду справи в Апеляційному суді Волинської області йому не було забезпечено право на захист, оскільки призначений за рахунок держави захисник ОСОБА_9 , батько якого на той час працював суддею судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області, з особистих міркувань не виконував належним чином свої професійні обов`язки; Верховним Судом України порушено його право на захист та проведено розгляд касаційної скарги у відсутності його захисника, в той час, як участь захисника у справах даної категорії була обов`язковою; розгляд справи проведений незаконним складом Апеляційного суду Волинської області, оскільки головуючий суддя ОСОБА_10 не прийняв присяги судді відповідно до вимог законодавства. З тих же мотивів був незаконним склад суду, який переглядав вирок у Верховному Суді України; вирок суду в частині засудження за вбивство працівника правоохоронного органу та призначення за цією статтею найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі не мотивований, лише констатовано доведеність його вини без посилання на докази, які суд вважав доведеними. Судом не наведені мотиви відхилення пояснень засудженого про те, що вбитий на час події не перебував на службі, був одягнутий у цивільне, тому його умислом не охоплювалось вбивство працівника правоохоронного органу; вирок суду в частині засудження за розбійні напади на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ґрунтуються на штучно створених доказах та неправдивих показаннях інших обвинувачених. Так, згідно протоколів пред`явлення речей для впізнання, обидві потерпілі впізнали один і той самий золотий ланцюжок як свій. В той же час, при направленні справи до суду зазначений речовий доказ до матеріалів справи долучений не був. Крім того, суд вважав доведеним факт вчинення цих злочинів покликаючись на показання обвинуваченого ОСОБА_13 під час досудового слідства, хоча в суді ОСОБА_13 заявив про давання таких показань під фізичним примусом працівників міліції та відмовився від своїх показань в суді; під час досудового слідства працівниками правоохоронних органів до нього застосовувались недозволені методи слідства та побої, на що не звернув уваги суд при ухваленні вироку.

Засуджений ОСОБА_8 у своїй заяві фактично оспорює вирок суду і не наводить обставин, які б були підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами і не наведено тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджуються наявністю нововиявлених обставин.

Так, під час розгляду справи в апеляційному суді засуджений та його захисник, в обґрунтування того, що під час досудового слідства працівниками правоохоронних органів до ОСОБА_8 застосовувались недозволені методи слідства та побої, посилались на висновок комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи № 7309/7310/18-61 від 11.06.2018.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 22.06.2004, посилання на те, що показання у ході досудового слідства давалися вимушено, під впливом незаконних дій працівників правоохоронних органів, матеріалами справи не підтверджені, перевірялися судом і спростовані, про що у вироку наведено ґрунтовані доводи (т.1 а.м.к.п.41-56).

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що під час досудового слідства працівниками правоохоронних органів до ОСОБА_8 застосовувались недозволені методи слідства та побої, були предметом розгляду Апеляційного суду Волинської області, а також Верховним Судом України, і визнані необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що заява засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинами до задоволення не підлягає, оскільки наведені засудженим ОСОБА_8 мотиви перегляду вироку за нововиявленими обставинами не відповідають вимогам Закону та не відносяться до нововиявлених обставин в розумінні положень ст.459 КПК України.

Таким чином, заявником не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Крім того, доводи, викладені в заяві зводяться до його незгоди із вироком суду, що відповідно до вищевказаного не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами. В зв`язку із чим доводи апелянта про те, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження є неприйнятними.

Із викладеного вбачається, що місцевий суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження в межах заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та в межах, установлених кримінальним процесуальним законом і виклав переконливі мотиви ухваленого рішення, спростувавши доводи сторони захисту, які ґрунтуються на досліджених матеріалах кримінальної справи.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року про перегляд вироку Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2003 року щодо нього за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: