В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000303, за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Андріївка Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8 ,

представник потерпілої ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Ухвалено, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_6 , на користь потерпілого ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 7 170 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_6 , на корить держави витрати на залучення експертів, на загальну суму 5 285,84 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує на тому, що ч. 2 ст. 69 КК України встановлено заборону застосування вказаної норми для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, як обов`язкове, за вчинення кримінальну правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено як один із видів основного покарання штраф в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, застосування положень ст. 69 КК України не допускається.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Вважає, що при визначенні додаткового покарання, суд першої інстанції, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, правомірно і обґрунтовано послався на п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно якому, суд, відповідно до ст. 69 КК України може не призначати додаткове покарання, передбачене як обов`язкове.

Окрім наведеного, відзначає, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом буде суперечити інтересам як обвинуваченого, так і потерпілого, оскільки ОСОБА_6 втратить роботу, у зв`язку з тим він працює монтером електромереж в ТОВ «Еталонсервіс», а відтак, не зможе сплачувати потерпілому стягнуті за цивільним позовом кошти, внаслідок відсутності інших джерел доходів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

13.05.2022 р. близько 07.45 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлу пору доби за відсутності атмосферних опадів та явищ, які погіршують видимість, по правій смузі асфальтобетонного, сухого та чистого, без пошкоджень, покриття проїзної частини вул. Вокзальної в м. Первомайську Миколаївської області, зі сторони вул. Грушевського в напрямку вул. Юрія Гагаріна, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Вадима Яновича.

В цей же час, по вул. Вокзальній в м. Первомайську Миколаївської області, зі сторони вул. Юрія Гагаріна у напрямку вул. Грушевського, тобто у зустрічному напрямку, по своїй смузі руху рухався мопед марки «Yamaha Aprio», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_10 , який також наближався до вказаного перехрестя.

Безпосередньо перед перехрестям, водій ОСОБА_6 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, грубо та умисно порушив вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також вимоги п. п. 1.3, 1.5, пп. 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно яким, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом ліворуч і розворотом дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, здійснив лівий поворот та виїхав на смугу руху мопеда «Yamaha Aprio», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_10 , в результаті чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 впав з мопеда на асфальтоване покриття проїзної частини та отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки в середній треті, великої інфікованої рани лівої гомілки з шкірно-м`язовим дефектом, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як ті, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного (через недбалість) порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував скоєння ним кримінального проступку, визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди. Судом також враховано стать та вік обвинуваченого ОСОБА_6 , який позитивно характеризується за місцем проживання, є не судимим, умови його життя, соціальне та матеріальне становище, який працює, є учасником бойових дій, соціально-психологічні риси та відношення до скоєного злочину вчинення дій, спрямованих на зменшення шкоди, завданої ним потерпілому від злочину.

При вирішенні питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції, з урахуванням обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, відсутності обставин, які обтяжують покарання, наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а також позиції потерпілого, який не наполягав на застосуванні додаткового покарання до обвинуваченого, того, що за родом діяльності обвинуваченому необхідно керувати транспортним засобом, дійшов висновку про доцільність незастосування до обвинуваченого вказаної додаткової міри покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думки обвинуваченого, його захисника та представника потерпілої, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку, прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд доходить наступного.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання судом першої інстанції враховано обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, позицію потерпілого, який не наполягав на застосуванні додаткового покарання до обвинуваченого. Взято до уваги, що за родом діяльності обвинуваченому необхідно керувати транспортним засобом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами становитиме особистий надмірний тягар для особи.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, за дане кримінальне правопорушення передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відтак, приписи ч. 2 ст. 69 КК України містять виняток із загальної норми, коли суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене як обов`язкове. Це зокрема, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у вигляді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Положеннями закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що в даному випадку мало місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, яке унеможливило постановлення законного і обґрунтованого вироку, та призвело до неправильного призначення покарання, в частині додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, внаслідок чого, апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку, з ухваленням в цій частині нового вироку підлягає задоволенню, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3