Справа № 136/2002/21
провадження №1-кп/136/132/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 від 18.10.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ;

ВСТАНОВИВ:

10.07.2021 біля 17.00 год, ОСОБА_3 , прийшов у гості до свого знайомого ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_2 , де стали розпивати алкогольні напої. Під час спільного розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_6 помітив у ОСОБА_5 мобільний телефон TM «Хіaomі» моделі «Redmi 9 3/32 Gb», який під приводом необхідності зателефонувати, попросив у останнього. Після того як ОСОБА_5 передав власний мобільний телефон «Хіаоmі» моделі «Redmi 9 3/32 Gb», вартість якого становить 3418 грн. 87 коп.; ОСОБА_6 вийшов із квартири під приводом дзвінка. Отримавши доступ до вищевказаного майна, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, з метою особистого збагачення за рахунок| чужого майна, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає викрав вказаний мобільний телефон та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3418 грн. 87 коп.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 25.09.2021 біля 01.00 год. ночі, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , прийшов разом із спільними знайомими до будинку ОСОБА_7 , яка проживає в АДРЕСА_3 , де вони спільно з власником будинку стали розпивати алкогольні напої. В подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку, помітив на столі мобільний телефон ТМ «Хіаоmі» моделі «Note 10», вартість якого становить 6170 грн. 96 коп., який належить потерпілій ОСОБА_7 . Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптового виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 , викрав вказаний мобільний телефон та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 6170 грн. 96 коп.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою - крадіжка, вчинена повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчинених ним діяннях, розкаявшись у вчиненому.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні таємної крадіжки майна по епізоду від 10.07.2021, а тому його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та по епізоду від 25.09.2021, а тому його дії вірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою крадіжка, вчинена повторно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення за яке предбачена відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а також кримінальне правопорушення за яке предбачена відповідальність за ч. 2 ст. 185 КК України і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебувала та не перебуває.

Суд враховує рівень можливих ризиків вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення, а тому вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він не становить небезпеку для суспільства.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , добровільне відшкодування шкоди.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкціями частин статті, за якою інкриміновано його діяння.

Остаточне покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає слід призначити, застосувавши ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі.

Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання та ізоляції її від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення її від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 суттєво змінив свої погляди, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення. Запобіжний захід стосовно обвинуваченго ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 50, 51, 60, 63, 65, 67, 70, 75, 76, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 376, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки

На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю у два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ч. 1 п. 1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 686 ( шістсот вісімдесят шість) грн. 44 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8