№ 1-кп/755/179/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004950 від 13.06.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт Тростянець, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого неофіційно різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, зокрема востаннє: 01.12.2022 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 186, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним

ОСОБА_5 , 01.08.2021 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, перебуваючи в парку відпочинку «Перемога», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська 18-Б, помітив в альтанці потерпілого ОСОБА_7 , який лежав на лавці та користувався своїм мобільним телефоном та в цей час, у ОСОБА_5 виник корисливий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, обравши об`єктом свого злочинного посягання належне майно потерпілого ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення грабежу, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для вчинення даного злочину, а саме балон із сльозоточивим газом, наблизився ззаду до потерпілого ОСОБА_7 та з метою подолання волі до опору з боку потерпілого, привів у дію газовий балон та розпилив газ, який направив в обличчя ОСОБА_7 , тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого. ОСОБА_7 , втративши орієнтацію в просторі, продовжив утримувати свій мобільним телефон в руках та в цей час, ОСОБА_5 вирвав з рук потерпілого мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5», чорного кольору, вартістю 1600 гривень, який знаходився в чохлі. Крім того, ОСОБА_5 протиправно заволодів особистим майном ОСОБА_7 , а саме рюкзаком, який знаходився поруч на лавці, в якому знаходилось наступне майно: гаманець, павербанк марки «Borofone» 40000 mAh, чорного кольору, з USB-кабелем червоного кольору, вартістю 728 гривень; грошові кошти в сумі 400 гривень; банківські картки «Приват Банк» та «Моно Банк»; документи на ім`я ОСОБА_7 (паспорт громадянина України, водійське посвідченням, закордонний паспорт), що матеріального збитку для потерпілого не становить. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму приблизно 2728 гривень.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 01.08.2021 року, приблизно о 03-04 годині, він йшов по парку «Перемога», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська 18-Б, та побачив потерпілого ОСОБА_7 , який лежав на лавці в альтанці з телефоном в руках. Він підійшов до потерпілого ззаду, розпилив сльозоточивий газ останньому в обличчя, вирвав у нього з рук мобільний телефон, забрав його рюкзак та з місця вчинення злочину зник. У подальшому, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а балон із сльозоточивим газом після вчинення злочину викинув. Зазначив, що розуміє, що його дії були умисними, на той час він мав скрутне матеріальне становище, а тому, скоїв злочин та підтвердив, що обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене та щиро кається.

Оцінка суду

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , який визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами та показаннями потерпілого, який попереджався про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитаний, у порядку ст. 353 КПК України, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що до події він у жодних стосунках з обвинуваченим не перебував, а 01.08.2021 року, він знаходився у парку «Перемога», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська 18-Б, лежачи на лавці в альтанці у навушниках та дивився на телефоні фільм. Десь приблизно о 04 годині 00 хвилин, до нього хтось підійшов і він побачив перед своїм обличчям руку з балончиком, а тому, повернув вбік голову, щоб ідентифікувати особу та перш, ніж йому в обличчя розпилили сльозоточивий газ, він встиг роздивитися особу, яка це зробила і це був саме обвинувачений ОСОБА_5 . У момент, коли йому в обличчя розпилили сльозоточивий газ, у нього з рук вихопили телефон та рюкзак, що знаходився у нього за спиною, та обвинувачений втік з його речами. Уже пізніше, він підвівся і пішов до охорони, яка знаходилася у парку та попрохав викликати працівників поліції. Далі, по приїзду, працівники поліції з`ясували у нього обставини події і він з ними сів до службового автомобіля, де останні все з`ясували і вони поїхали і в подальшому побачили на вулиці чоловіка, до якого підійшли працівники поліції, а він залишився в автомобілі. Далі, працівники поліції побачили у сумці того чоловіка його викрадені речі, а саме павербанк та документи, покликали його підійти до них та, підійшовши, він одразу впізнав у тому чоловікові обвинуваченого ОСОБА_5 , який викрав його речі, після чого, поїхали до відділку поліції.

Суд, оцінює показання потерпілого ОСОБА_7 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- рапортом працівника поліції від 01.08.2021 року (а.п. 73);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.08.2021 року (а.п. 74);

- протоколами огляду місця події від 01.08.2021 року (а.п. 75-78, а.п. 99-102);

- висновком експерта № СЕ-19/111-21/37836-ФХД від 11.08.2021 року (а.п. 81-84);

- постановами про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 16.08.2021 року та 02.08.2021 року (а.п. 85-86, а.п. 107-108);

- протоколом проведення слідчого експерименту, за участю потерпілого ОСОБА_7 , від 02.08.2021 року (а.п. 91-94);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.08.2021 року (а.п. 95-98);

- протоколом огляду речей від 02.08.2021 року (а.п. 103-106);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.08.2021 року, з якого вбачається, що 01.08.2021 року о 14 годині 30 хвилин, у приміщенні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, у кабінеті № 309 було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 110-111);

- результатами особистого обшуку затриманого (а.п. 112);

- повідомленням про підозру від 18.08.2021 року (а.п. 115-116);

- протоколом проведення слідчого експерименту, за участю підозрюваного ОСОБА_5 , від 27.08.2021 року (а.п. 122-125);

- повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 30.08.2021 року (а.п. 126-129).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, є доведеною, а тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того,

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення покарання

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 , виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Так, з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , його особи - раніше судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим, при призначенні міри покарання, суд враховує його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, за який він засуджується цим вироком та кримінального правопорушення, за який його засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 5 (років) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обрано, однак, строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 04 листопада 2022 року, відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № СЕ-19/111-21/37836 від 11.08.2021 року у розмірі 1029 гривень 72 копійки.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: спеціальний пакет № 3600903, в якому міститься: змив з обличчя потерпілого ОСОБА_7 на спиртову серветку та контрольний зразок спиртової серветки, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- павербанк чорного кольору «Borofone» 40000 mAh; кабель для зарядки телефону червоного кольору; паспорт (ID-картку) громадянина України (документ № НОМЕР_1 ), виданий на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 28.02.2018 року органом - ТСЦ8044; картка «monobank» НОМЕР_3 Master Card; картка «monobank» НОМЕР_4 Master Card; картка «monobank» НОМЕР_5 VISA; картка «Приват Банк» НОМЕР_6 VISA; картка «Приват Банк» НОМЕР_7 VISA, що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 - залишити в останнього.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення направити обвинуваченому, вручити захиснику, потерпілому і прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя