Справа № 127/2822/18
Провадження №11-кп/801/100/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників обвинувачених - адвокатів: ОСОБА_10 та ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного 19 вересня 2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000415 за апеляційними скаргами обвинувачених: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року, яким визнано винними та засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, до затримання не працюючого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

- за п. 6, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

- за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.09.2017 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянин України, до затримання не працюючого, одруженого, без постійного місця проживання, без місця реєстрації, раніше судимого: 11.02.2003 року Апеляційним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України, до покарання у виді 15 років позбавлення волі; 22.09.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 22.03.2016 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.

- за ч. 3 ст. 299 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

- за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.09.2017 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 396 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 396 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 130259,81 грн.

Цивільний позов ОСОБА_12 , задовольнити повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних частках на користь ОСОБА_12 - 478700 гривень у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Вирішені питання з речовими доказами, арештованим майном та судовими витратами.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 від своєї знайомої ОСОБА_15 дізнався про наявність значних грошових коштів у ОСОБА_12 , які він зберігає за місцем проживання своїх батьків ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою власного злочинного збагачення, ОСОБА_7 вирішив проникнути у будинок за адресою: АДРЕСА_2 , для заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_12 в сумі 500000 доларів США, що еквівалентно 13112193 грн., згідно довідки Національного банку України у Вінницькій області № 61-0050/69764 від 11.10.2017 року.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 попередньо домовився із ОСОБА_8 про обставини вчинення вказаного злочину. При цьому, ОСОБА_8 будучи раніше засудженим за вчинення умисного вбивства та маючи не зняту і не погашену судимість, на шлях виправлення не став та вирішив вчинити новий умисний злочин, спланувавши свої подальші дії з ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_7 запропонував вчинити вищевказаний злочин своєму знайомому ОСОБА_9 , однак останній від вказаної пропозиції відмовився.

У вечірній час, 10.09.2017 року, ОСОБА_7 приїхав на орендованому автомобілі марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_8 до вул. Московська в м. Вінниці, де ОСОБА_8 вийшов із автомобіля та пішов у напрямку будинку АДРЕСА_2 .

Дійшовши до будинку за вищевказаною адресою, відповідно до попередньої домовленості, ОСОБА_8 переліз через паркан та проник на територію домогосподарства, де проживали батьки ОСОБА_12 - ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , а ОСОБА_7 залишився на вулиці слідкувати за будинком потерпілих, на випадок появи сторонніх осіб.

Після цього, ОСОБА_8 підійшов до вхідних дверей будинку, з метою непомітного проникнення у середину, однак у той час почала гавкати собака потерпілих, яка знаходилася у вольєрі на території даного домогосподарства, у зв`язку з чим ОСОБА_8 терміново покинув територію домоволодіння, з метою запобігання свого викриття.

Про те, що на території домогосподарства за вищевказаною адресою знаходиться собака, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 та вони вирішили вчинити дії направлені на загибель тварини, яка належала ОСОБА_16 , для реалізації свого злочинного умислу спрямованого на незаконне збагачення.

З цією метою, 11.09.2017 року, близько 22 години, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , приїхали на автомобілі марки «Фольксваген Транспортер», до будинку де проживали потерпілі. У автомобілі ОСОБА_7 діючи умисно, в присутності ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, засунув у сосиски із м`яса таблетки марки «Ізоніазид», які придбав заздалегідь та усвідомлюючи що внаслідок вказаних дій станеться невідворотна загибель тварини і бажаючи цього, передав сосиски ОСОБА_8 , щоб останній закинув їх у вольєр до собаки потерпілих.

В свою чергу, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , закинув вказані сосиски із таблетками, у вольєр собаці, який знаходиться на території домогосподарства АДРЕСА_2 . З`ївши вказані сосиски із таблетками собака, яка належала ОСОБА_18 , через декілька хвилин загинула, внаслідок отруєння.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 299 КК України, як жорстоке поводження з тваринами, що відносяться до хребетних, що вчинене умисно та призвело до загибелі тварини, вчинене з корисливих мотивів, групою осіб.

У подальшому, близько 19 години, 18.09.2017 року, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_9 відвезти його на вказаному вище автомобілі марки «Фольксваген Транспортер», на вулицю Келецька в м. Вінниця щоб зустрітися з ОСОБА_8 .

Зустрівшись із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вказаному автомобілі, за вказівкою ОСОБА_7 , без зазначення причини поїздки, відвіз його і ОСОБА_8 з вул. Келецька до вул. Московська в м. Вінниці, де ОСОБА_8 вийшов із автомобіля та пішов в напрямку будинку №148 по вул. Данила Нечая у м. Вінниці.

Після чого, ОСОБА_9 відвіз ОСОБА_7 на вул. Данила Нечая в м. Вінниці, де останній вийшов із автомобіля та залишився на вулиці спостерігати за будинком потерпілих, на випадок появи сторонніх осіб, а ОСОБА_9 за його вказівкою, два рази їздив на автомобільну заправку «Шелл», яка розташована по вул. Данила Нечая у м. Вінниці, де купував йому по стакану кави, розрахувавшись при цьому банківською карткою ОСОБА_7 .

Дійшовши до будинку за вищевказаною адресою, відповідно до попередньої домовленості, ОСОБА_8 переліз через паркан та проник на територію домогосподарства, де проживали батьки ОСОБА_12 - ОСОБА_16 і ОСОБА_17 .

Близько 20 години, 18.09.2017 року, ОСОБА_8 перебуваючи на території вказаного домогосподарства, після виходу з будинку ОСОБА_16 , діючи умисно, відповідно до попередніх домовленостей із ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та явну фізичну перевагу над потерпілим, який був особою похилого віку, застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, прикладаючи значну фізичну силу, раптово наніс ОСОБА_16 в обличчя два удари кулаком руки, в якій тримав металевий предмет, внаслідок чого останній втратив рівновагу та падаючи на підлогу вдарився об стіну підсобного приміщення, в результаті чого у потерпілого виникла масивна кровотеча з отворів вуха і носу.

Після цього, ОСОБА_8 через вхідні двері забіг до будинку, де знаходилася ОСОБА_17 та усвідомлюючи свою явну фізичну перевагу над потерпілою, яка була особою похилого віку та мала видимі проблеми з ходьбою, застосовуючи значну фізичну силу штовхнув її в обличчя рукою, від чого остання впала на підлогу і вдарилася спиною об поріг.

У подальшому, ОСОБА_8 перетягнув ОСОБА_16 у будинок та застосовуючи фізичне насильство, силоміць за допомогою липкої стрічки зв`язав ОСОБА_16 і ОСОБА_17 руки та ноги, наносячи при цьому їм удари кулаками рук в область голови й тулуба, з метою подолання їх опору.

При цьому, з метою запобігання свого викриття та можливості покликати на допомогу, ОСОБА_8 липкою стрічкою заклеїв потерпілим очі та рот, усвідомлюючи, що у потерпілого ОСОБА_16 наявна масивна кровотеча з отворів вуха і носу, та внаслідок заклеювання рота потерпілого, йому буде важко дихати та останній може померти.

Після цього, ОСОБА_8 у присутності потерпілих почав обшукувати будинок з метою відшукання грошових коштів ОСОБА_12 , які могли зберігатися у вказаному приміщенні. Під час цього, ОСОБА_8 в шафі однієї із кімнат знайшов грошові кошти потерпілих в сумі 5000 доларів США, 9000 євро, 2000 гривень та декілька золотих ювелірних виробів.

Про відсутність грошових коштів належних ОСОБА_12 в сумі 500 000 доларів США у вказаному будинку, ОСОБА_8 під час телефонної розмови розповів ОСОБА_7 , який відповідно до попередньої домовленості, чекав його на вулиці Данила Нечая у м. Вінниці та спостерігав за навколишньої обстановкою.

Під час цього, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 , поїхав до закладу харчування «Макдональдс», який розташований по вул. Соборна в м. Вінниці та придбав один стан «кока-коли», розрахувавшись при цьому банківською карткою ОСОБА_7 . Придбавши вказаний напій, ОСОБА_9 повернувся на вул. Данила Нечая у м. Вінниці, де його очікував ОСОБА_7 .

Перебуваючи на вул. Данила Нечая у м. Вінниці, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що ОСОБА_7 саме в цей час, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи на цій вулиці вчиняють тяжкий злочин спрямований на заволодіння грошовими коштами, які зберігаються у одному з будинків за вказаною адресою, та він своїми діями створює доказ невинуватості (алібі) для ОСОБА_7 , розраховуючись в різних закладах його банківською карткою, від подальшої участі відмовився, про що повідомив ОСОБА_7 .

Близько 23 години, 18.09.2017 року, ОСОБА_9 передав ключі від вказаного автомобіля ОСОБА_7 та поїхав до місця власного проживання.

Через деякий час у будинок потерпілих зайшов ОСОБА_7 та наказав ОСОБА_8 забрати із собою знайдені ним у будинку грошові кошти і ювелірні вироби та чекати його поряд з вул. Московською у м. Вінниці.

У подальшому, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_16 із заклеєним ротом не зможе дихати та таким чином знаходиться у загрозливому для життя стані, при наявній у нього кровотечі з носу та із зв`язаними руками не зможе надати собі необхідну допомогу, для запобігання свого викриття, та привласнення собі знайдених у будинку грошових коштів і золотих виробів, діючи умисно, з метою настання смерті ОСОБА_16 і бажаючи цього, залишив його зв`язаним у лежачому стані в будинку, та покинув територію їх домоволодіння.

Після виходу ОСОБА_8 з будинку, ОСОБА_7 більш детально оглянув будинок потерпілих, однак інших грошових коштів належних ОСОБА_12 , не знайшов. В послідуючому ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_16 , який лежав на підлозі із зв`язаними руками та заклеєним ротом і виявив, що останній помер, внаслідок заподіяних йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_7 з метою запобігання свого викриття у вчинені вказаного злочину, під час якого вчинено умисне вбивство ОСОБА_16 та діючи з метою незаконного привласнення знайдених ОСОБА_8 у будинку грошових коштів і ювелірних виробів, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , ОСОБА_7 діючи умисно, з метою заподіяння смерті потерпілій та бажаючи цього, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, наніс множинні удари кулаками рук та ногами в область голови та тулуба останньої, яка у цей час лежала зв`язаною на підлозі, спричинивши ОСОБА_17 тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , ОСОБА_7 з метою запобігання свого та ОСОБА_8 викриття, із яким діяв за попередньою змовою та знищення слідів вчиненого злочину, вирішив підпалити житловий будинок подружжя ОСОБА_18 .

Реалізовуючи вище вказаний злочинний умисел, близько 24 години 18.09.2017 року, ОСОБА_7 перетягнув трупи ОСОБА_16 і ОСОБА_17 із коридору до різних житлових кімнат будинку, де й залишив, щоб надати їм стан звичного нічного сну. Після цього, ОСОБА_7 діючи умисно, за допомогою легкозаймистих предметів, які знайшов у будинку, підпалив предмети дерев`яних меблів, які знаходилася у кімнаті кухні та диван, на якому лежав труп ОСОБА_17 в житловій кімнаті будинку. Після виникнення загоряння в будинку, ОСОБА_7 залишив місце події та на автомобілі марки «Фольксваген Транспортер» поїхав до вул. Московська в м. Вінниці, де його очікував ОСОБА_8 , та звідти вказані особи зникли у невідомому напрямку.

Внаслідок вчиненого ОСОБА_7 підпалу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №50 від 14.12.2017 року, заподіяно матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 на суму 288789 гривень.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, тобто розбій, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, тобто розбій, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; п. 6, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та з метою приховати інший злочин; та ч. 2 ст. 194 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу.

Викраденими грошовими коштами, в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 131122 гривні (згідно довідки Національного банку України у Вінницькій області № 61-0050/69764 від 11.10.2017 року), 9000 євро, що еквівалентно 282350 гривень (згідно довідки Національного банку України у Вінницькій області № 61-0050/69764 від 11.10.2017 року) та 2000 гривень, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 розпорядилися на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 413474 гривні.

У подальшому, 19.09.2017 року із засобів масової інформації, ОСОБА_9 дізнався про вчинення умисного вбивства подружжя ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_2 , та усвідомлюючи, що до вчинення вказаного злочину причетні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , яких він 18.09.2017 року привіз на вказане місце, про відомі йому обставини не повідомив до правоохоронних органів, чим допомагав приховувати вчинення особливо тяжкого злочину.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 396 КК України, тобто приховування злочину - заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає незаконним оскаржуваний вирок суду першої інстанції в зв`язку з порушенням його права на захист.

На думку обвинуваченого 04.11.22 його захисник адвокат ОСОБА_10 повідомив дружині, що після розмови з невідомою особою, не буде здійснювати його захист. Однак суд відмовився з`ясувати обставини та встановити цю особу, чим залишив його без належного захисту.

Адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за недоведеністю винуватості обвинувачуваного:

ОСОБА_8 не знав, що застосування таблеток «Ініціазит» призведе до отруєння собаки, оскільки вважав їх снодійним.

У ОСОБА_8 був відсутній умисел на заподіяння смерті ОСОБА_16 .

Суд замість експерта ОСОБА_19 допитав експерта ОСОБА_20 , яка не мала відношення до експертних висновків №708, №87/710 та №90/713 піднігтьового вмісту ОСОБА_8 та ДНК-профілю слідів крові, тому зазначені експертні висновки є сумнівними.

Обвинувачений ОСОБА_7 також вважає незаконним оскаржуваний вирок суду першої інстанції в зв`язку з порушенням його права на захист та просить його скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку обвинуваченого суд безпідставно призначив йому іншого адвоката, тоді як він наполягав, щоб його інтереси захищав адвокат ОСОБА_21 , який на даний час призваний до лав Збройних Сил України, бо призначена судом адвокат ОСОБА_14 не може вникнути в суть справи, яка розглядається більше 5 років, однак суд відмовив відвести адвоката ОСОБА_14 .

Суд безпідставно визнав його винуватим в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_18 та підпалі будинку чого він не робив бо перебував з свідком ОСОБА_22 . Вважає винуватим в скоєному ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_23 описала іншу особу, а не його.

Ні речові докази ні експертизи не підтверджують його причетності до злочинів.

Відсутня експертиза яка б встановила причину смерті собаки.

Слідчий ОСОБА_24 йому погрожував та змушував зізнатись, ігнорував його клопотання про отримання відеозаписів з камер спостереження в районі скоєння злочину.

Адвокати ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подали аналогічні апеляційні скарги в яких просять скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо останнього, закривши кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень мотивуючи свої вимоги наступним.

Захисники вважають, що суд у своєму рішенні не керувався стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Стороною обвинувачення не надано і судом не досліджено будь-яких доказів, які б свідчили про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів. Зокрема, показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , потерпілого ОСОБА_12 , не містять прямих доказів винуватості, а лише підтверджують факт знайомства обвинуваченого з потерпілим та іншими обвинувачуваними.

Проведені слідчі експерименти з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як і інші письмові докази, підтверджують факт розбійного нападу, вбивства та підпалу, однак не факт участі у цих злочинах ОСОБА_7 , тому обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується виключно на припущеннях, що є порушенням вимог ст.62 Конституції України.

Крім того, адвокат ОСОБА_27 в своїй апеляційній скарзі наполягає на порушенні права на захист, допущене судом при призначенні ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_14 , оскільки обвинувачений цьому категорично заперечував.

Також суд не дослідив докази невинуватості ОСОБА_7 , відмовивши у допиті в якості свідка ОСОБА_28 , який міг би підтвердити факт перебування разом з ОСОБА_7 , у нього вдома, в ніч з 18 на 19.09.2017.

Прокурор та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_13 подали аналогічні заперечення на апеляційні скарги в яких просять вирок суду залишити без змін.

Вирок щодо ОСОБА_9 не оскаржується.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого та його представника, прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, Суд дійшов наступного.

Мотиви Суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд прийшов до переконання, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочинів за які вони засуджені, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Суд критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення вбивств ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та не погоджується з твердженням захисників, що їх обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Припущення (або гіпотеза) це судження чи висловлювання, для якого не було знайдено доведення, тоді як висновок (в даному випадку вирок суду) є логічний підсумок, зроблений на основі розгляду, аналізу певних фактів.

Так згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її «поза розумним сумнівом» на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Стаття 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається із судового рішення, у цьому кримінальному провадженні відсутні прямі докази на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні умисного вбивства потерпілих. Однак факт скоєння цього злочину саме обвинуваченими суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинувачених щодо їх непричетності до скоєного, які не узгоджуються із вказаними у вироку доказами, дозволили суду першої інстанцій встановити винуватість їх у вчиненні умисних вбивств відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , висунуті на свій захист, не узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого та фактичним обставинам справи, підтвердженими матеріалами кримінального провадження, а тому обґрунтовано визнані неспроможними, з чим погоджується Суд.

Отже, беручи до уваги сукупність досліджених у суді непрямих доказів, суд першої інстанції дійшов саме вірного висновку, а не припущення, про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у своєму рішенні від 7 грудня 2020 р. у справі № 728/578/19 залишивши без змін рішення судів попередніх інстанцій, які встановили винуватість особи у вчиненні умисного вбивства відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» саме на підставі непрямих доказів.

В зв`язку з цим Суд зазначає, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що знайомий з потерпілим ОСОБА_12 через свою співмешканку ОСОБА_15 . Загиблих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 він не знав, за виключенням одного випадку коли ОСОБА_12 попросив відвести його батька, тобто ОСОБА_16 додому, що по АДРЕСА_2 , на що він погодився. ОСОБА_9 , який живе неподалік його будинку, в нього працював, як таксист. З ОСОБА_8 він познайомився в той час коли останнього, ОСОБА_15 найняли на роботу, а саме копати картоплю у батьків Вільчинської.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що із ОСОБА_7 його познайомила ОСОБА_15 та представила останнього як чоловіка. ОСОБА_7 було відомо про продаж будинку, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_15 неодноразово були в них в гостях. Крім того, ОСОБА_15 повідомила ОСОБА_7 , що після продажу їх будинку вона отримає комісійних 6 тисяч доларів США. Вартість будинку становила 310 тисяч доларів США. Про те, що вони продали будинок, знали лише три сім`ї, а саме: він та дружина, покупці будинку та ОСОБА_15 , яка пропонувала кошти за продаж будинку залишити на зберігання в батьків.

Після вбивства Він зрозумів, що злочин було вчинено лише з метою викрадення коштів, оскільки в будинку знаходились старовинні ікони, які залишались на тому ж місці де завжди.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомила, що працює приватним підприємцем в сфері купівлі-продажу нерухомості. Про те, що ОСОБА_17 продають будинок, ОСОБА_7 було достеменно відомо, оскільки вона та ОСОБА_7 часто перебували в гостях у ОСОБА_12 . Оскільки вона та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю разом, у зв`язку з чим, вона похвалилась ОСОБА_7 , що з продажу будинку ОСОБА_12 вона матиме заробіток в сумі 6 тисяч доларів США. Про вказане вона повідомила ОСОБА_7 після отримання «завдатку».

Свідок ОСОБА_26 зазначила, що ОСОБА_15 в будинку при їх спільних зустрічах, дорікала ОСОБА_7 , що в тому разі, якщо до осені в неї не буде такого будинку, яку у ОСОБА_26 з ОСОБА_29 , то вона ( ОСОБА_15 ) його ( ОСОБА_7 ) не знає. Крім того, ОСОБА_15 та ОСОБА_7 достеменно не знали де зберігаються кошти від продажу будинку, хоча неодноразово рекомендували зберігати їх у батьків чоловіка.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 останній повідомив, що до вчиненого злочину, вони майже тиждень приїжджали до місця проживання потерпілих. У ОСОБА_30 був відеозапис зроблений за допомогою квадрокоптера та 09.09.2017 року, у себе в дома він йому показав до будинку всі підходи, а також показував як заходити де немає камер відеоспостереження.

Аналіз цих свідчень доводить, що саме ОСОБА_7 , а не його водій ОСОБА_9 , достеменно знав про отримання ОСОБА_12 значних готівкових коштів від продажу будинку, які вірогідно зберігатиме в будинку батьків, а дорікання співмешканки, щодо відсутності в нього заробітків, спонукали його запропонувати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скоїти розбійний напад з метою заволодіння цими грішми.

Ці показання, а також показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтвердив, що ОСОБА_7 пропонував йому обікрасти будинок ОСОБА_18 , підтверджують правильність висновку суду першої інстанції, що ініціатива скоєння розбійного нападу виходила від ОСОБА_7 , на що ОСОБА_8 погодився, а ОСОБА_9 - відмовився та дав викривальні свідчення, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 , та вже в суді і ОСОБА_8 , обмовили ОСОБА_9 .

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 , стверджуючи про свою непричетність до отруєння собаки, лише намагався уникнути відповідальності. Як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні його викрив ОСОБА_8 . Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 останній повідомив, що коли 10.09.2017 року він покинув двір ОСОБА_18 та повідомив ОСОБА_7 , що в дворі на нього кидалась собака, ОСОБА_31 сказав що собаку «травитимемо». В судовому ж засідання ОСОБА_8 підтвердив, що саме ОСОБА_7 запропонував «приспати» собаку, передавши йому сардельки та м`ясо, які були нашпиговані таблетками, та які він кинув собаці, від чого остання померла.

Відповідно до протоколу розтину тварини від 14.09.2017 року, який був проведений у Вінницькій регіональній державній лабораторії ветеринарної медицини, собака, яка належала ОСОБА_16 загинула по причині паралічу серцевого м`яза, що викликано інтоксикацією обумовленою гострим отруєнням.

Суд вважає безпідставним твердження ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо недопустимості як доказу даного протоколу, оскільки відсутній з цього питання висновок експерта. Згідно вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги при постановленні вироку, зважаючи ще й на об`єктивні докази - показання ОСОБА_8 , який визнав що труїв собаку таблетками, наданими ОСОБА_7 .

Що стосується обставин розбійного нападу та вбивства батьків ОСОБА_18 , то знову ж таки ОСОБА_7 , намагаючись уникнути відповідальності та стверджуючи в суді першої інстанції про свою непричетність до вбивства, давав суперечливі показання, які спростовано в ході судового розгляду та поза будь-яким сумнівом доведено його винуватість.

Так в суді ОСОБА_7 підтвердив, що 18.09.2017 року, вони втрьох, приїхали до будинку ОСОБА_18 щоб здійснити крадіжку, де особисто від нього вимагалось лише надання автомобіля.

Однак, по-перше, ОСОБА_9 не лише не ініціював злочин, він відмовився приймати у ньому участь, про що Суд зазначав вище. По-друге, співучасник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 визнав себе винуватим у скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_18 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , давши детальні показання обставин злочину. По-третє, стверджуючи, що організатором був ОСОБА_9 , а він надав лише автомобіль, ОСОБА_7 далі розповідає про свою незрозумілу активність, яка очевидно суперечить ролі пособника, яку ОСОБА_7 розраховував довести в суді.

Так отримавши ніби від ОСОБА_9 телефон, що останній заперечив, ОСОБА_7 веде розмови з ОСОБА_8 , даючи поради як діяти з потерпілими та де можуть бути гроші. Це підтвердив і ОСОБА_8 , який спілкувався виключно із ОСОБА_7 , а не ОСОБА_9 .

Стверджуючи що погано себе почував, ОСОБА_7 продовжував залишатись на вулиці, біля будинку потерпілих, тоді як ОСОБА_9 , організатор злочину зі слів ОСОБА_7 , чомусь виконував його доручення, їздячи на його автомобілі то на заправку, то в «Макдональдс» по каву та воду, а через деякий час взагалі поїхав додому. Тоді як ОСОБА_7 , хворий з його слів, залишався на місці злочину та телефонував до ОСОБА_8 , з яким зустрічався після вбивства та приблизно о першій годині ночі приїхавши додому ліг спати.

Крім очевидно суперечливих пояснень ОСОБА_7 щодо його непричетності до розбійного нападу та вбивства до яких суд першої інстанції не міг поставитись не критично, показання ОСОБА_7 спростовуються свідченнями обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції пояснював, що знайшовши кошти в будинку ОСОБА_18 він зрозумів, що це не та сума на яку вони розраховували, тому зателефонував саме ОСОБА_7 , на що ОСОБА_7 сказав йому надалі шукати кошти.

В подальшому ОСОБА_8 підтвердив, що вбивство ОСОБА_18 та підпал будинку скоїв не він, а один з співучасників.

Так зі слів ОСОБА_8 на територію домогосподарства прийшов ОСОБА_9 та допомагав шукати кошти, при цьому сказав йому зав`язати потерпілим очі скетчем, після чого залишив будинок. Не знайшовши більше коштів він зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про вказане, після чого ОСОБА_7 повідомив, що до нього автомобілем під`їде ОСОБА_9 , якому потрібно залишити золоті вироби та кошти.

Передавши ОСОБА_9 золоті вироби та кошти, приблизно о 23:30 год., він покинув приміщення будинку ОСОБА_18 , а ОСОБА_9 залишився в будинку. В той час, потерпілі були зв`язані, проте живі, оскільки потерпіла ( ОСОБА_17 ) говорила, а потерпілий ( ОСОБА_16 ) кашляв та стогнав. Місце вчинення злочину він залишав тим же шляхом, що й проникав до домогосподарства. Зокрема, біля криниці він скинув рукавиці та маску, дійшов до вулиці (здається 8 Березня), біля пожежної частини (вул. Московська) зустрів на автомобілі ОСОБА_7 з яким поїхали в сторону мікрорайону «Вишенька», що в м. Вінниці. Зокрема, вони спочатку заїхали в «Макдональдс» а потім, ОСОБА_7 завіз його на місце роботи, що на вул. Келецькій в м. Вінниці, де залишив його.

Тобто, зі слів ОСОБА_8 , вбивство ОСОБА_18 та підпал будинку скоїв ОСОБА_9 , однак суд першої інстанції детально проаналізувавши докази в їх сукупності вірно дійшов висновку що це був ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 обмовив ОСОБА_9 .

Так згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 останній повідомляє про ОСОБА_7 як учасника злочинів, навіть не згадуючи ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 також підтвердив, що ОСОБА_9 поїхав додому, а саме він залишився на місці, постійно давав ОСОБА_8 поради як здійснювати злочин, а після злочину разом з ОСОБА_8 заїхали в «Макдональдс», що визнав і ОСОБА_8 та підтверджено матеріалами справи.

Так згідно протоколу огляду предметів від 06.10.2017 року вбачається, а саме: 19.09.2017 року о 00:45:37 годині до місця видачі замовлення «Макдональдсу» під`їжджає автомобіль марки «Фольксваген», темного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , водія не видно. 19.09.2017 року о 00:46:11 годині після отримання замовлення в «Макдональдсі» автомобіль марки «Фольксваген», темного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , від`їжджає в напрямку виїзду на проспект Юності.

Тобто намагання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обмовити ОСОБА_9 лише суперечить їх узгодженим та послідовним діям та свідчить про їх не логічність.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , що під час проведення слідчого експерименту працівники поліції сказали йому взагалі не згадувати про ОСОБА_9 та оговорити ОСОБА_7 , при цьому застосовували до нього фізичне насилля є безпідставними, оскільки про неправомірні дії працівників поліції він не скаржився та до відповідних органів не звертався як і ОСОБА_7 . При проведенні цих слідчих дій не встановлено допущення порушень прав обвинувачених, а саме слідчі дії проводилися за їх згодою, з участю захисників та понятих. А тому ці докази отримані у порядку встановленому процесуальним законом, є належними та допустимими. Суд вважає показання обвинувачених під час проведення зазначених слідчих дій достовірними та підтвердженими іншими доказами.

Що його обмовляють підтвердив і обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи це помстою з їх боку за його викривальні показання.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що 18.09.2017 року, за вказівкою ОСОБА_7 вони поїхали на кінцеву зупинку громадського транспорту, що на «Вишенці», де їх чекав ОСОБА_8 , який сів на переднє сидіння автомобіля. Після чого, ОСОБА_7 сказав йому їхати на «Старе місто». Коли вони приїхали в мікрорайон «Старе місто», ОСОБА_7 сказав йому їхати на вулицю Московську, що він в подальшому і зробив. Рухаючись по вул. Московській в м. Вінниці, ОСОБА_7 показав йому місце зупинки. Зупинившись з автомобіля вийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який з-під переднього пасажирського сидіння дістав матерчаті рукавиці та металеву «балванку», яка помістилась йому в руку. Оскільки двері в автомобіль були закриті він не чув, про що останні спілкувались.

В подальшому, ОСОБА_7 сказав йому їхати в сторону вулиці Данила Нечая, і на перехресті вулиць повернути на ліво, що в подальшому він і зробив. Зупинившись навпроти магазину «Солодка мрія», ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та сказав йому поїхати на АЗС «Шелл», що по вул. Д.Нечая та придбати йому кави, що в подальшому він і зробив, при цьому розрахувавшись за каву банківською карткою «УкрСиббанк», що належить ОСОБА_7 . Повернувшись до ОСОБА_7 , останній знаходився на тому ж місці де він його залишив. Після чого, ОСОБА_7 стояв на вулиці та пив каву, яку він привіз, та розмовляв по телефону, проте, про що саме і з ким саме ОСОБА_7 спілкувався по телефону він не чув. Приблизно через 30-40 хв. ОСОБА_7 знову сказав йому поїхати на АЗС «Шелл», що по вул. Д.Нечая та придбати каву, після чого він, як і в перший раз поїхав на АЗС, придбав каву та повернувся назад. Після чого, ОСОБА_7 сказав йому поїхати в «МакДональдз», що знаходиться по вул. Соборній в м. Вінниці та купити там «Кока-колу», що в подальшому він і зробив. Повернувшись з «Макдональдз» він передав стакан « Кока -коли», який ОСОБА_7 випив за один раз. А тому, він розуміючи, що відбувається щось неладне, сказав ОСОБА_7 , що в нього болить підшлункова залоза, а тому йому потрібно щось з`їсти, у зв`язку з чим, йому потрібно їхати додому. Після чого, близько 22 год., він разом із ОСОБА_7 поїхали до «Макдональдзу», де останній дав йому 350 грн.

Про вбивство ОСОБА_18 йому стало відомо наступного дня із засобів масової інформації.

В той час, коли відбувалось досудове розслідування він розумів, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мають намір звести всю вину за вчинений останніми злочин на нього. Оскільки, до нього телефонували невідомі особи та говорило йому змінити свої покази в сторону ОСОБА_7 , а саме в контексті того, що останній нікуди не їздив та знаходився дома.

Відповідно до заяви ОСОБА_9 від 20.10.2017 року вбачається, що останній ставить до відома органи досудового розслідування про те, що до нього ( ОСОБА_9 ) неодноразово підходили невідомі особи та попереджали, про те, щоб він «тримав язик за зубами», а інакше буде там де його «друзі».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як на докази своєї невинуватості, посилається на показання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_23 , які на його думку доводять, що в час убивства ОСОБА_18 він не міг бути на місці злочину.

Так свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні суду повідомив, що 18.09.2017 року приблизно о 22.50 год., на чорному «бусі» до нього на роботу по АДРЕСА_3 приїхав ОСОБА_7 , з яким він спілкувався на вулиці та приблизно о 24.00 год. останній поїхав. Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні суду повідомила, що 18.09.2017 року, близько 23 години вона перебувала на кухні та мила посуд, де з вікна помітила, що в будинку ОСОБА_18 ввімкнене світло, та в коридорі стоїть високий чоловік у фурашці.

Однак детальний аналіз цих свідчень в сукупності з іншими доказами не дають жодних підстав для подібного висновку, а лише підтверджують намагання ОСОБА_7 створити собі алібі на час скоєння злочину.

Так з моменту коли ОСОБА_8 проник на територію будинковолодіння ОСОБА_18 , ОСОБА_7 двічі посилав ОСОБА_35 купувати йому каву, розраховуючись його банківською карткою, ніби каву купує він. Після того, як ОСОБА_36 відмовився йому допомагати створювати алібі та близько 23 год поїхав додому, ОСОБА_7 одразу їде на годину до свідка ОСОБА_37 . Однак вже біля 24 годині повертається на місце злочину та здійснює вбивство та підпал, як і встановлено вироком суду. Після цього, близько першої години ночі з ОСОБА_38 заїжджає в кафе «Макдональдз».

Що стосується показань свідка ОСОБА_23 , то вона лише підтвердила, що бачила чоловіка високого зросту в коридорі будинку ОСОБА_18 о 23 годині якого не може опізнати та до третьої години ночі, поки вона не заснула у них горіло світло, а о 6 годині її розбудили пожежники, які приїхали на виклик. Тобто ці свідчення жодним чином не підтверджують вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 , що свідок ніби вказали, що він не був на місці злочину та що о 3 годині ночі ще не було пожежі.

Отже показання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_23 не суперечать встановленого судом часу скоєння вбивства ОСОБА_7 , тим паче, що згідно висновку судово-медичної експертизи №773 від 25.10.2017 року трупа ОСОБА_17 її смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_6 в проміжок часу від 20:00 до 24:00 год.

Щодо допиту свідка ОСОБА_28 , який міг би підтвердити факт перебування разом з ОСОБА_7 , у нього вдома, після часу ночі 19.09.2017, то ця обставина не спростує перебування ОСОБА_7 в будинку ОСОБА_18 о 24год 18.09.2017, а по-друге, бажання допитати цього свідка ОСОБА_7 висловив через п`ять років судового розгляду та після своїх же пояснень, що в цей день він спав, тому Суд у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України відмовив в задоволенні клопотання про допит свідка в апеляційному суді.

Суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності в його підзахисного умислу на отруєння собаки та вбивства, оскільки він не знав, що застосування таблеток «Ініціазит» призведе до отруєння собаки, вважав їх снодійним, а ОСОБА_16 він залишив на місці злочину з ознаками життя.

Вважаючи вірною кваліфікації дій ОСОБА_8 . Суд звертає увагу на наступне.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 останній повідомив, що коли 10.09.2017 року він покинув двір ОСОБА_18 та повідомив ОСОБА_7 , що в дворі на нього кидалась собака ОСОБА_7 сказав, що собаку травитимемо.

Саме визнання ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту факт змови з ОСОБА_7 отруїти, а не приспати собаку суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку, оскільки визнав правдивими їх, а не показання в суді.

Правдивість протоколу підтверджується тим, що в суді першої інстанції ОСОБА_8 стверджував, що металеві предмети з собою на вчинення злочину не брав, тоді як в ході відтворення ОСОБА_8 визнав, що для скоєння злочину взяв з собою маску на обличчя, рукавиці та металевий предмет в автомобілі. Це підтвердив і обвинувачений ОСОБА_9 , а згідно протоколу огляду місця події від 22.09.2017 року та долучених до нього ілюстративних таблиць вбачається, що слідчим в присутності двох понятих, захисника та підозрюваного ОСОБА_8 проведено огляд місця події, яким являється приміщення вахтера, що розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_4 . В ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено металевий предмет, який поміщено до сейф пакету Національної поліції №4430350 та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000415 в якості речових доказів на підстави постанови про приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 23.09.2017 року.

Що стосується пояснень ОСОБА_8 про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті ОСОБА_16 , то в суді першої інстанції ОСОБА_8 визнав, що наніс ОСОБА_16 два удари в область щелепи, після чого з вуха та носа потерпілого почала сильна кровотеча. Він затягнув його в будинок при цьому зв`язавши потерпілому руки за спину та замотав рот.

Коли він залишав будинок потерпілі були зв`язані, проте живі, оскільки потерпіла ( ОСОБА_17 ) говорила, а потерпілий ( ОСОБА_16 ) кашляв та стогнав.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Однак для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Розмежування цих складів злочинів здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №774 від 25.10.2017 року трупа ОСОБА_16 , виявлено черепно-лицева травма; множинні садна голови, синці голови, рани в ділянці лівого вуха з переломами хрящів вушної раковини, крововиливи в м`які тканини голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, перелом кісток носу, рани слизової рота. Ушкодження у ОСОБА_16 спричинені від неодноразової дії (ударів) твердих тупих предметів, могли утворитися 18.09.2017 року. Смерть ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_6 (враховуючи динаміку трупних змін - в межах з 20.00 до 24.00 годин) від черепно-лицевої травми, яка супроводжувалась масивною кровотечею, аспірацією крові та ускладнилась механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів кров`ю. Черепно-лицева травма у ОСОБА_16 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Після заподіяння ОСОБА_16 тілесних ушкоджень він міг жити певний проміжок часу до настання загрозливих для життя явищ, цей проміжок може вимірюватись від декількох хвилин до десятків хвилин.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 не виявлено ознак, характерних для токсичної дії чадного газу.

Виходячи зі змісту висновку судово-медичної експертизи та показань ОСОБА_8 , останній визнав заподіяння ОСОБА_16 тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя і яке стоїть в причинному зв`язку зі смертю. І хоча ОСОБА_16 , відповідно до експертного висновку міг залишатися живим декілька хвилин, ОСОБА_8 усвідомлюючи це, зв`язав останньому руки, ноги та заклеїв рот та умисно залишив помирати в будинку.

Тобто аналіз поведінки ОСОБА_8 після заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_16 «поза розумним сумнівом» підтверджує наявність у нього прямого умислу на вбивство. До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 29.05.2019 у справі №746/93/18.

Не ґрунтуються на вимогах закону також і твердження захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості експертних висновків №708, №87/710 та №90/713 піднігтьового вмісту ОСОБА_8 та ДНК-профілю слідів крові з тих підстав, що судом першої інстанції допитано експерта ОСОБА_20 замість експерта ОСОБА_19 , яка не мала відношення до проведення зазначених експертиз.

Відповідно до вимог ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Зазначені вище експертні висновки відповідають вимогам ст.ст.101, 102 КПК України та не містять підстав, передбачених ст.87 КПК України для визнання їх недопустимими.

Що стосується порушення права на захист обвинувачених, то воно не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного провадження.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються в особливо тяжких злочинах, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.52 КПК України участь захисників у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою.

Захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 здійснює адвокат ОСОБА_39 , призначений судом першої інстанції відповідно до вимог ст.49 КПК України.

Перед судовими дебатами обвинувачений ОСОБА_8 висловив занепокоєння, що ніби адвокат повідомив його дружину що не буде здійснювати його захист, а тому просив суд в цьому розібратись. Суд розібрався: заслухав пояснення адвоката ОСОБА_40 , який заперечив зміст подібної розмови з дружиною обвинуваченого, після чого суд роз`яснив ОСОБА_8 , що згідно ч.3 ст.54 КПК України відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Жодних підстав вважати, що адвокат ОСОБА_39 неналежно здійснював захист ОСОБА_8 у Суду немає. Останній виступив в судових дебатах та подав апеляційну скаргу.

Що стосується призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 захисника, згідно вимог ст.49 КПК України, то Суд не може погодитись з мотивами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_41 що цим порушено право обвинуваченого на вільний вибір захисника, оскільки обвинувачений вимагав щоб його захист продовжував здійснювати лише адвокат ОСОБА_21 з яким укладено угоду з наступних підстав.

Згідно наказу №176 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_21 з 22.07.2022 приступив до виконання службових обов`язків солдата (т.9 а.с.94).

Згідно із ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є військова служба. У разі виникнення обставин несумісності адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин має подати до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

В зв`язку з тим, що адвокат не подав заяву про зупинення адвокатської діяльності суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи, пропонував обвинуваченому залучати іншого захисника.

У зв`язку з відкладенням розгляду кримінального провадження через відсутність захисника, який перебуває в ЗСУ, порушувались розумні строки розгляду справи, яке тривало вже 5 рокі та обвинувачені перебувають під вартою. Проте війна триває і строки її закінчення невідомі, а тому в цій ситуації, пам`ятаючи про критерії розумності строків, передбачені ст. 28 КПК України, які повністю відповідають критеріям Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції з метою недопущення щоб відсутність адвоката погіршували становище його клієнта та учасників кримінального провадження вірно прийняв рішення про призначення ОСОБА_7 адвоката відповідно до вимог ст.49 КПК України, оскільки останній відмовлявся залучати іншого.

Під час апеляційного розгляду процесуальних порушень, порушень прав обвинувачених гарантованих Конституцією України та Конвенцією прав захист людини та основоположних свобод суд апеляційної інстанції не встановив.

Твердження обвинувачених про погрози зі сторони слідчих органів не підтверджуються матеріалами справи. Обвинувачені не подавали з цтого приводу жодних скарг ні на досудовому слідстві ні протягом 5 років судового розгляду.

Оцінюючи указані вище докази в їх сукупності Суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні встановлена судом першої інстанції згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).

У відповідності до ст. 3 Конституції України, життя людини, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями.

Призначаючи покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.ст.64, 65 КК України, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи обвинувачених та не вважаючи за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк, призначив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 довічне позбавлення волі, що є адекватним покаранням за свавільне позбавлення життя людини.

Підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги обвинувачених: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, що тримаються під вартою, у той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4