Постанова

іменем України

23 березня 2023 року

м. Київ

справа № 552/1340/22

провадження № 51-44 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у кримінальному обвинуваченні № 0000365 від 08 квітня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Харкова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 07 квітня 2022 року приблизно о 17:00, знаходячись на вул. Ярославській у м. Харкові, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, таємно, повторно, через розбите скло проникла руками всередину приміщення торгівельного павільйону ТОВ «Аттіка 2007», звідки викрала майно на загальну суму 518 грн, яким розпорядилась на власний розсуд, заподіявши таким чином ТОВ «Аттіка 2007» майнової шкоди на вказану суму.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Аргументуючи свою позицію, прокурор вказує, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, належним чином свої висновки не обґрунтував, а також залишив поза увагою доводи сторони обвинувачення щодо безпідставності застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України. При цьому зазначає, що суд, погоджуючись з вироком в частині призначення обвинуваченій більш м`якого виду покарання ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у своєму рішенні послався лише на обставини, що пом`якшують покарання, а саме наявність тяжких хвороб, щире каяття, незначну суму викраденого майна, однак не вказав, як саме ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину.

Одночасно прокурор наголошує, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного обвинуваченій покарання, належним чином не врахував усіх обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його тяжкість, а також особу обвинуваченої, наявність у неї негативних характеристик та попередніх судимостей за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстав, зазначених у ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація її дій за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в силу положень вищенаведених норм кримінального закону, врахував обставини вчинення злочину, його тяжкість, незначну суму збитків, заподіяних протиправними діями обвинуваченої, її особу, тяжкий стан здоров`я та наявність посередніх характеристик.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом визнано з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом встановлено не було.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, урахувавши характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченої, зокрема і те, що остання була раніше судима, однак повністю відбула призначене покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, погодився з висновком місцевого суду щодо виду та розміру призначеного обвинуваченій покарання. З такими висновками погоджується і Верховний Суд.

При цьому доводи в касаційній скарзі прокурора про необґрунтоване застосування до засудженої ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Перелік обставин, які пом`якшують покарання, визначений ч. 1 ст. 66 КК України. При цьому ч. 2 ст. 66 КК України встановлено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 більш м`який вид покарання, ніж передбачено ч. 4 ст. 185 КК України, врахував наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок в порядку апеляційної процедури, з такими висновками суду першої інстанції погодився та наголосив, що визнані судом обставини, які пом`якшують обвинуваченій покарання, з урахуванням незначної вартості викраденого майна, наявності тяжкого невиліковного захворювання, яке вказує на її незадовільний стан здоров`я, а також повноцінного визнання ОСОБА_7 своєї винуватості у скоєнні інкримінованого їй злочину, вираження щирого жалю з цього приводу, осуд своєї поведінки та усвідомлення протиправності вчиненого нею діяння, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що в свою чергу, свідчить про наявність обґрунтованих підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді арешту.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, ґрунтуються на вимогах закону, є вмотивованими та обґрунтованими, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

На переконання Суду, призначене засудженій ОСОБА_7 остаточне покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу. Таким чином, підстав вважати призначене засудженій покарання явно несправедливим через його м`якість, про що прокурор вказує у своїй касаційній скарзі, не вбачається.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положеннями статей 370, 419 КПК України передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

У ході касаційного розгляду колегією суддів встановлено, що апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі прокурора доводам, ретельно їх перевірив та обґрунтовано залишив без задоволення, належним чином мотивувавши своє рішення.

За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що, на переконання сторони обвинувачення, виразилось у ненаданні апеляційним судом відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора, в ході касаційного розгляду не встановлено.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень норм кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженої, то касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року стосовно засудженої ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3