Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/914/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ст. 459 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року, яким він засуджений за п. п. 1, 2, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна і виправданий за ст. 257 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.
Дана ухвала мотивована тим, що у своїй заяві засуджений ОСОБА_6 не навів обставин, які за приписами ч. 2 ст. 459 КПК України можуть бути віднесені до категорії нововиявлених. Фактично заява ОСОБА_6 зводиться до незгоди із винесеними стосовно нього вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року та ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року і містить посилання на обставини, що були предметом перевірки та оцінки в указаних судових рішення. Твердження ОСОБА_6 про те, що в касаційному порядку його справа була розглянута без захисника спростовуються змістом ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року, з якої вбачається участь адвоката ОСОБА_9 , що здійснював захист засудженого.
В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 просить означену ухвалу скасувати як незаконну і направити матеріали справи до суду першої інстанції для здійснення розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року.
Незаконність ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що: вона постановлена без його та захисника участі, тобто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; суд безпідставно не дослідив наведені ним в заяві факти фальсифікації працівниками міліції, слідчими і суддями доказів у справі № 1-65-04, які призвели до невідповідності викладених у вироку висновків дійсним обставинам подій та до його незаконного засудження до довічного позбавлення волі.
При цьому ОСОБА_6 зазначає, що жодних прямих доказів його винуватості в участі в умисному вбивстві сім`ї ОСОБА_10 немає, протилежні звинувачення слідчого ОСОБА_11 у постанові про притягнення як обвинуваченого від 29 квітня 2004 року, що неправомірно були продубльовані у протоколі допиту обвинуваченого ОСОБА_12 від 30 квітня 2004 року, є неправдивими і ґрунтуються на обмові, що було підтверджено останнім в суді. На висновки суду про те, що він допомагав ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, зокрема і в умисному вбивстві, вплинули означені сфальшовані та вигадані слідчим показання останнього в протоколі від 30 квітня 2004 року. В дійсності ОСОБА_12 ввів його і ОСОБА_13 в оману, оскільки перед вчиненням злочинів казав лише про необхідність піти і забрати у ОСОБА_14 борг, на підтвердження чого показав їм 5 боргових розписок. Розстріл сім`ї ОСОБА_10 був раптовим і миттєвим.
Засуджений стверджує, що ухвалений стосовно нього обвинувальний вирок ґрунтується на підроблених доказах і неправдивих показаннях обвинуваченого ОСОБА_12 ..
Наведені обставини не розглядалися судом, який засудив його до довічного позбавлення волі, у зв`язку із чим це судове рішення разом з визначеною йому мірою покарання повинно бути переглянутим.
З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, у яких констатовані порушення прав на захист, ОСОБА_6 стверджує, що характер його справи вимагав забезпечення йому, засудженому до довічного позбавлення волі, кваліфікованої юридичної допомоги під час касаційного перегляду вироку у Верховному Суді України. Однак, під час розгляду справи касаційним судом його захисник ОСОБА_9 присутнім не був. Всупереч твердженням Дарницького районного суду м. Києва в оскаржуваній ухвалі, відсутність адвоката ОСОБА_9 підтверджується ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року, де на першій сторінці його захисник не вказаний серед учасників касаційного розгляду справи. Також звертає увагу на те, що касаційний суд не перевірив обвинувальний вирок на предмет його, ОСОБА_6 , винуватості чи невинуватості у вчиненні злочинів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги з доповненнями, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважав рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження про перегляд вироку щодо ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла наступного висновку.
За визначеними у ч. 1 ст. 404 КПК України правилами, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року, наведеним вимогам закону відповідає.

Так, підстави та порядок провадження за нововиявленими обставинами регламентовані главою 34 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок (пункт 1);
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути (пункт 3);
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (пункт 4).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував (зокрема, у рішенні по справі «Желтяков проти України»), що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому главою 34 КПК України, є надзвичайним (екстраординарним) переглядом у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку став недоступним.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами передбачені ст. 462 КПК України. Серед іншого, у такій заяві повинні бути зазначені: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду (п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам ст. 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

У своїй заяві до суду першої інстанції ОСОБА_6 просив переглянути за нововиявленими обставинами вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року, яким його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 2, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як на нововиявлені обставини засуджений ОСОБА_6 в заяві посилався на те, що:
- зазначений вирок ґрунтується на підроблених і штучно створених доказах, на неправдивих показаннях свідків та обвинуваченого ОСОБА_12 , який під час досудового слідства обмовив його і ОСОБА_13 . Суд дійшов помилкового висновку про наявність у нього, ОСОБА_6 , та ОСОБА_13 попередньої змови з ОСОБА_12 на вчинення означених вище злочинів, в тому числі на умисне вбивством сім`ї ОСОБА_15 дійсності, перед тим, як ці злочини були вчинені ОСОБА_12 ввів їх в оману, оскільки повідомив лише про те, що їм необхідно забрати борг у ОСОБА_14 і з цією метою показав їм боргові розписки. Будь-яких прямих доказів його винуватості у вчиненому, в тому числі в умисному вбивстві, немає;
- постанова слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 від 29 квітня 2004 року про притягнення його як обвинуваченого містить неправдиві відомості про створення ОСОБА_12 банди з метою вчинення особливо тяжких злочинів, зокрема й вбивства на замовлення. Ці ж неправдиві відомості продубльовані в протоколі допиту ОСОБА_12 , що датований наступним днем 30 квітня 2004 року, що свідчить про внесення завідомо неправдивих даних у пред`явлене йому обвинувачення та штучне створення доказів його винуватості. Показання ж ОСОБА_12 під час досудового слідства про створення ним злочинного угрупування з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів спільно із ним, ОСОБА_6 , та ОСОБА_13 були отримані шляхом фізичного та морального тиску і їх правдивість була спростована цим обвинуваченим в суді. З приводу фальсифікації доказів у справі він подав до Генерального прокурора України заяву від 11 грудня 2018 року;
- зважаючи на те, що безпосередньої участі у вчиненні злочинів він, ОСОБА_6 , не брав, передбачити ситуацію, яка сталася (вбивство сім`ї ОСОБА_10 ), він не міг, то призначене йому вироком суду покарання у виді довічного позбавлення волі є занадто суворим.

Окрім цього, у своїй заяві засуджений ОСОБА_16 звертав увагу на те, що Верховний Суд України при перегляді вироку щодо нього не перевірив та не проаналізував матеріали справи, а лише перевірив це судове рішення та матеріали досудового розслідування на предмет дотримання процесуального законодавства, і що розгляд справи касаційним судом було здійснено без його захисника ОСОБА_9 , участь якого була обов`язковою, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 52 КПК України.

З матеріалів справи слідує, що доводи ОСОБА_6 про: відсутність у нього умислу на вчинення інкримінованих йому злочинів, в тому числі на вбивство сім`ї ОСОБА_10 , та попередньої змови між ним і ОСОБА_13 з ОСОБА_12 ; те, що він та ОСОБА_13 їхали до ОСОБА_14 лише з тією метою, щоб забрати борг відповідно до боргових розписок; неправдивість показань ОСОБА_12 під час досудового слідства, в яких він під тиском та внаслідок застосування до нього недозволених методів слідства обмовив його, ОСОБА_6 , та ОСОБА_13 , були предметом перевірки та оцінки при розгляді кримінальної справи судом, що знайшло своє відображення у вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року.

Незгода засудженого ОСОБА_6 із наданою судом у вироку оцінкою доказів у справі та із призначеним йому покарання, надання власної оцінки та версії подій, до чого фактично і зводиться його заява, в силу приписів ч. 2 ст. 459 КПК України не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Також ОСОБА_6 у своїй заяві посилався на те, що вирок ґрунтується на неправдивих показаннях свідків та сфальсифікованих і штучно створених органом досудового слідства доказах, що, на його думку, слід вважати нововиявленими обставинами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Належним засобом доказування таких обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Проте, належного підтвердження доводів про неправдивість показань свідків, на яких ґрунтується вирок, засуджений не надав, більше того безпосередньо у заяві не вказав конкретно, показання якого саме свідка чи свідків є неправдивими. Відомостей про здійснення кримінального провадження за вказаними фактами та його результати матеріали справи не містять, і такі дані в заяві ОСОБА_6 не наведені.

Те, що за заявою ОСОБА_6 04 червня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, та розпочато кримінальне провадження № 0000666, не підтверджує існування зазначених засудженим обставин як нововиявлених за відсутності відповідного судового рішення за наслідками цієї справи.

Посилання ОСОБА_6 на порушення під час касаційного розгляду справи його права на захист через не участь захисника ОСОБА_9 також не свідчить про наявність нововиявленої обставини відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України. Така обставина (відсутність в судовому засіданні захисника ОСОБА_6 ) була відома суду касаційної інстанції на час перегляду вироку.

До того ж, ухвала Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року у справі щодо ОСОБА_6 та інших була винесена за правилами КПК України 1960 року, положення якого на той час не вимагали обов`язкової участі захисника під час касаційного розгляду (ст. 45 КПК України 1960 року «Обов`язкова участь захисника» та глава 31 КПК України 1960 року «Касаційне провадження»).

Згідно з ч. 5 ст. 459 КПК України, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження не допускається.

Таким чином, зміна законодавства не є обставиною, яка може визнаватися як нововиявлена та, відповідно, не може бути підставою для здійснення провадження за нововиявленими обставинами в порядку глави 34 КПК України 2012 року. Тому, посилання ОСОБА_6 в цій частині на положення ч. 1 ст. 52 КПК України 2012 року, якими регламентовано обов`язкову участь захисника, є неприйнятними.

Також неприйнятними є твердження засудженого й про те, що суд касаційної інстанції не перевірив та не проаналізував матеріали справи, оскільки фактично зводяться до незгоди із наданою оцінкою доказів у справі та прийнятим рішенням.

Водночас, зі змісту ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року слідує, що підставою перегляду вироку були касаційні скарги, в тому числі засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , доводи яких перекликаються із тими обставинами, на які звертає увагу засуджений в заяві як на нововиявлені, були перевірені та знайшли свою оцінку в цьому судовому рішенні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що наведені засудженим ОСОБА_6 у своїй заяві обставини не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, а відтак і про відсутність підстав для відкриття провадження про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4