1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/302/23 1-кп/335/442/2023
16 лютого 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приморське Василівського району Запорізької області, громадянина України, із повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні будь-яких осіб не має, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 08.11.2004 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 304, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 2) 04.05.2005 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 3) 21.10.2005 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70,71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 4) 13.05.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 5) 01.03.2013 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 395 КК до 1 місяця арешту; 6) 24.06.2016 Веселовським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 15.03.2022 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
Відповідно до ухвали судді від 10.01.2023 у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 13.01.2023.
В кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 відповідно до ухвали суду від 13.01.2023 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13.03.2023.
Перед судовим засіданням надав клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовженого відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення. Також обвинувачений був неодноразово засуджений, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, останній обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, що є найбільшою цінністю людини і свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Загалом сторона обвинувачення вважає, що на цей час існують ризики, які визначені пп.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи наведене, до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи. Додатково зазначив, що кримінальне провадження знаходиться саме на стадії дослідження обставин та перевірки їх доказами, не були допитані свідки, зокрема і ті, що є сусідами обвинуваченого за місцем його тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, тому не можна виключати вплив на них з боку ОСОБА_5 .. На час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 перебував під адміністративним наглядом, який щодо нього був встановлений після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання у виді 7 років позбавлення волі за аналогічний злочин. Вважав за необхідне врахувати те, що перебування під таким наглядом не забезпечило належної правової поведінки обвинуваченого та не запобігло вчиненню ним тяжкого злочину. Тому, ризики, які визначені п.п. 1 та 5 ст. 177 КПК України. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового арешту, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказала на те, що оскільки ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин та забрав життя людини, тому він повинен перебувати під вартою.
Захисник ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу заперечувала, вказала на те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в скоєнні зазначеного злочину, активно сприяв його розкриттю, після самої події надавав допомогу працівникам швидкої допомоги щодо транспортування загиблого ОСОБА_7 до медичного закладу, тому будь-яких намірів уникати суду та переховуватися у нього немає. Зазначені обставини він підтвердив у своїх показах, які він надав суду в попередньому судовому засіданні. З цього приводу у останнього відсутні будь-які підстави впливати на свідків за даним кримінальним провадженням. Додатково вказала на те, що ОСОБА_5 в внутрішньо переміщеною особою та мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкав з ОСОБА_8 , з якою у нього склалися міцні соціальні зв`язки. Після звільнення з місць позбавлення волі в березні 2022 ОСОБА_5 не мав змоги працевлаштуватися через воєнний стан у державі, але мав тимчасові заробітки від робіт за наймом. Намагався стати на військовий облік щоб вступити до лав Збройних Сил України. Просила в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою допитати гр. ОСОБА_9 , з якою у обвинуваченого склалися фактичні шлюбні відносини та яка є власником 1/2 частки зазначеної квартири.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та вказав, що тримання під вартою можливо змінити на цілодобовий домашній арешт.
В судовому засіданні, в порядку ч. 4 ст. 193 КПК України, була допитана гр. ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона перебуває у стосунках з ОСОБА_5 з 2008 року. Коли він перебував не в місцях позбавлення волі, то він мешкав з нею за адресою: АДРЕСА_2 , де він є зареєстрованим як внутрішньо переміщена особа. Зазначена квартира належить в рівних частках їй та її матері, яка не заперечує щодо проживання в ній ОСОБА_5 .. Як вона, так і її мати вважають за можливе перебування ОСОБА_5 за зазначеною адресою під цілодобовим домашнім арештом. Вона цілком розуміє умови та наслідки, які тягне за собою застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт. Зараз вона в цій квартирі проживає сама, дітей у неї немає, а її матір має інше місце проживання. За час проживання ОСОБА_5 за цією адресою, будь-яких скарг на нього з боку сусідів не надходило, зокрема і родини ОСОБА_10 , які є свідками за даним кримінальним провадженням. ОСОБА_5 за своїм характером не є агресивним, до неї ніколи не застосовував фізичну силу, випадків домашнього насильства з боку правоохоронних органів не фіксувалося. До ОСОБА_5 з цією ж адресою було застосовано адміністративний нагляд, умови якого він не порушував. У її співмешканця є родина, а саме матір та дві сестри. Його матір та менша сестра, на теперішній час, проживають в с. Приморському Василівського району Запорізької області, яке знаходиться в зоні активних бойових дій. Зі своєю родиною ОСОБА_5 має добрі стосунки та підтримує родинні зв`язки, піклується про свою матір. За час перебування ОСОБА_5 з 2010 року по 2022 рік в місцях позбавлення волі вона до нього навідувалася та мала з ним короткочасні побачення. Після звільнення він відразу приїхав до неї та вони стали проживати разом.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, допитавши свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали надані сторонами кримінального провадження в межах розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приходить до наступних висновків.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження відповідно до ухвали суду від 13.01.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено строк дії застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується, однак судове слідство по даному провадженню не закінчено і потребує значного часу для його розгляду.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
При вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років до 10 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, малолітні та неповнолітні діти, або інші особи на його утриманні не перебувають, не працевлаштований, у м. Запоріжжя зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа, та фактично до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проживав за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою він мешкав з гр. ОСОБА_9 , з якою у стосунках перебуває з 2008 року.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше неодноразово був судимий за злочини проти власності, життя і здоров`я людини, судимості у встановлений законом порядку не зняті та не погашені, до того ж останній неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став, та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини.
Востаннє ОСОБА_5 був засуджений 24.06.2016 відповідно до вироку Веселівського районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, та звільнений з місць позбавлення волі 15.03.2022, але через вісім місяців після звільнення, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
За матеріалами провадження обвинувачений має зареєстроване місце проживання в прифронтовій зоні, а саме в с. Приморське Василівського району Запорізької області, де мешкає його мати та рідна сестра, але у випадку перетину ним лінії розмежування останній має реальну можливість переховуватися від суду.
Додатково, стороною обвинувачення звернута увага на те, що обвинуваченому достеменно відоме перебування більшості свідків за даним кримінальним провадженням, які здебільшого проживають у тому ж самому будинку, де ОСОБА_5 має зареєстроване місце перебування як ВПО та де, на думку сторони захисту, останній може перебувати під домашнім арештом.
В своїх поясненнях ОСОБА_5 також зазначав, що він знає своїх сусідів за місцем проживання, зокрема ОСОБА_11 , який ще не був допитаний судом в якості свідка.
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існують з боку останнього ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інший злочин.
Окрім іншого, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а саме те, що потерпілому завдано численні тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. Навіть за поясненнями, які ОСОБА_5 надав у судовому засіданні він сам зазначав на завданні потерпілому більше 10 ударів, як руками та ногами, а також за допомогою дерев`яного ціпка.
Доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненому, самі по собі не свідчать про відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. До того ж визнання ОСОБА_5 своєї винуватості немає для суду наперед визначеного значення, оскільки на будь-якій стадії кримінального провадження останній може змінити свою позицію.
Також, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту з приводу того, що перебуваючи під адміністративним наглядом ОСОБА_5 не допускав порушень, оскільки як вбачається зі змісту обвинувального акту, через 8 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за вчинення аналогічного злочину, знову обвинувачується у вчиненні злочину проти життя і здоров`я людини. Суд, не може вважати, що перебування ОСОБА_5 під адміністративним наглядом виправдало мету самого такого застосованого судом заходу, оскільки загалом не запобігло скоєнню кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою тимчасового зареєстрованого місця перебування, про який зазначала сторона захисту, однак, на переконання суду, такий запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки уповноважений орган не зможе контролювати місце перебування останнього, осіб з якими він спілкується, що може мати негативні наслідки для судового розгляду кримінального провадження, саме на цій стадії розгляду кримінального провадження. Зокрема, суд не може залишити поза увагою те, що один із основних свідків сторони обвинувачення ОСОБА_12 , який проживає безпосередньо в тому ж під`їзді, що і ОСОБА_5 , є особою похилого віку та може бути підданий будь-якому впливу з боку обвинуваченого будь-то шляхом вмовлянь чи погроз.
При цьому, суд з наданих документів стороною захисту документів та пояснень гр. ОСОБА_9 встановив, що ОСОБА_5 дійсно має тривалі стосунки з останньою та вони деякий час були пов`язані спільним побутом.
Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; негативну репутацію обвинуваченого; нестабільний майновий стан останнього, недоведеність наявності постійних доходів, зокрема як особи, що має статус ВПО; наявність судимостей у обвинуваченого, які не зняті та не погашені; короткий проміжок часу між попереднім звільненням з місць позбавлення волі та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, результатом якого стала смерть потерпілого; недоведеність дотримання обвинуваченим умов перебування під адміністративним наглядом; ризик повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений своїми діями.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
За вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
У чинному кримінальну законодавстві України не наводиться поняття насильства. В Особливій частині Кримінального кодексу країни (надалі КК України) міститься відповідний Розділ ІІ «Злочини проти життя та здоров`я особи», які в наукових джерелах традиційно асоціюються з насильницькими.
При кримінально-правовому підході до можливого визначення поняття «насильство», переважно акцентується увага на таких його фактичних об`єктивних і суб`єктивних ознаках у різних словесних авторських інтерпретаціях: а) спосіб дії (енергетичний вплив на біологічну підструктуру людини чи інформаційний вплив на психологічну підструктуру людини, примушування потерпілого до небажаної для нього поведінки тощо); б) вольове відношення винного до такої дії; вольове відношення до потерпілого (умисне, усвідомлене, проти волі потерпілого тощо). При цьому фактичні ознаки поєднуються з відповідними юридичними: а) «незаконність», «протиправність», тобто за такі дії передбачена кримінальна відповідальність; б) «суспільна небезпека», що виражається у заподіянні чи загрозі заподіяння шкоди життю чи здоров`ю особи. Зокрема, під фізичним насильством розуміють будь-яку протиправну дію на організм іншої особи проти її волі.
Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який вчинений із застосуванням насильства, що призвело до смерті потерпілого, суд не визначає розмір застави у даному випадку.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, стадію судового слідства та раніше визначений ухвалою суду порядок дослідження обставин та перевірки їх доказами, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для попереднього продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відсутні.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, здійснення впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , на строк до 14 години 00 хвилин 16 квітня 2023 року включно.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Керуючись ст. ст. 183-184, 193, 199, 205, 322, 331, 369-372 КПК України,
Визначити резервну дату судового засідання на 21 березня 2023 року о 10 год. 00 хв..
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження та свідків.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 14 годин 00 хвилин 16 квітня 2023 року включно.
Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 17.02.2023.

Суддя: ОСОБА_1 .