Справа №585/116/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/549/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.08.2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27.09.2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185, 69 КК України до 3 місяців арешту

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року відносно ОСОБА_6 , в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021 року змінити і призначити покарання у виді громадських робіт.

Даним вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання на підставі ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік.

Строк відбування покарання визначено рахувати з часу затримання.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вступу вироку в законну силу не застосовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 16.12.2020 року №СЕ-19/119-20/15338-ТВ у сумі 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 звертав увагу суду на те, що покарання за своєю тяжкістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

Вказував, що призначаючи йому покарання, судом не повністю враховані обставини, що пом`якшують його відповідальність, а саме: добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди суд не визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки у обвинуваченого речі були вилучені при затриманні.

Апелянт вважав такий висновок суду першої інстанції невірним, оскільки він добровільно видав викрадені речі і повернув їх потерпілому цілими та неушкодженими, потерпілий жодних претензій до нього не має.

Зазначав, що призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік судом першої інстанції не було враховано думку прокурора, який просив призначити йому покарання у виді арешту, особу обвинуваченого, всі обставини, що пом`якшують покарання та інші обставини, які можуть вплинути на призначення покарання, в результаті чого покарання призначене судом першої інстанції за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї суворості.

Вважав, що для його виправлення не має необхідності в застосуванні до нього позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 09.12.2020 близько 23 год. 00 хв. у ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Ромни, по вул. Гетьмана Мазепи, виник злочинний умисел проникнути до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 та викрасти з нього чуже майно.

Після цього, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , впевнившись, шляхом візуального спостереження, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, зірвав навісний замок з вушок залізних дверей, проникнувши таким чином до підвалу. Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на вчинення крадіжки ОСОБА_6 , підійшов до дверей комори під №13 та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання з метою незаконного збагачення, розуміючи, що за вчинення злочину настане кримінальна відповідальність, впевнившись в таємності своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, зірвав навісний замок з вушок дерев`яних дверей, таким чином проникнув до комори.

Далі, ОСОБА_6 , перебуваючи в середині комори під №13, виявив алюмінієвий чавун, об`ємом 12л., алюмінієву каструлю, об`ємом 8 л., алюмінієву форму для випікання хліба, яка складається з трьох секцій, алюмінієву форму для виготовлення пельменів, навісний металевий замок. Вказані речі ОСОБА_6 склав до поліетиленового пакету, таким чином незаконно заволодів ними, після чого залишив дане приміщення.

Згідно висновку експерта від 16.12.2020 №СЕ-19/119-20/15338-ТВ за результатами судової товарознавчої експертизи ринкова вартість майна станом на момент вчинення злочину (10.12.2020), а саме алюмінієвого чавуна, об`ємом 12 л., могла складати: 188 грн.; алюмінієвої каструлі, об`ємом 8 л., могла складати 275 грн.; алюмінієвої форми, для випікання хліба, могла складати 176 грн.; алюмінієвої форми для виготовлення пельменів, могла складати 175 грн.; навісного металевого замка, могла складати 67 грн.

Діями ОСОБА_6 , які виразилися у крадіжці чужого майна, завдано матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 881 грн.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах провадження поштові повідомлення.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 , будучи повідомленими належним чином не з`явилися, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не подавали.

Від прокурора надійшла заява про розгляд кримінального провадження без його участі.

Враховуючи, те що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_6 , який є належним чином повідомленим про судове засідання, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 розглянути у його відсутність та відсутність інших учасників справи, явку яких також не визнає обов`язковою, що узгоджується з ч.4 ст. 405 КПК України.

Тому, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

За приписами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом було враховано характер, ступінь суспільної небезпеки, обставини вчиненого останнім кримінального проступку, наслідки, що настали від таких дій.

При цьому, судом було враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, офіційно ніде не працює, перебуває під наглядом у лікаря нарколога із 20.02.2019 року із ДЗ «Психрозлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. С.м. залежності», у лікаря психіатра під наглядом не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання. А також обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що б обтяжували покарання судом не встановлено.

Таким чином, саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , йому слід призначити покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст. 185 КК України, у виді одного року позбавлення волі і підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, як просить обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, в даному конкретному випадку не встановлено.

Доводи апелянта про те, що призначаючи йому покарання, судом не повністю враховані обставини, що пом`якшують його відповідальність, а саме: він добровільно видав викрадені речі і повернув їх потерпілому цілими та неушкодженими, потерпілий жодних претензій до нього не має, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки шкода завдана потерпілому злочином відшкодована завдяки діям працівників правоохоронних органів, що зумовило обвинуваченого будучи фактично викритим у вчиненні кримінального правопорушення повернути викрадене майно.

Щодо доводів апелянта про те, що призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік судом першої інстанції не було враховано думку прокурора, який просив призначити йому покарання у виді арешту, особу обвинуваченого, всі обставини, що пом`якшують покарання та інші обставини, які можуть вплинути на призначення покарання, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше будичи судимим належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив тяжкий злочин проти власності, обставини вчиненого, каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення чи проступок, а тому, призначене судом першої інстанції покарання буде достатнім для сприяння перевиховання ОСОБА_6 , що, на думку колегії суддів, не було б досягнуто при призначенні останньому покарання у виді громадських робіт, як просить в апеляційній скарзі обвинувачений.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його зміни відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2021року відносно ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4