Справа № 349/1514/22
Провадження № 1-кс/349/282/22
У Х В А Л А
09 листопада 2022 року м. Рогатин

Слідчий суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1

перевірив клопотання дізнавача, яке погоджене з прокурором, у кримінальному провадженні № 0000105 про арешт майна

встановив:

09 листопада 2022 року дізнавач сектору дізнання відділення поліції №4 ( м.Рогатин) ) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ( далі відділення поліції №4 ( м.Рогатин) ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Згідно з клопотанням сектором дізнання відділення поліції №4 ( м.Рогатин) проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000105 відомості про яке 09 листопада 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі ЄРДР) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08 листопада 2022 року о 19 год 00 хв. ОСОБА_4 , керуючи трансортним засобом марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 у с.Заланів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, пред`явив працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке містить ознаки підробки, яке в ході огляду місця події було вилучено та яке дізнавач вважає за необхідне арештувати з метою забезпечення збереження речового доказу.

Слідчий суддя, ознайомившись з клопотанням та наданими матеріалами, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, в клопотанні про арешт майна повинно бути доведено завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо арешту такого майна, передбачена ч. 2 ст.170 КПК України.

Однак, всупереч зазначеним положенням клопотання про арешт майна не містить конкретної підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Цитування в тексті клопотання положень ст. 170 КПК України не підтверджує підстави і мету арешту майна, а визначає їх в загальних рисах і не конкретно.

У клопотанні про арешт майна відсутні будь-які конкретні ознаки, які підтверджують підроблення посвідчення водія ОСОБА_4 (не витримуються розміри бланка посвідчення у порівнянні з оригінальним, дійсним зразком; недостатня чіткість дрібних деталей малюнків та тексту; зміна загальних розмірів відтиску печатної форми за рахунок недотримання масштабів; різниця у видах печаток; помилки в тексті та в місці його розташування; різниця шрифту, фарби і т.д.), що могло викликати у дізнавача сумніви у дійсності документу.

Долучення до клопотання довідки з НАІС про видачу через сім років, а саме у 2003 році посвідчення водія аналогічної серії та номера на ім`я іншої особи не може свідчити про підроблення посвідчення водія, виданого ОСОБА_4 , який надав пояснення, що отримав посвідчення водія у 1996 році після навчання в Рогатинському аграрному коледжі.

Крім того, відповідно до положень ст. 642 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, положеннями ст. 642 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звернутися виключно прокурор.

При таких порушеннях, враховуючи правові підстави для арешту майна, слідчий суддя позбавлений можливості виконати вимоги ч.2 ст. 173 КПК України щодо обов`язкового врахування при вирішенні питання про арешт майна правової підстави для арешту майна, наслідків арешту майна, розумності і співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Зазначені недоліки позбавляють слідчого суддю постановити законне та обґрунтоване рішення щодо розгляду клопотання про арешт майна.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.Клопотання про арешт вилученого майна подано дізнавачем сектору дізнання.

Враховуючи наведене, клопотання дізнавача, яке погоджене прокурором про арешт майна як таке, що не відповідає вимогам статті 171 КПК України, необхідно повернути для усунення недоліків протягом сімдесят двох годин з часу отримання копії ухвали.

Керуючись ст. ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання дізнавача, яке погоджене з прокурором у кримінальному провадженні № 0000105 про арешт майна - повернути прокурору Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1