Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000177 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Рівне Новоукраїнського району

Кіровоградської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.233, ч.1 ст.366 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця м. Климово Брянської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_4 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.233 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2022 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.233, ч.1 ст.366 КК України, та ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.233 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою і невмотивованою, оскільки суд не виклав підстави для повернення обвинувального акта прокурору, не визначив строк проведення та зміст конкретних процесуальних дій для виправлення допущених, на його думку, недоліків. Зокрема, суд вказав про неконкретність та важке сприйняття сформульованого обвинувачення, що позбавляє обвинувачених можливості усвідомлювати належним чином його суть та захищатись від нього, про відсутність правової кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що також порушує їх право на захист. Між тим, обвинувальний акт містить деталізований опис кримінальних правопорушень щодо всіх обвинувачених, чітко сформульоване кожному з них обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу, конкретних дій, а на аркушах 32-33, 43 вказана правова кваліфікація дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Отже, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, прокурор посилається на висновки у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016, який звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення та вказав, що є фабулою обвинувачення, юридичним формулюванням, на практику Європейського суду з прав людини в рішеннях у справах Пелісьє та Сассі проти Франції, Ващенко проти України, Маттоціа проти Італії в контексті того, що є обвинуваченням для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на права обвинуваченого згідно з ч.3 ст.6 вказаної Конвенції, і стверджує, що під час досудового розслідування слідчим та прокурором було забезпечено дотримання всіх цих прав. Обвинувачені були негайно і детально проінформовані зрозумілою для них мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них, мали достатній час та можливості, необхідні для захисту, їм надавалася допомога захисника, послуг перекладача вони не потребували, всі права їм були роз`яснені, що підтверджується розписками.
У запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_11 вказує, що органом досудового розслідування застосовано такий зміст кримінального правопорушення, як завуальована приватизація, законодавче визначення якого відсутнє, що позбавляє його можливості розуміти висунуте обвинувачення. Одночасно з цим висловлює незгоду з обвинуваченням в тій частині, що об`єкт нерухомості, який є предметом кримінального правопорушення, не підлягав приватизації, і стверджує, що відчуження цього об`єкту нерухомості здійснювалось за встановленою законом процедурою, яка відношення до приватизації не має. Не погоджується ОСОБА_11 з обвинуваченням і тому, що вважає, що сторона обвинувачення розширено тлумачить повноваження Фонду державного майна України в частині прийняття рішень про надання згоди на відчуження майна в процесі його управлінням у випадку, коли цей Фонд не є органом, який ним управляє, а також звертає увагу на відсутність методики розміру заподіяної шкоди, що кошти, отримані від продажу активу, надійшли на рахунки казенного підприємства, відсутність фактів, які засвідчують попередню змову, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду залишити без змін; доводи обвинуваченого ОСОБА_13 і захисника ОСОБА_7 , які поклалися на розсуд суду; провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки містить лише правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень і не містить правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що порушує право обвинувачених знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень вони обвинувачуються, і унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Невідповідності обвинувального акта вказаним вимогам закону колегія суддів не вбачає, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

На аркушах 32, 33, 43 обвинувального акта зазначено, що дії директора ТОВ Марс Девелопмент ОСОБА_10 та дії заступника голови Фонду державного майна України ОСОБА_11 кваліфікуються за ч.2 ст.233 КК України як незаконна приватизація державного майна, яке не підлягає приватизації згідно із законом, що призвело до незаконної приватизації майна державної власності у великих розмірах, вчинене групою осіб за попередньою змовою, також дії директора ТОВ Марс Девелопмент ОСОБА_10 кваліфікуються за ч.1 ст.366 КК України як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Між тим, доводи прокурора, що суд необґрунтовано зазначив, що сформульоване обвинувачення є неконкретним, важким для сприйняття, тощо, а так само посилання на висновки в рішеннях Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, дії органу досудового розслідування, вчинені з метою забезпечення права на захист ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є недоречними, оскільки з підстав неконкретності формулювання висунутого обвинувачення, ненадання обвинуваченим правової допомоги чи послуг перекладача суд обвинувальний акт прокурору не повертав.

Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 411 КПК з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000177 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.233, ч.1 ст.366 КК України, та ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.233 КК України, повернуто прокурору скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3