Дата документу 08.06.2022 Справа № 314/2993/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/621/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2993/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Комишуваха Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, пенсіонера, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він у першій декаді листопада 2018 року, в денний час доби, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, маючи умисел на незаконне заволодіння важливим особистим документом, а саме паспортом громадянина України з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.06.1997 перебуваючи у якості гостя у приміщенні будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де умисно з особистих інтересів викрав вищевказаний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого, разом з викраденим документом залишив місце скоєння кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

За вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 був засуджений 08.11.2019 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 357 КК до штрафу у розмірі 850 гривень.

Відповідно до п.1 Положення «Про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та затверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно п.7 вказаного Положення - записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Так, у першій декаді листопада 2018 року, у вечірній час доби, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на підроблення офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання, переніс викрадений ним вищевказаний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи з прямим умислом усвідомлюючи протиправність своїх дії, не маючи на те відповідних повноважень, порушуючи вимоги ч.7 розділу І «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року, підробив офіційний документ, а саме на першій та п`ятій сторінках паспорту громадянина України з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_8 , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.06.1997, самостійно видалив первинні фотокартки з ображенням ОСОБА_8 , після чого на їх місце вклеїв фотокартки зі своїм власним зображенням.

Таким чином, бланк паспорта громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_8 , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.06.1997, хоча відповідав за способом друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку - аналогічним бланкам паспорта громадянина України, що перебувають в офіційному обігу на території України, але до первинного змісту реквізитів паспорта громадянина країни із серійним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_7 особисто були внесені зміни: фотокартка на першій та п`ятій сторінках паспорта замінена - первинні фотокартки видалені, після чого на їх місце вклеєні інші фотокартки з зображенням ОСОБА_7 .

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 22 листопада 2018 року, в денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 маючи при собі підроблений паспорт громадянина країни з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_8 , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.06.1997, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документу, усвідомлюючи свої протиправні дії, достовірно знаючи про те, що вказаний паспорт громадянина України підроблений, прийшов до відділення № НОМЕР_2 АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» () за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.44, з метою оформлення грошового кредиту.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого документу, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, звернувся до кредитного спеціаліста АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» ОСОБА_9 , з метою оформлення грошового кредиту та надав останній підроблений ним паспорт громадянина країни з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_8 , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.06.1997, в якому на першій та п`ятій сторінках фотографія ОСОБА_8 замінена на фотографії з зображенням ОСОБА_7 .

Після цього, 22 листопада 2018 року, в денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 знаходячись у відділенні №5 АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.44, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою працівників АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, заволодів грошовими коштами в сумі 20 000 гривень, які були надані останньому на підставі кредитного договору №402, який був укладений ОСОБА_7 шахрайським шляхом, в результаті чого спричинив юридичній особі АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» () матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на те законних підстав, розпорядився вищевказаними викраденими ним шахрайським шляхом грошовими коштами на власний розсуд.

Цивільний позов по справі заявлений АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_7 на суму 37 250,00 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за

ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство);

за ч.1 ст.358 КК, як підроблення іншого офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права з метою використання його підроблювачем;

за ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підробленого документу.

Йому призначено покарання за ч.1 ст.190 КК у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень;

- за ч.1 ст.358 КК у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень;

- за ч.4 ст.358 КК у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

Згідно ч.3 ст. 72 КК покарання, призначене ОСОБА_7 у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, суд постановив виконувати самостійно.

На підставі ч.4 ст.70 КК вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.03.2021 року, яким засуджений ОСОБА_7 до покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік суд постановив виконувати самостійно.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.190 КК (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.; за ч.1 ст.358 КК у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.; за ч.4 ст.358 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.; на підставі ч.1 ст.70 КК вважати засудженим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

На підставі ч.5 ст.74 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за ч.1 ст.190, ч.1, ч.4 ст.358 КК у зв`язку з закінченням строків давності, що передбачені ст.49 КК.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.03.2021 року відповідно до ч.3 ст.72 КК виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок змінити.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора обставини справи і кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги лише щодо виду і розміру призначеного обвинуваченому покарання.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на переконання колегії суддів є слушними.

Так, згідно з ч.2 ст.4 КК кримінальна протиправність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього злочину.

У той же час, положеннями ч.1 ст.5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі.

Законом України від 22.10.2018 № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», що набули чинності з 01.07.2020 були внесені зміни до санкції частини 1 статті 190 КК збільшено розмір покарання у виді штрафу з п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом вищезазначені вимоги ст.5 КК було порушено, оскільки призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу є більш суворим, аніж передбачено санкцією ч.1 ст.190 КК (в редакції від 15.04.2008 № 270-VI), де максимальним визначено покарання за ч.1 ст.190 КК у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу суд першої інстанції застосував санкцію ч.1 ст.190 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року, що набув чинності 01.07.2020 року), яка на момент скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень ще не діяла.

Крім того, відповідно до приписів ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК, за якими передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Цим же вироком було встановлено дату вчинення кримінальних правопорушень - перша декада листопада 2018 та 22.11.2018 року.

Отже, ураховуючи вимоги Закону про кримінальну відповідальність, а саме ст.74 КК, ОСОБА_7 на цей час підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що передбачені ст.49 КК.

Крім того, прокурор вимагаючи змінити вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК на штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень взагалі не зазначив чому саме цей вид покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Вимоги прокурора в цій частині нічим не обґрунтовано.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, його особу, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, характеризується посередньо за місцем проживання, до адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, пенсіонер, є інвалідом 3 групи.

Таким чином, визначаючи розмір покарання для ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, суд діяв у повній відповідності до приписів кримінального закону.
За таких обставин апеляційні вимоги прокурора в цій частині є безпідставними і необґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.; за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.; за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн..

На підставі ч.1 ст.70 КК України вважати ОСОБА_7 засудженим шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за ч.1 ст.190, ч.1 і ч.4 ст.358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, що передбачені ст.49 КК України.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.03.2021 року відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4