Справа № 750/4185/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/383/23
Категорія - ч.3 ст.15, ч.4 ст.185; ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002880 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, освіта вища, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч.4 ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 01 липня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2642,78 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 07.06.2022 близько 21:00 години, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки Verico QIN S 282, вартістю 628,56 грн.; після чого, з тамбуру вказаної квартири таємно викрав велосипед спортивного типу, з написом на рамі «Гран-Прі Ласунка», вартістю 2694,30 грн., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3322 грн. 86 коп.

22.06.2022 близько 12:00 год., ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав телевізор марки JVC LT-40MU580, вартістю 6296 грн. 12 коп., що належить ОСОБА_11 .

25.06.2022 близько 01:30 год., ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки Nokia 6700с-1, вартістю 1100,00 грн., що належить ОСОБА_12 .

25.06.2022 близько 03:00 год., ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла, проник до автомобіля марки Peugeot 406, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поряд з будинком № 32 по вул. Рокосовського у м. Чернігові, звідки намагався таємно викрасти резинову опору марки AUTOMEGA НН90 AM GUMMILAGER, вартістю 390 грн., та 10 рокерів двигуна автомобіля марки Peugeot, вартістю 3000 грн., а всього намагався таємно викрасти майно на загальну суму 3390 грн., що належить ОСОБА_13 . Однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками поліції на місці вчинення злочину.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок місцевого суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послалась на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Апелянт вказує, що суд не врахував як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких обставин, добровільне повернення викраденого майна. Також зазначила про відсутність з боку потерпілих претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.185 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 вчинив три тяжкі кримінальні правопорушення проти власності за короткий період часу, в умовах воєнного стану, тобто на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до нього положень ст.69, ст.75 КК України та пом`якшення призначеного йому покарання.

Отже, всі обставини, на які посилається сторона захисту, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4