КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 рокута постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 рокуобвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 06 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Крім того, судом враховано фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке спрямоване проти національної безпеки України та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, що у своїй сукупності свідчить про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнути покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості в суді, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.

Апелянт вказує на те, що прокурором до клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 не долучено жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, як і не було обґрунтовано їх існування.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, захисник зазначає про те, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути підставою для тримання особи під вартою.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що суд обґрунтував необхідність продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою лише тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки поряд з тяжкістю кримінального правопорушення, судом також враховані і інші обставини, зокрема обґрунтованість підозри та дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що, як вважає захисник, свідчить про їх необґрунтованість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 06 січня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4