Справа № 567/1704/22 .
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2022 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю слідчої ОСОБА_3

розглянувши винесене у кримінальному провадженні №0000243 клопотання слідчого СВ ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_5 про арешт майна

встановила:

слідчий звернувся в суд із клопотанням, яке погоджене прокурором, про арешт майна, в якому просить накласти арешт на грошові кошти вилучені в ході огляду місця події 23.12.2022.

В обґрунтування клопотання вказує, що 23.12.2022 близько 18:41 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Незалежності в м. Острог, порушив ПДР за що був зупинений працівниками поліції ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. В подальшому, при складанні відносно нього адміністративних матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_6 , з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності, запропонував та надав працівникам поліції неправомірну вигоду в сумі 4500 грн. та 100 доларів США.

В ході огляду місця події, у салоні службового автомобіля поліції марки "Toyota Prius", у салоні (підлокітнику) було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 4500 гривень, з яких 9 купюр номіналом по 500 грн. та 1 купюра номіналом 100 доларів США, які були оглянуті, вилучені та поміщені до сейф-пакета НП України.

Зазначає, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказані грошові кошти, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що вилучені грошові кошти мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, так як є предметом кримінального правопорушення та з метою запобігання можливості їх приховування, втрати, знищення та необхідності їх збереження, на вилучені грошові кошти слід накласти арешт.

В судовому засіданні слідча клопотання підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задоволити.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття підозрюваного, іншого власника майна, не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що слідчим відділом ВП №3 ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000243 від 24.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України відносно ОСОБА_6 ..

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження. Розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи вважаються тимчасово вилученим майном.

У випадку, передбаченому п. 1, 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Аналізуючи зміст клопотання та перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до висновку, що слідчим не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинні бути зазначені документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Слідчим суддею враховано, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, на майно може бути накладено арешт, коли встановлено, що воно є предметом кримінального правопорушення, а не в разі припущення, що майно може бути предметом кримінального правопорушення, оскільки з доданих до клопотання матеріалів, не можливо визначити правову природу та належність тимчасово вилученого майна. До клопотання не зазначено фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження конкретною особою вилученими грошовими коштами, на які пропонується накласти арешт, оскільки зі змісту клопотання та витягу з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється по факту надання неправомірної вигоди ОСОБА_6 , в той же час ні в змісті поданого слідчим клопотання про арешт майна, ні в доданих до нього документах, немає відомостей про докази, які б вказували на причетність саме ОСОБА_6 , як власника грошових коштів, до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки з доданих до клопотання матеріалів вбачається, що цим водієм був ОСОБА_6 .

Крім того, слідчим суддею встановлено, що матеріали клопотання не містять відомостей про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що позбавляє слідчого суддю однозначно встановити факт правопорушення за яким здійснюється досудове розслідування та в межах якого було вилучено грошові кошти, та особу, щодо якої воно здійснюється, та вважає що слідчим не доведено необхідності арешту цього майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав, з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст. 170, 171 КПК України.

Надані доказів однозначно не підтверджують, що саме ОСОБА_6 є учасником кримінального провадження, а тому припущення слідчого про необхідність накладення арешту на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, матеріали клопотання не підтверджують, не доведено підставу для такого арешту.

Вказані обставини в сукупності, слідчий суддя вважає такими, що підтверджують те, що слідчим недотримані вимоги ч. 2 ст. 171, ч. 5 ст. 132 КПК України, згідно яких при підготовці клопотання про арешт майна і під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, а також надати документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшла до висновку, що слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, тому наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання про накладення арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 167, 170-173, 309 КПК України

ухвалив:

в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000243 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1