ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2021 за № 0000151 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в селі Каришків Барського району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацевлаштований, освіта середня спеціальна, неодружений, утриманці відсутні, судимості відсутні,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

УСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
24.07.2021 близько 03:20 навпроти магазину «Вікторія», що за адресою: с. Грабівці, Копайгородської селищної територіальної громади, Жмеринського району Вінницької області, вул. Центральна, 28, ОСОБА_4 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, кулаком правої руки завдав один удар в ніс ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 умисно наніс три удари правою ногою по спині ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №139 від 26.10.2021, у ОСОБА_8 встановлено наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), після травматичне викривлення носової перегородки, гематома перегородки носа, спайки носа, забиті рани спинки носа, синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині. Ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), після травматичне викривлення носової перегородки, гематома перегородки носа, спайки носа не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки викликали порушення функції носового дихання більше 21 дня. Забиті рани спинки носа, синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом

2.1. Позиція сторони захисту
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав частково.

Під час допиту у судовому засіданні надав показання, за змістом яких 24.07.2021 після 12 ночі обвинувачений в кафе в селі Грабівці святкували день народження у компанії з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Обвинувачений підтвердив, що на святкуванні вживав пиво. Дівчата, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , пішли в магазин «Вікторія», який знаходиться на відстані приблизно 500 м від кафе, купити цигарки, не знаючи, що магазин зачинений. Кафе уже зачинялося і ОСОБА_17 сказав піти покликати дівчат, щоб їхати додому. ОСОБА_18 пішла за дівчатами, за нею пішов обвинувачений. Коли вони прийшли до магазину, то побачили, що двоє хлопців, а саме потерпілий ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_19 , сидять за столиком біля магазину і п`ють вино чи пиво, а дівчата, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , стояли на відстані близько 5 метрів від столика і курили. ОСОБА_18 звернулася до дівчат і сказала їм, що треба їхати додому, бо ОСОБА_20 вже їде додому. Дівчата не встигли відповісти, а ОСОБА_19 відповів, що дівчата нікуди не поїдуть. ОСОБА_18 запитала ОСОБА_19 , хто він їм такий, і між ними зав`язався словесний конфлікт. Юля Болдир підійшла до столика, потім ОСОБА_19 піднявся з-за столу і штовхнув її, вона впала. Тоді обвинувачений підійшов до ОСОБА_19 і спитав, що він робить, між ними зав`язався словесний конфлікт, після цього почалася штовханина між обвинуваченим і ОСОБА_19 . Обвинувачений уточнив, що після того, як ОСОБА_19 штовхнув ОСОБА_21 , він до неї не наближався і своїх дій щодо дівчини не продовжував. Потім встав ОСОБА_8 і пшикнув газовим балончиком в очі обвинуваченому, а потім на дівчат. Почувши крики дівчат підбіг брат обвинуваченого ОСОБА_22 , у цей час обвинувачений зігнувся, дівчата кричали. У ОСОБА_23 почалася штовханина з ОСОБА_19 . У цей час обвинувачений, у якого очі пекли від ураження газом з балончика, почав штовхатися з потерпілим, розмахувати руками і випадково попав по носі потерпілому кулаком правої руки, нанісши один удар. Потім обвинувачений і потерпілий зчепилися руками за шию, впали на землю, і на землі обвинувачений, опинившись зверху на потерпілому, відібрав в потерпілого балончик і передав ОСОБА_24 , а остання викинула балончик. Потім обвинувачений піднявся і вони розійшлися з потерпілим.

Обвинувачений стверджував, що крім одного удару кулаком в ніс, він більше жодних ударів потерпілому не наносив. Уточнив, що жодної розмови чи сперечань з потерпілим до моменту використання балончика в обвинуваченого не було. Потім обвинувачений з друзями зійшли вниз і чекали ОСОБА_25 , який приїхав і забрав їх додому.

Обвинувачений пояснив, що дзвонив потерпілому після цієї події і пропонував наявну у нього суму коштів в рахунок відшкодування шкоди і з умовою, щоб потерпілий забрав заяву із поліції. Однак цю суму потерпілий відмовився прийняти, сказавши, що все буде через суд.

На питання представника потерпілого, чи повністю обвинувачений визнає свою вину, обвинувачений зазначив, що не визнає того, що він умисно наніс тілесні ушкодження потерпілому. Вказав, що він не хотів цього, а удар вийшов випадково, оскільки він почав махати руками, а очі були засліплені газом з балончика, і бачив лише на одне око.

Захисник обстоювала позицію про те, що в діях обвинуваченого відсутній умисел на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому у вигляді удару кулаком в ніс, відтак його дії слід кваліфікувати як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження у формі злочинної недбалості, тобто злочин, передбачений статтею 128 Кримінального кодексу України. В обґрунтування такої позиції покликалася на те, що не підтверджуються ті обставини, що в обвинуваченого і потерпілого виник конфлікт, що свідчить про відсутність мотиву для умисності. Мала місце групова взаємна бійка, під час якої, отримавши ураження очей від застосування газового балончика, обвинувачений почав відбиватися, і таким чином поцілив по потерпілому, а цілеспрямованого удару в ніс не було. На думку захисника, ці обставини свідчать про відсутність умислу. Вважає, що механізм нанесення удару досудовим слідством не встановлено, не підтверджуються ті обставини, що удар було нанесено тоді, коли обвинувачений з потерпілим впали на землю, а встановлено, що саме коли впали на землю, тоді обвинувачений забирав балончик.

2.2. Позиція сторони обвинувачення
Прокурор стверджував, що вина ОСОБА_4 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за обставин, викладених в обвинувальному акті, є доведеною належними, допустимими і достатніми доказами, підстави для зміни формулювання обвинувачення відсутні.

2.3. Докази та процесуальні рішення, надані стороною обвинувачення
2.3.1. Показання потерпілого ОСОБА_8 .

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 надав наведені далі показання.

24.07.2021 близько 3 години ночі потерпілий разом із свідком ОСОБА_19 сиділи за столиком біля магазину «Вікторія» і пили пиво. На той час штучного освітлення не було. До них підійшли троє дівчат і запитали, чи не бачили вони обвинуваченого ОСОБА_4 і ОСОБА_23 , на що хлопці відповіли, що не бачили. Потім ОСОБА_26 почала агресивно висловлювати до потерпілого претензії з приводу того, що він не так відповів на її питання. Через кілька хвилин (близько двох-трьох хвилин) до столика підійшли хлопці обвинувачений з ОСОБА_23 , і мовчки сіли за стіл до потерпілого з ОСОБА_19 . Біля потерпілого сів ОСОБА_23 , а біля ОСОБА_19 обвинувачений. При цьому обвинувачений світив ліхтариком від мобільного телефону в очі потерпілого, щоб роздивитися його, що припинив робити на повторне прохання потерпілого. Потім ОСОБА_23 взяв зі столу пляшку пива і почав його пити, на що ОСОБА_19 хотів зробити зауваження, однак потерпілий його стримав. Обвинувачений з ОСОБА_23 сказали потерпілому і ОСОБА_19 , щоб вони не переживали і їх чіпати не будуть. На це потерпілий з ОСОБА_19 відповіли, що вони не переживають, оскільки немає причин для конфлікту. Потім обвинувачений направився до виходу із-за столу, а ОСОБА_23 взяв пляшку пива зі стола і вийшов з-за столика. Тоді ОСОБА_19 сказав, щоб хлопці віддали їхнє пиво. У відповідь на зауваження ОСОБА_19 обвинувачений почав до останнього агресивно вживати нецензурну лексику, на що ОСОБА_19 зробив зауваження, щоб він заспокоївся, після чого обвинувачений повернувся до столика, продовжуючи агресивну лайку, а потім штовхнув ОСОБА_19 у груди, від чого той впав на землю, а обвинувачений повалився на нього. Далі між ОСОБА_19 та обвинуваченим виникла бійка. Потерпілий в цей час сидів за столиком, очікуючи, що конфлікт припиниться. Оскільки бійка не припинялася, потерпілий хотів розборонити обвинуваченого і ОСОБА_19 , тому намагався вхопити обвинуваченого за плече. У цей момент ОСОБА_23 потягнув потерпілого за праве плече, і тоді потерпілий витягнув балончика, щоб ОСОБА_23 не повалив його на землю, і пшикнув балончиком в сторону обвинуваченого, ОСОБА_23 і ОСОБА_21 . Потерпілий зазначив, що балончик він не використовував прицільно комусь конкретно в очі. Використання балончика надало можливість ОСОБА_19 піднятися, а обвинувачений, ОСОБА_23 і ОСОБА_21 відійшли трохи назад. Потім була друга спроба знову підійти до потерпілого і його товариша, тому потерпілий знову використав газовий балончик. Потім обвинувачений наніс потерпілому удар кулаком в ніс і в нього потекла кров, від цього удару потерпілий впав боком на землю. Коли потерпілий лежав на землі, обвинувачений почав йому наносити удари ногами по плечам, в області лопаток, купри, а також по ногах. При цьому потерпілий прикривав обличчя і голову руками. Не зважаючи на те, що потерпілий казав, що йому зламали ніс, його не переставали бити ногами. Скільки точно ударів ногами йому нанесли потерпілий не пам`ятає. У той час, коли обвинувачений наносив удари потерпілому, то ОСОБА_23 наносив удари ОСОБА_19 . Після того, як перестали бити, потерпілому сказали, щоб він не намагався звернутися в поліцію. Після припинення ударів, потерпілий підвівся і пішов на територію домоволодіння, яке було поруч, оскільки побоювався, що обвинувачений і його брат повернуться. Останні повернулися і почали шукати потерпілого, однак не знайшли, тоді сіли в автомобіль і поїхали. Потім до потерпілого підійшов ОСОБА_19 і вони пішли до батьків потерпілого, після чого викликали швидку допомогу і поліцію, і потерпілого завезли в міську лікарню. Через 20 днів потерпілому стало гірше, тоді він звертався в лікарню імені Пирогова, оскільки було утруднене дихання, йому зробили повторне оперативне втручання, лікувався близько місця. На момент судового розгляду потрібна повторна операція, оскільки неправильно розташовані кістки.

На уточнюючі запитання захисника стосовно показань дівчат, потерпілий відповів, що з дівчатами він не спілкувався, крім того моменту на початку, коли ОСОБА_18 запитала, чи не бачили вони ОСОБА_27 і ОСОБА_23 . Дівчата за стіл не сідали і алкоголю потерпілий їм не пропонував. Стосовно того, чи говорив з дівчатами ОСОБА_19 , потерпілий відповів, що він на це уваги не звертав.

Потерпілий зазначив, що через три дні після бійки обвинувачений йому подзвонив за порадою дізнавача і запропоновував п`ять тисяч гривень взамін того, що потерпілий забере заяву з поліції. Потерпілий вважав, що такі вчинки мають каратися за законом, і така сума потерпілого не влаштувала, тому він сказав, що всі питання будуть вирішуватися в суді.

2.3.2. Показання свідка ОСОБА_28 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_28 повідомила, що проживає в с. Каришків, з обвинуваченим є односельцями, знайомі зі школи, а з потерпілим вони не знайомі.

Під час вільної розповіді і відповідей на уточнюючі запитання учасників процесу свідок надала такі показання.

Події відбувалися близько третьої години ночі, точної дати не пам`ятає, однак вказану в обвинувальному акті дату не оспорювала. Свідок вказала, що точно не пам`ятає, хто кого бив. Пригадала, що вона з ОСОБА_29 шукали ОСОБА_30 , щоб їхати додому, тому прийшли до магазину «Вікторія». Перед цим свідок в компанії з обвинуваченим, ОСОБА_23 та іншими свідками святкували день народження в кафе поблизу магазину, святкування тривало близько трьох годин перед бійкою. Свідок підтвердила, що вона і обвинувачений вживали алкогольні напої (пиво). Біля магазину за столиком сиділи потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_19 , пили вино. Дівчата спитали, чи не бачили хлопці ОСОБА_23 , на що хлопці відповіли, що не бачили. Хлопці в спокійній формі пропонували дівчатам випити вина, однак дівчата відмовилися. Потім через дві-три хвилини підійшла ОСОБА_18 , вона говорила з потерпілим, і одразу за нею через хвилину підійшов обвинувачений. Обвинувачений сказав, що потрібно їхати додому, на що потерпілий відповів, що дівчата нікуди не поїдуть, і з приводу цього зав`язався словесний конфлікт між обвинуваченим і хлопцями, які сиділи за столиком. Свідок бачила той момент, що ОСОБА_31 впала. Свідок бачила, як потерпілий тримав балончик, бачила, що він його використав, попало в очі обвинуваченому і дівчатам. Потім бачила, як обвинувачений з потерпілим впали на землю, обвинувачений відібрав балончик і викинув його, потім вона взяла балончик і викинула його. ОСОБА_23 підбіг майже вкінці. Її увага була звернута на потерпілого з обвинуваченим і балончик, а що відбувалося в цей час з ОСОБА_19 і ОСОБА_23 свідок не пам`ятає. З місця події свідка з обвинуваченим та іншими свідками (Ляшек, Болдир, Томашевським) забрав на автомобілі ОСОБА_32 .

2.3.3. Показання свідка ОСОБА_33 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_33 повідомила, що проживає в селі Каришків, з обвинуваченим були знайомі, а з потерпілим вони не знайомі.

Під час вільної розповіді і відповідей на уточнюючі запитання учасників процесу свідок надала такі показання.

ОСОБА_33 у селі Грабівці у кафе святкували день народження ОСОБА_23 , разом з обвинуваченим і ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 (чоловік ОСОБА_34 ). Вказаної в обвинувальному акті дати подій свідок не оспорювала. Свідок підтвердила, що вона вживала пиво, і обвинувачений та свідок ОСОБА_28 також вживали пиво. Близько третьої години ночі вона із свідком ОСОБА_28 пішли шукати ОСОБА_23 , оскільки потрібно було їхати додому, а він кудись відійшов і вони не могли до нього додзвонитися. Біля магазину вони зустріли потерпілого ОСОБА_8 і ОСОБА_19 , спитали в них, чи не бачили вони ОСОБА_23 . Хлопці у спокійній формі запропонували випити вина, дівчата відмовилися. Потім підійшов обвинувачений, щоб забрати дівчат додому, і прийшла ОСОБА_31 . Обвинувачений у спокійній формі сказав, що потрібно їхати додому. Хтось з хлопців, які сиділи за столиком (точно не пам`ятає хто) сказав, що вони з дівчатами розмовляють і дівчата нікуди не поїдуть. У зв`язку з цим почалася конфліктна розмова між хлопцями, що сиділи за столиком (між ким точно не пригадує), і обвинуваченим. Пам`ятає, що почалася штовханина між потерпілим і обвинуваченим, і потерпілий використав балончик. Точніше описати, хто, кому і як наносив удари, хто перший почав наносити удари, - свідок розповісти не змогла. Газ із балончика потрапив на обвинуваченого та присутніх дівчат. ОСОБА_35 підійшов після того, як потерпілий використав балончик. Свідок бачила, як обвинувачений викинув балончик, а потім ОСОБА_36 його забрала і викинула. Свідок точно не пригадала, чи билися ОСОБА_19 з ОСОБА_23 , пригадала тільки, що билися потерпілий з обвинуваченим, бо вона разом з ОСОБА_21 їх розбороняла. Свідок бачила, як потерпілий та обвинувачений впали на землю, детальніше описати не змогла. Потім подзвонили до ОСОБА_37 , щоб приїхав за ними, і вони поїхали додому (свідок, обвинувачений, свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_34 ).

2.3.4. Показання свідка ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні під час вільної розповіді і відповідей на уточнюючі запитання учасників процесу надав такі показання.

Все почалось з того, що вони з потерпілим вночі відпочивали, сиділи один напроти одного за столом біля магазину «Вікторія» в селі Грабівці, вживали пиво. Тоді до них підійшли двоє дівчат з ОСОБА_40 , імен не пам`ятає. Одна із дівчат попросила в нього сигарету і сіла біля нього, інша дівчина стояла біля стола. Через близько 5-6 хвилин підійшла ще одна компанія, в якій був обвинувачений, ОСОБА_23 і ще одна дівчина дружина ОСОБА_32 . Коли підійшов обвинувачений з компанією, то ніякої розмови між обвинуваченим і потерпілим не було. У свідка зав`язався конфлікт з обвинуваченим через непорозуміння, деталі конфлікту не пригадує. ОСОБА_19 встав з-за столу, щоб захиститися, оскільки обвинувачений почав підходити до нього, потім вони почали боротися. В цей час потерпілий сидів за столом. Потім ОСОБА_19 і обвинувачений разом впали на землю, тримали один одного. Потім потерпілий підійшов, схопив ОСОБА_19 і відтягнув його, а потім ОСОБА_19 встав. Коли потерпілий відтягував ОСОБА_19 від обвинуваченого, то скористався газовим балончиком. Обвинувачений також піднявся. Потім вискочив ОСОБА_23 і напав на ОСОБА_19 , почав бити ОСОБА_19 , збив його з ніг. Те, що відбувалось між обвинуваченим і потерпілим, свідок бачив уривками, оскільки лежав на землі, бо його повалив ОСОБА_23 , детально описати їх дії не зміг, але бачив, що вони стояли в стороні. Моменту, коли обвинувачений розбив носа потерпілому, свідок не бачив. Потім вкінці свідок побачив, що потерпілий з переламаним носом, оскільки текла кров і ніс був не на місці. Після цього всі розійшлись, залишився лише він і потерпілий. Потерпілий сказав, що треба викликати швидку і поліцію. Потерпілий не повідомляв, хто йому завдав тілесні ушкодження.

Свідок також повідомив, що він подавав заяву на ОСОБА_23 з приводу нанесення тілесних ушкоджень, однак в суді справу було закрито у зв`язку з примиренням, і ОСОБА_23 відшкодував завдану йому шкоду.

Після цих подій свідок з потерпілим пішли до свідка додому, запитати у батька, чи зможе він відвезти в лікарню, однак батько сказав, що автомобіль поламаний. Тоді вони пішли до потерпілого і викликали поліцію. В лікарні свідок лікувався амбулаторно, а потерпілий їздив рівняти носа.

Свідок не пам`ятає, щоб обвинувачений сказав дівчатам «дівчата, ми їдемо додому», а потерплий відповів «вони нікуди не поїдуть».

Свідок заперечив той факт, що він штовхнув ОСОБА_41 .

2.3.5. Показання свідка ОСОБА_23 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_23 повідомив, що є двоюрідним братом обвинуваченого.

Під час вільної розповіді і відповідей на уточнюючі запитання учасників процесу свідок надав показання такого змісту.

24.07.2021 свідок з друзями святкував його день народження в кафе в селі Грабівці. Свідок підтвердив, що він вживав пиво, і що обвинувачений також вживав пиво. Близько третьої години ночі свідок відійшов до магазину, щоб поговорити з дівчиною ОСОБА_42 , і його шукали його знайомі. Коли говорив з дівчиною, то почув, що кричать інші дівчата, потім взнав, що це були ОСОБА_43 , ОСОБА_44 і ОСОБА_34 . Свідок побіг на крики до магазину, коли прибіг, то побачив, що обвинувачений був зігнутий і прикрив руками обличчя, обвинувачений просив допомогти. Біля магазину також були присутні свідок ОСОБА_19 і потерпілий. Свідок відчув присмак газу, подумав, що відбувся конфлікт, що це саме ОСОБА_19 напав на обвинуваченого, тому почав битися з ОСОБА_19 . Під час бійки ОСОБА_19 і ОСОБА_23 впали на землю. Вже коли свідок піднявся, то побачив, що обвинувачений, стоячи і зігнувшись над потерпілим, забрав балончик в потерпілого, який лежав на землі. Потім ОСОБА_28 викинула балончик. Коли їхали в автомобілі додому, то побачив, що в обвинуваченого червоні очі від використання газового балончика. Газ із балончика потрапив також і на ОСОБА_33 і ОСОБА_21 , а на ОСОБА_28 не так сильно попало.

На запитання потерпілого про те, чому свідок каже, що не впізнав його на місці події, коли присів на лавку за столиком біля потерпілого, адже свідок повинен знати потерпілого, оскільки його бабуся проживала у селі свідка, і батьки свідка допомагали їй, свідок не заперечував тих обставин, що він присів на лавку біля потерпілого, і відповів, що тоді він говорив з ОСОБА_19 .

2.3.6. Рапорт помічника чергового чергової частини ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькі області від 24.07.2021, у якому вказано, що 24.07.2021 о 04 годині 03 хвилини надійшов дзвінок на лінію «102» від заявника ОСОБА_8 про те, що малознайомі особи зламали носа заявнику.

2.3.7. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000151 станом на 23.11.2021, у якому зазначено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Реєстру 24.07.2021 об 11 годині 10 хвилин за заявою потерпілого ОСОБА_8 .

2.3.8. Заява ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 24.07.2021, у якій потерпілий вказав, що 24.07.2021 близько 03 години 20 хвилин в с. Грабівці по вулиці Леніна біля магазину «Вікторія» житель с. Каришків ОСОБА_45 або ОСОБА_46 завдав йому тілесних ушкоджень, хто саме не пам`ятає.

2.3.9. Направлення на судово-медичне обстеження від 24.07.2021, видане дізнавачем потерпілому; акт судово-медичного обстеження №96 від 29.07.2021, у якому вказано, що на підставі направлення дізнавача ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькі області ОСОБА_47 лікар судово-медичний експерт Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_48 провів судово-медичне обстеження ОСОБА_8 . За даними судово-медичного обстеження у ОСОБА_8 встановлено: відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), забиті рани спинки носа, синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині. За медико-морфологічними ознаками вище вказані ушкодження виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у направленні 24.07.2021. Відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), забиті рани спинки носа, за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

2.3.10. Постанова дізнавача від 30.07.2021 про призначення судово-медичної експертизи; висновок експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №107 від 30.07.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи. Згідно з висновком експерта у ОСОБА_8 мало місце: відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), забиті рани спинки носа, синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині. За медико-морфологічними ознаками вказані ушкодження виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у направленні 24.07.2021. Відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), забиті рани спинки носа, за ознакою розладу здоров`я належить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

2.3.11. Постанова дізнавача від 06.08.2021 про задоволення клопотання представника потерпілого і призначення додаткової судово-медичної експертизи; постанова дізнавача про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 30.09.2021; ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 27.09.2021 (справа №125/1545/21, провадження №1-кс/125/220/2021) про надання тимчасового доступу до медичної карти стаціонарного хворого №11254 від 18.08.2021 на ім`я ОСОБА_8 , яка знаходилася у володінні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М. І. Пирогова Вінницької обласної ради», строк дії ухвали тридцять днів; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.09.2021 медичної карти стаціонарного хворого №11254 від 18.08.2021 на ім`я ОСОБА_8 ; опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 29.09.2021 щодо вилучення медичної карти стаціонарного хворого №11254 від 18.08.2021 на ім`я ОСОБА_8 ; висновок експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №139 від 26.10.2021 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи. Згідно з висновком експерта у ОСОБА_8 мало місце: відкритий перелом кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), після травматичне викривлення носової перегородки, гематома перегородки носа, спайки носа; забиті рани спинки носа; синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині. За медико-морфологічними ознаками вказані ушкодження виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну 24.07.2021. Ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа (спинки носа і бічних пластинок), після травматичного викривлення носової перегородки, гематоми перегородки носа, спайок носа, не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки викликали порушення функції носового дихання більше 21 дня. Забиті рани спинки носа, синці навколо очей, на спинці носа, на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я. Діагноз «Забій ділянки крижа та куприка», виставлений в медичній карті амбулаторного хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» на ім`я ОСОБА_8 , не прийнято експертом до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки не підтверджений об`єктивною клінічною симптоматикою.

2.3.12. Повідомлення про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження від 23.11.2021; протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.11.2021, складений слідчим ОСОБА_49 і підписаний підозрюваним ОСОБА_4 ; протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.11.2021, складений слідчим ОСОБА_49 і підписаний потерпілим ОСОБА_8 і його представником ОСОБА_9 .

2.3.13. Як дані, що характеризують особу обвинуваченого, прокурор надав: довідки КНП «Барська міська лікарня», за якими ОСОБА_4 на диспансерному обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; довідку, видану селищним головою Копайгородськї селищної ради №174 від 26.07.2021, за даними якої місце проживання обвинуваченого зареєстровано в АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входять: батько ОСОБА_50 , мати ОСОБА_51 , ОСОБА_52 ; довідку-характеристику, видану селищним головою Копайгородськї селищної ради №173 від 26.07.2021, згідно з якою негативна інформація щодо обвинуваченого відсутня, скарг від сусідів не надходило; довідку з інформаційної системи МВС №385 від 30.07.2021, за даними якої обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

2.4. Оцінка наданих сторонами доказів та їх позицій
Наданими стороною обвинувачення доказами підтверджується, що досудове розслідування здійснювалося після належного внесення на підставі заяви потерпілого відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, спочатку у формі дізнання, оскільки згідно з первинним висновком експерта ступінь тяжкості тілесних ушкоджень було визначено як легкі, а потім у формі досудового слідства після проведення повторної судово-медичної експертизи.

Показаннями потерпілого і обвинуваченого, наданими у судовому засіданні, підтверджуються ті обставини, що обвинувачений наніс потерпілому один удар кулаком в ніс. Ті обставини, що з потерпілим бився саме обвинувачений, підтвердили у своїх показаннях і свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_33 , ОСОБА_28 ..

Однак під час судового розгляду не підтвердилися ті обставини, що у ОСОБА_4 під час розмови із ОСОБА_8 виникла сварка, а також ті обставини, що удар в ніс був нанесений потерпілому тоді, коли обвинувачений сів на живіт ОСОБА_8 , після їх падіння на землю. Ці обставини спростовуються показаннями потерпілого, який зазначив, що під час нанесення удару в ніс він стояв, і саме він цього удару потерпілий впав на землю, а також показаннями самого обвинуваченого, який стверджував, що удар наніс коли і він, і потерпілий стояли на ногах. Обставини наявності сварки між обвинуваченим і потерпілим спростовані показаннями усіх допитаних у судовому засіданні свідків, а також показаннями потерпілого та обвинуваченого.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2020 у справі №278/1306/17 сформулював висновки щодо меж судового розгляду, які суд враховує у цій справі. Зокрема, Верховний Суд не погодився з позицією сторони захисту, яка зводилася до того, що обвинувачений має бути виправданий, якщо тільки сторона обвинувачення не доведе всіх і кожну обставину висунутого обвинувачення. Згідно з висновком Верховного Суду, це суперечило б самій ідеї змагального судового процесу, в якому сторонам надається можливість доводити і спростовувати обставини, які становлять предмет судового розгляду. Ситуація, коли частина обставин справи, які доводить сторона, не визнається доведеною або спростовується, є природним наслідком судового розгляду. Недоведеність певних обставин, на яких ґрунтувалось обвинувачення, не обов`язково свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому. Судова практика має безліч випадків, коли судами змінюється правова кваліфікація злочину, інкримінованого особі, оскільки обвинуваченням не доведені певні елементи злочину або встановлені обставини не враховані при пред`явленні обвинувачення. Безумовно, визнання судом доведеними або недоведеними певних обставин може призвести до виправдання обвинуваченої особи в тому разі, якщо судом не визнано встановленими обов`язкових елементів злочину або не підтверджено причетності обвинуваченої особи до інкримінованого діяння. Суттєва зміна обвинувачення також може позначитися на правах сторони захисту, якщо стратегія і тактика захисту суттєво залежали від обставин справи, які обвинувачення згодом змінило. У такому випадку стороні захисту має бути надано достатній час і можливості для підготовки захисту від зміненого обвинувачення (пункти 14-17 постанови Верховного Суду від 08.12.2020 у справі №278/1306/17).

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд вважає, що належить виключити з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на такі обставини: у ОСОБА_4 в ході розмови із ОСОБА_8 виникла сварка, під час цієї сварки ОСОБА_4 взяв рукою за шию ОСОБА_8 , після чого останні впали на землю, де ОСОБА_4 сів на живіт ОСОБА_8 .

Водночас, виключення вказаних обставин, які спростовані під час судового розгляду, не спричиняє формулювання нового обвинувачення, яке істотно відрізняється від викладеного в обвинувальному акті, а також не змінює обсягу обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, і жодним чином не впливає на кваліфікацію діяння обвинуваченого.

Мотив нанесення тілесних ушкоджень чи то сварка, чи застосування потерпілим газового балончика, за встановлених обставин цієї справи також не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки за результатами ретельного з`ясування усіх обставин вчиненого діяння судом не встановлено жодних підстав для висновку про те, що обвинувачений діяв в ситуації необхідної оборони.

Суд також не погоджується з позицією сторони захисту про те, що досудовим розслідуванням не встановлено механізму нанесення удару в ніс потерпілому.

Механізм нанесення удару, а саме те, що удар було нанесено кулаком в ніс, підтверджується показаннями потерпілого, обвинуваченого і даними висновку експерта, у якому вказано, що ушкодження у потерпілого виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом і по давності утворення відповідає даті подій, яка вказана в обвинувальному акті.

Обставини того, був нанесений удар, коли потерпілий лежав на землі чи стояв на ногах, відносяться до кола супутніх обставин, а не механізму нанесення удару, які не впливають на кваліфікацію діяння.

Вид, локалізація і ступінь тяжкості отриманих внаслідок удару кулаком в ніс ушкоджень, частина яких відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а частина до легких тілесних ушкоджень, доведено висновком експерта № 139 від 26.10.2021.

Не зважаючи на те, що обвинувачений заперечував ті обставини, що він наніс потерпілому три удари правою ногою по спині, вказані обставини суд визнає доведеними показаннями потерпілого, який стверджував про нанесення йому, крім удару в ніс, ще й ударів по спині після його падіння на землю, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_23 , які підтвердили, що билися між собою у той час, коли ОСОБА_4 бився з потерпілим, а також показаннями свідків ОСОБА_28 і ОСОБА_33 , котрі також підтвердили, що з потерпілим бився саме обвинувачений. Отримання тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару) тупим твердим предметом, що за давністю утворення відповідає даті 24.07.2021, з локалізацією на спині між лопатками, по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, що відповідає механізму нанесення ногою по спині, підтверджується даними висновку експерта № 139 від 26.10.2021.

Отже, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, кількість і локалізація ударів і їх характер, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень повністю доведено наданими стороною обвинувачення доказами, які суд визнає належними, допустимими і достатніми.

Щодо тверджень сторони захисту про відсутність умислу і необережне заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, суд зазначає таке.

Під час встановлення вини та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить з того, що вона об`єктивно існує в реальній дійсності, встановлює її на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів. Суд пізнає вину так, як він встановлює й пізнає інші факти об`єктивної дійсності, що існують або відбуваються у зовнішньому світі поза свідомістю окремої людини чи свідомістю суддів. Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог статті 94 КПК. Принцип суб`єктивного ставлення у провину в кримінальному праві має фундаментальне і основоположне значення для кваліфікації кримінального правопорушення.

З урахуванням усталених підходів до кваліфікації кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я питання про умисел під час такої кваліфікації вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Видами прямого умислу за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, є визначений, альтернативний і невизначений умисел. У разі прямого визначеного умислу особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість (неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків.

На відміну від нього (йдеться про прямий визначений умисел) за альтернативного або невизначеного умислу свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний) або широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). За невизначеного умислу, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

Подібні правові висновки щодо визначення форми вини викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 640/18653/17, які суд враховує у цій справі.

Отже, питання про зміст і спрямованість умислу обвинуваченого під час кваліфікації його дій у цій справі суд вирішує з огляду на сукупність встановлених фактичних обставин вчиненого, зокрема характер вчиненого діяння, обстановку його вчинення, спосіб, кількість завданих ударів, локалізацію ушкоджень на тілі потерпілого. Встановлені судом фактичні обставини підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Проаналізувавши вказані обставини, суд дійшов висновку, що діяння обвинуваченого характеризується наявністю прямого невизначеного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки свідомістю обвинуваченого охоплювалася можливість настання широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів для здоров`я потерпілого, що, хоча і охоплювалося передбаченням винного, але індивідуально не було визначено в його свідомості. Тобто, наносячи удари потерпілому в ніс і по спині, хоч обвинувачений не мав у свідомості чітко окресленого результату своїх дій у вигляді зламаного носа чи синців на спині, однак усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння і можливість настання наслідків у виді шкоди здоров`ю і неконкретизованих тілесних ушкоджень, оскільки наносив удар в область обличчя, і бажав настання наслідків у вигляді невизначної шкоди здоров`ю, про що свідчить те, що обвинувачений намагався відібрати балончик в потерпілого, удар прийшовся точно по носі і з такою силою, що спричинив перелом, а в подальшому посттравматичне викривлення носової перегородки, що не могло б мати місця у разі хаотичного безцільного розмахування руками, як стверджував обвинувачений, і з урахуванням того, що обвинувачений визнав, що принаймні на одне око він міг бачити навіть після ураження очей газом. Крім того, не встановлено наявності жодних обставин, на які обвинувачений міг би розраховувати як на такі, що можуть відвернути шкоду здоров`ю потерпілого від нанесених ним ударів.

У питанні визначення наявності бажання обвинуваченого відносно настання суспільно небезпечних наслідків його діяння, суд виходив з того, що у цьому провадженні характер застосованого насильства, а саме удар кулаком в область обличчя, удари ногами лежачого потерпілого, свідчить про усвідомлення обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій, розуміння ним такої високої вірогідності заподіяння шкоди здоров`ю, що наближається до передбачення ним неминучості її настання як результату його протиправного впливу на потерпілого. Передбачення такої високої вірогідності суспільно небезпечних наслідків свідчить про бажання обвинуваченого їх настання.
З наведених мотивів суд дійшов висновку, що тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений наніс з прямим умислом, як було вказано в обвинувальному акті, відтак відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого за статтею 128 Кримінального кодексу України, і дії обвинуваченого мають кваліфікуватися за наслідками таких дій, що фактично настали, тобто за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

2.5. Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також усі надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, а саме в умисному нанесенні ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а саме умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є доведеною поза розумним сумнівом.

3. Мотиви призначення покарання
3.1. Позиції сторін щодо міри покарання

У судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 1 (один) рік.

Потерпілий просив покарати обвинуваченого суворо і призначити йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням. Вказав, що внаслідок нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, потерпілий значно постраждав і йому було завдано моральної шкоди. Вважав, що поведінка обвинуваченого, зокрема, його пропозиція надати кошти взамін відкликання заяви, не свідчить про те, що він шкодує про вчинене; ні моральна, ні матеріальна шкода потерпілому не відшкодована. Протягом трьох місяців потерпілий був позбавлений можливості заробляти кошти, його життя змінилося, оскільки стала неможливою поїздка за кордон, що вплинуло не тільки на його життя, а й життя його дружини, зірвалася покупка будинку, оскільки не було можливості заробляти кошти. Вказав, що поведінка обвинуваченого не є нормальною у суспільстві, через таких людей є відчуття незахищеності.

Представник потерпілого зазначив, що позиція прокурора є необґрунтованою, оскільки відсутні підстави для застосування норм статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбування покарання з випробовуванням. Наведене мотивував тим, що обставини, які пом`якшують покарання, не підтвердилися під час судового розгляду. Часткове визнання вини, твердження про ненавмисне нанесення удару, свідчить про відсутність щирого каяття, відсутність усвідомлення того, що обвинувачений вчинив і яку шкоду заподіяв потерпілому. Така позиція свідчить також про намагання уникнути покарання і про відсутність активного сприяння розкриттю злочину. Крім того, шкода не відшкодована, жодних доказів щодо характеристик особи винного, які б свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання, під час судового розгляду не досліджувалося. Обвинувачений протягом часу перебування справи на розгляді в суді не вжив жодних заходів для мінімізації завданої ним шкоди, а лише один раз зателефонував з пропозицією надати кошти взамін того, що потерпілий забере заяву, що не свідчить про намагання відшкодувати шкоду. Життя потерпілого змінилося, він тривалий час знаходився на лікуванні, повторно звертався до лікарів.

Захисник зазначила, що особа винного, який раніше не судимий, вперше опинився у такій ситуації, свідчить про можливість застосування норм статті 75 Кримінального кодексу України. Просила також врахувати моральну сторону конфлікту, зокрема, що були задіяні дівчата і саме за ними прийшов обвинувачений. Просила обрати найменшу міру покарання.

Під час виступу у судових дебатах і під час виголошення останнього слова обвинувачений зазначив, що він не хотів того, що сталося, просто після балончика махав руками, і якось так вийшло, що вдарив; просив вибачення в потерпілого, зазначив, що дуже сильно кається.

3.2. Висновки суду

Мета покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, визначена частиною 2 статті 50 КК України. Згідно з цією статтею покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, покарання, крім функції кари та виправлення самого винуватця кримінального правопорушення, має на меті й загальну превенцію запобігання вчиненню кримінальних правопорушень іншими особами.

Відповідно до частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин є нетяжким злочином проти здоров`я особи, вчинений умисно.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к.

Однак, обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав частково, заперечував наявність умислу на нанесення удару кулаком в ніс, нанесення ударів ногою заперечував повністю, намагався перекласти вину за скоєне на самого потерпілого, оскільки він скористався газовим балончиком. Завданої потерпілому шкоди обвинувачений не відшкодував, вибачився перед потерпілим за увесь час судового розгляду лише під час судових дебатів. Вказані обставини свідчать про відсутність ознак щирого каяття. Промови обвинуваченого під час судових дебатів і останнього слова свідчать не про щире каяття у заподіяному потерпілому, а про страх перед можливістю втрати свободи за вчинене і усвідомлення невідворотності покарання.

Отже, наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, не підтвердилася під час судового розгляду.

Водночас, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 07.11.2018 у справі № 297/562/17.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу правоохоронним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Відомостей про ухилення від співпраці з правоохоронними органами під час досудового розслідування судом не встановлено. Крім того, сторона захисту повідомила, що ще під час досудового розслідування обвинувачений визнав нанесення удару потерпілому кулаком в ніс, що визначило подальший хід досудового розслідування, оскільки навіть сам потерпілий у первинній заяві до поліції, яка досліджувалася під час судового розгляду, не зміг вказати точно, хто зламав йому ніс.

Суд також враховує, що обвинувачений з`являвся у кожне судове засідання, не ухилявся від суду, належно виконував свої процесуальні обов`язки під час судового розгляду. Хоч і применшуючи свою провину, все ж надав суду показання, чим сприяв з`ясуванню обставин вчиненого діяння.

Таким чином, суд враховує як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 КК України, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду встановлено, що перед нанесенням тілесних ушкоджень обвинувачений вживав алкогольний напій пиво, що визнав сам обвинувачений, а також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. Однак, оскільки в обвинувальному акті не вказана така обставина, що обтяжує покарання, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд позбавлений права врахувати цю обставину при обранні міри покарання, оскільки це погіршуватиме становище обвинуваченого всупереч позиції сторони обвинувачення.

Отже, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені статтею 67 КК України, відсутні.

Як дані, що характеризують особу винного, суд враховує, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку психіатра чи нарколога не перебуває, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки із сім`єю, за місцем проживання характеризується позитивно.

Як характеристику особи винного суд також враховує молодий вік обвинуваченого на час подій (19 років), для якого характерні необдумані імпульсивні вчинки, а також незрілі уявлення про честь і гідність у стосунках між хлопцями, а також між хлопцями і дівчатами.

Вказані характеристики особи винного зменшують його суспільну небезпечність і свідчать про можливість підвищення контрою за своєю поведінкою і критичного ставлення до своїх вчинків в процесі здобуття більшого життєвого досвіду. Крім того, обвинувачений добре усвідомив невідворотність покарання за свої вчинки і можливість бути позбавленим свободи.

Беручи до уваги все вищенаведене, а також позицію потерпілого, яка не може бути визначальною для суду при обранні міри покарання, і якому завдано хоч і серйозної, однак поправної шкоди, крім того, потерпілому доступні законодавчі механізми відшкодування завданої злочином шкоди в порядку цивільного судочинства, суд не переконаний, що обвинувачений потребує ізоляції від суспільства і призначення покарання у виді позбавлення волі.

Необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді у виді обмеження волі строком на два роки.

Водночас, суд вважає, що обставини цього кримінального провадження дозволяють звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, частиною 1 статті 75 Кримінального кодексу України передбачено: якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У можливості виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання суд переконують ті обставини, що вчинений злочин є нетяжким і наявна пом`якшуюча обставина, потерпілому завдано хоч і серйозної, однак поправної шкоди, позитивні соціальні характеристики особи обвинуваченого, зокрема перше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність даних про порушення громадського порядку в минулому, наявність сталих соціальних зв`язків, переконливе усвідомлення невідворотності покарання за вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два роки). Суд вважає, що обвинувачений саме протягом такого строку має довести своє виправлення і здатність до самоконтролю і дотримання встановлених у суспільстві правил поведінки. Призначення меншого випробувального строку не здатне виконати такі завдання і не дасть можливості встановити, чи дійсно обвинувачений виправився і не потребує відбування покарання у місцях обмеження волі.

Вирішуючи питання, які обов`язки слід покласти на обвинуваченого, суд керується нормами частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України, якою передбачені обов`язки, які суд повинен покласти на засудженого. Необхідності покладення додаткових обов`язків, зокрема і обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, суд не вбачає, зокрема з огляду на воєнний стан в Україні і наявність загроз для життя усіх громадян. Крім того, обов`язок періодично з`являтися на реєстрацію в орган пробації сам по собі унеможливлює тривалий виїзд за межі України.

4. Інші питання, які вирішують під час ухвалення вироку
Цивільний позов потерпілим у кримінальному провадженні заявлено не було.

Заходи забезпечення кримінального провадження, долю яких слід вирішити, не вживалися.

Представник потерпілого під час судового розгляду заявив клопотання про долучення до матеріалів судової справи документів з кримінального провадження, які свідчать про те, що потерпілому під час досудового розслідування надавалася правова допомога, яке було задоволено судом. Однак надалі потерпілий не заявив клопотання про стягнення витрат на правову допомогу і не надав відповідних документів щодо суми понесених витрат. У судових дебатах представник потерпілого просив не вирішувати питання щодо стягнення на користь потерпілого процесуальних витрат на правничу допомогу, оскільки витрати ще тривають і це питання потерпілий має намір вирішити пізніше.

Отже, процесуальні витрати у кримінальному провадженні, які підлягають розподілу під час ухвалення вироку, відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Іспитовий строк належить обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Керуючись статтями 368, 370, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому і прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_53