УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю слідчого ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого СВ ВП №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 , за погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004320 від 06.11.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, що вилучене 06.11.2021 під час затримання ОСОБА_3 , а саме на: мобільний телефон марки: iPhone ІМЕІ: НОМЕР_1 , який було поміщено до спеціального пакету № KIV2146733.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ ВП №4 Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві, перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004320, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.11.2021, приблизно о 06:50, за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 , почав чинити опір відносно заступника командира роти 7 батальйону 1 полку 1 УПП у м. Києві ОСОБА_6 під час виконання ним своїх службових обов`язків працівника поліції.

06.11.2021 ОСОБА_3 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

В ході затримання ОСОБА_3 в нього серед іншого було виявлено та вилучено належний йому мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ: НОМЕР_1 , який було поміщено до спеціального пакету № KIV2146733. В ході допиту підозрюваного ОСОБА_3 він повідомив, що належний йому мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ: НОМЕР_1 він знімав подію, обставини якої всебічно встановлюються під час досудового розслідування.

В клопотанні слідчий зазначає, що мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ: НОМЕР_1 є тимчасово вилученим майном, а відеозапис може мати доказове значення для всебічного та неупередженого подальшого розслідування, а передача зазначеного телефону ОСОБА_3 може вплинути на знищення відеозапису.

Постановою слідчого СВ ВП №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 , від 06.11.2021 про визнання речовим доказом та встановлення їх місця зберігання вищезазначене майно визнано речовим доказом та визначення місця їх зберігання вищезазначене майно визнано речовим доказом.

Слідчий в клопотанні зазначає, що на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на вище зазначений мобільний телефон, який було вилучено в ОСОБА_3 , з метою подальшого його збереження та запобігання, подальшого знищення.

У зв`язку з викладеним слідчий вважає наявними підстави для арешту майна.

В судове засідання слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити. Крім того повідомив, що в ОСОБА_3 на телефоні наявне відео події, однак добровільно останній не надав відеозапис.

ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання та просив відмовити. Повідомив, що на свій телефон він знімав відео та встиг його вислати своєму захиснику та в подальшому зазначене відео видалив із телефону. Зазначене відео знаходиться в його захисника.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, власника майна, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, дійшла до висновку про таке.

Судом встановлено, що в провадженні СВ ВП №4 Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві, перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 004320, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Згідно ст. 170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ч.5 ст.173 КПК України в ухвалі про арешт майна має бути зазначено: а) перелік майна, яке підлягає арешту; б) підстави застосування арешту; в) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; г) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; д) порядок виконання ухвали.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчими матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст.342 КК України, та майно відносно якого ініціюється питання про накладення арешту, відповідає критеріям, визначеними ч. ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого СВ ВП №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 , від 06.11.2021 про визнання речовим доказом та встановлення їх місця зберігання вищезазначене майно визнано речовим доказом та визначення місця їх зберігання вищезазначене майно визнано речовим доказом.

При цьому, слідчий суддя, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна виправдовує втручання у права та інтереси власників майна.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється розслідування у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення даного клопотання та застосування ініційованого слідчим заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасове вилучене майно 06.11.2021, а саме: мобільний телефон марки iPhone IMEI НОМЕР_1 , який вилучений та належить ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1