ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/575/22 Справа № 430/28/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Степовий Антрацитівського району Луганської області, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до трьох місяців.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 07 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не надано достатнього підтвердження вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, що ставить під сумнів обгрунтованість підозри.

Також посилається на недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_8 , якщо і перебував у складі незаконного збройного формування, то, згідно показанням свідків, грав у ньому другорядну роль. Крім того, вказані події мали місце у 2014 році, тобто більше, ніж за сім років до початку щодо нього досудового розслідування, і за період, що збіг, відомості про оголошення його розшуку, або причетність його до будь-якої незаконної діяльності, або про наявність в нього судимостей, відсутні. На даний час він досяг віку у 56 років, що істотно знижує суспільну небезпечність його особи та цінність як мобілізаційного ресурсу.

Крім того вказує на відсутність відомостей про час взяття ОСОБА_8 під варту і фактичне місце його перебування на час розгляду клопотання, а також на процесуальні порушення, допущені прокурором.

Обгрунтовуючи свої апеляційні вимоги, прокурор вказує, що оскаржувана ухвала суду є необгрунтованою і незаконною, а висновки суду не повідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, а досудовим розслідуванням достовірно встановлено та підтверджено матеріалами провадження всі фактичні обставини, що мають значення.

Вказує, що посилання суду на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину більше, ніж 7 років тому є безпідставним, оскільки в останнього було вилучено посвідчення учасника незаконного збройного формування «військо донське», а отже весь час починаючи з 2014 року підозрюваний залишався його учасником.

Крім того зазначає, що відповідне клопотання було направлено, з належним його оформленням, електронною поштою на адресу суду.

Згідно відомостей, наданих прокурором, ОСОБА_8 утримувався під вартою в ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» ГУВП в Луганській області, зв`язок із яким втрачено, оскільки відповідна територія внаслідок збройної агресії Російської Федерації є тимчасово непідконтрольною органам державної влади України, і місцезнаходження підозрюваного на даний час невідоме, у зв`язку із чим відсутня можливість забезпечення його участі в апеляційному розгляді, в тому числі в режимі відеоконференції. З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе, як виняток, розглянути апеляційну скаргу прокурора за участю захисника, втім за відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з викладених у ній підстав; захисника, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність; перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити:
1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;
5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою крім відомостей, зазначених у статті 184 КПКУкраїни, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що наведені ним обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя вказаних вимог процесуального закону дотримався не в повному обсязі та не надав належної оцінки встановленим обставинам, що мають значення для питання, яке вирішується.

Так, слідчим суддею не було достатньою мірою враховано, що ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, з огляду на те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прямо вказують на ОСОБА_8 як особу, що брала участь у діяльності підрозділу т.зв. «Всевеликого Війська Донського». Посилання слідчого судді на його, ймовірно, другорядну роль у діяльності вказаного формування суд апеляційної інстанції вважає такими, що не обгрунтовують ані відсутності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, ані істотного зниження вагомості встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Крім того необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Також щодо цього підозрюваного існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у виді: переховування від органів досудового розслідування, оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а отже з огляду на суворість покарання, що загрожує йому у випадку визнання винуватим, він дійсно може вдатися до відповідних дій; незаконного випливу на свідків у кримінальному провадженні, з якими він особисто знайомий; продовження злочинної діяльності, оскільки як місце скоєння злочину, так і місце його проживання розташовані на території, що тимчасово перебуває під контролем агресора.

Вказані ризики колегія суддів оцінює як реальні та особливо вагомі в умовах збройної агресії Російської Федерації з огляду на те, що ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування проросійської спрямованості на територіях, де на даний час ведуться активні бойові дії, та вважає, що дійсно усунення їх можливе виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, а менш обтяжливі запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вищезазначеним обставинам та прийшов до передчасного висновку про відсутність підстав для продовження застосованого до цього підозрюваного запобіжного заходу, у зв`язку із чим вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, строк тримання ОСОБА_8 під вартою продовжити.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, строк тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, - продовжити до 07 травня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3