УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року

м. Харків

справа № 638/1226/22

провадження № - в/638/171/22

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Новий Уренгой Тюменської області РФ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз засудженого 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15, частиною другою статті 190 КК України, на підставі частини першої статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі; на підставі частини першої статті 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2018 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі до покарання, призначеного за даним вироком суду, остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі,

установив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Клопотання обгрунтоване тим, що 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 190, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України та призначено йому покарання за: частиною другою статті 190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Згідно з частиною першою статті 70 КК України визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання згідно з частиною першою статті 70 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Відповідно до частини першої статті 71 КК України остаточне покарання визначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2018 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі до покарання, призначеного за даним вироком суду, і призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років і 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

04 листопада 2019 року ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року залишено без змін.

18 грудня 2019 року ухвалою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_3 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року.

Строк покарання ОСОБА_3 почав рахуватись з 29 березня 2019 року.

Відповідно до статті 12 КК України злочини, за які засуджено ОСОБА_3 , відносяться до категорії нетяжких та тяжких. Станом на 31 січня 2022 року ОСОБА_3 відбув 2/3 призначеного йому покарання.

В державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» засуджений ОСОБА_3 характеризується позитивно. Отримав декілька заохочень правами начальника установи. Стягнень не має. На даний час працевлаштований на Валківському цеглевому заводі сортувальником цегли (ТОВ «Інтерфакт-плюс» за адресою: Харківська область, Богодухівський (колишній Банківський) район, с. Костів, вул. Заводська, 107). На даному підприємстві засуджений ОСОБА_3 працює без кайданів разом з іншими цивільними особами. Тобто він не представляє для оточуючих суспільної небезпеки.

У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, зі всіма підтримує рівні стосунки. До майна установи і предметів, якими користується ставиться бережно. За характером спокійний, врівноважений. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до працівників установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Утримує своє спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті. У ставленні до засуджених та адміністрації колонії доброзичливий, тактовний. У ставленні до себе - самокритичний. За вольовими якостями - цілеспрямований. Стосунки із засудженими негативної спрямованості не підтримує. Відповідно до статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень, регулярного спілкування телефоном та отримує від них передачі.

Згідно з вироком цивільний позов не заявлявся. Вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся.

Враховуючи вищевикладене, просить звільнити ОСОБА_3 , засудженого за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року умовно-достроково

Захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 електронною поштою подав до суду клопотання, в якому у зв`язку із військовою агресією проти України та введенням воєнного стану, який продовжено та діє на даний час, постійними обстрілами м. Харкова, задля збереження життя та здоров`я учасників процесу, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Також просить звернути увагу на те, що ОСОБА_3 виявляє бажання вступити до лав Збройних Сил України для захисту держави. Крім того, просить врахувати, що на даний час у ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25) відсутня технічна можливість забезпечити участь ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тому просить проводити розгляд вказаного клопотання за його відсутності. Клопотання підтримують та просять його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання стосовно умовно -дострокового звільнення без його участі.

Прокурор ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подала до суду заяву, в якій просила розгляд клопотання проводити без її участі. Заяву про умовно -дострокове звільнення не підтримує та просить у її задоволенні відмовити, як особі, яка не довела свого виправлення.

Вважала за неможливе застосувати до ОСОБА_3 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 засуджено вироком від 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за частиною другою статті 190, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини.

Зазначила, що виходячи з приписів статті 81 КК України, головним та вирішальним є на факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Як вбачається із матеріалів особової справи ОСОБА_6 неодноразово був засуджений, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, однак після звільнення з місць позбавлення волі знову скоював нові злочини. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку засудженого та схильність останнього до скоєння злочинів.

Також встановлено, що ОСОБА_3 має стягнення за період відбування покарання, а згідно з п. 1 частини першої статті 9 КВК України засуджений повинен неухильно додержуватися правил поведінки.

Крім того, засуджений був звільнений умовно - достроково. Тобто йому вже надавався шанс на виправлення. Однак даним шансом ОСОБА_3 не скористався та вчинив суміжний злочин, що характеризує засудженого, як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка, свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки. Згідно з частиною першою статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Крім того, вчинив злочин у період іспитового строку.

ОСОБА_3 був заохочений. Але від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засудженого до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, коли засуджений дотримується вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації колонії. Наявність заохочень, сама по собі не доводить виправлення засудженого в розумінні положень частини другої статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Також встановлено, що рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія» №25 від 02 лютого 2022 року ОСОБА_3 в направленні матеріалів до суду відмовлено як особі, яка не довела свого виправлення.

Також, з інформації, відображеній у довідці про заробітну плату та працевлаштування виданою бухгалтерією установи на засудженого ОСОБА_3 , вбачається, що останній працевлаштований.

Також встановлено, що згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області засуджений ОСОБА_3 має позов на користь держави 1828 грн, який до тепер не сплачено, хоча останній був працевлаштований.

Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Вивчивши щоденник індивідуальної роботи на засудженого ОСОБА_3 та оцінку ризиків вчинення повторного правопорушення встановлено, що ОСОБА_3 стосунки з близькими не підтримує, рівень -низький. Дотримання правил трудового розпорядку задовільно, а не добре від 24 лютого 2022 року.

Натомість у висновку характеристики на засудженого ОСОБА_3 вказано, що засуджений підтримає соціальні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, тобто характеристика на засудженого, суперечить оцінці ризиків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, повинна вивчатися поведінка засудженого протягом усього строку відбуття покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань, а не за час, який безпосередньо передує розгляду цих питань.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочуваною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому вважає що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Умовно-дострокове звільнення засудженого на такий строк можливе лише при наявності виключних обставин, а таких обставин не встановлено.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань. Наголосила, що виправлення має бути доведене раніше, ніж відбуття встановленої законом частини строку покарання.

Дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 67 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Відповідно до частини другої статті 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого стягнень, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил техніки безпеки, тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Відповідно до наведених вище норм умовно дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (пункт 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року).

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, зазначено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Оскільки закон, як один із критеріїв оцінки виправлення вказує на сумлінне ставлення до праці, то у характеристиках на засуджених в обов`язковому порядку повинні відображатися причини, з яких засуджений не працює в Установі або не отримує заробіток (особисте небажання, чи об`єктивна відсутність можливості працевлаштування).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 червня 2012 № 847/5, відповідно до якої на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому десятому частини першої статті 132 Кримінально виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу та особова справа.

Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2017 року).

На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 вказаної постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 190; частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України та призначено йому покарання за: частиною другою статті 190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Згідно з частиною першою статті 70 КК України визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання згідно частини першої статті 70 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Відповідно до частини першої статті 71 КК України остаточне покарання визначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2018 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі до покарання, призначеного за даним вироком суду, і призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років і 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

04 листопада 2019 року ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року залишено без змін.

18 грудня 2019 року ухвалою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_3 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року.

Початок строку відбування покарання 29 березня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 29 червня 2023 року.

На момент розгляду клопотання станом на 21 червня 2022 року засуджений відбув 03 роки 02 місяці 23 дні, невідбута частина строку покарання становить 1 рік 8 днів.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02 квітня 2019 року.

З 02 квітня 2019 року утримувався в Полтавському слідчому ізоляторі. За час тримання характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 21 листопада 2019 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

За час відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок, умові відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази. Стягнень не має.

У період з 11 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року проходив курс лікування в Темнівській багатопрофільній лікарні № 100 в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Постановою начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» від 05 квітня 2021 року переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації як засуджений, який стає на шлях виправлення.

Відповідно до характеристики від 15 червня 2022 року до праці ставиться сумлінно, чесно виконує свої трудові обов`язки та ніколи не відмовлявся від праці.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, має позитивну соціальну спрямованість, подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується у роботі та побуті, здійснює за ними належний догляд.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Виконує роботи із самообслуговування.

Залучається до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території. Приймає активну участь у суспільно-корисній праці. Проявляє ініціативу у виконанні робіт з благоустрою відділення та прилеглої території, зразково виконує цю роботу, надає допомогу в оформленні наочної інформації.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». До реалізації програми відноситься сумлінно.

Навчався. та закінчив. «Олексіївський. навчальний центр (№. 25)» та здобув професію «Токар» у листопаді 2020 року.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, читає художню та духовну літературу.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Відповідно до статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов.

Свою вину визнав повністю.

Термін застосування статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо зміни умов тримання - за відбуттям третини призначеного строку покарання, а саме 30 серпня 2020 року. Рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» від 02 вересня 2020 року в зміні умов тримання відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» від 31 березня 2021 року, де йому було задоволено у застосуванні пільги, як особі яка стає на шлях виправлення. Постановою начальника колоній від 05 квітня 2021 року переведений на дільницю соціальної реабілітації.

Термін застосування статті 82 КК України щодо заміни покарання більш м`яким - за відбуттям половини призначеного строку покарання 15 травня 2021 року. Рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» від 09 червня 2021 року в направленні матеріалів до суду відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно статті 81 Кримінального кодексу України - за відбуттям двох третин призначеного строку покарання, а саме 29 січня 2022 року. Рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» від 02 лютого 2022 року в направленні матеріалів до суду відмовлено як особі, яка не довела свого виправлення.

Під час відбування покарання засуджений на профілактичному обліку не перебував.

Згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року має позов на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1828 грн.

За час відбування покарання характеризується добре.

Засуджений ОСОБА_3 виводився на оплачувані роботи: жовтень 2020 року; січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року. В січні 2022 року виводився на оплачувані роботи і працював на посаді «підсобний робітник».

Відповідно до довідки начальника дільниці соціальної реабілітації державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_7 , ОСОБА_3 має заохочення у виді подяки - 08 квітня 2020 року, 13 листопада 2020 року, 19 липня 2021 року, 24 січня 2022 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та 24 травня 2019 року має стягнення у виді догани за зберігання забороненого предмета (сім-картка мобільного оператора).

Дослідженням особової справи засудженого ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий: 20 грудня 2006 року Лубенським міським судом Полтавської області за статтею 185 частиною третьою, 15 частиною третьою, 185 частиною третьою, 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки. Постановою від 18 грудня 2007 року Лубенського міського суду Полтавської області іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_3 в місця позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 24 лютого 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 день за постановою від 16 лютого 2010 року Ленінського районного суду міста Полтави, відповідно до вимог статті 81 КК України;

20 грудня 2006 року Лубенським міським судом Полтавської області за статтею 190 частиною другою, 185 частиною другою, 70 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений 15 грудня 2011 року за відбуттям строку покарання;

05 червня 2012 року Київським районним судом міста Полтави за статтею 185 частиною другою, 190 частиною другою, 70 частиною першою КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки; 07 липня 2014 року знятий з обліку по кінцю іспитового строку;

02 жовтня 2012 року Лубенським районним судом Полтавської області за статтею 190 частиною першою КК України до 1 року обмеження волі. Звільнений 20 січня 2014 року за відбуттям строку покарання;

14 квітня 2015 року Лубенським міським судом Полтавської області за статтею 185 частиною тертьою КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою від 15 лютого 2016 року Крюківського районного суду міста Кременчук Полтавської області, керуючись статтями 7, 9, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_3 в строк покарання, призначеного вироком Лубенського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 14 квітня 2015 року по 11 червня 2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнений 16 лютого 2018 року за відбуттям строку покарання;

22 травня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за статтею 185 частиною другою КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі статтею 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки.

Засуджений 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за статтею 190 частиною другою, 15 частиною другою, 185 частиною третьою, 70 частиною першою КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі статті 71 частини першої КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання у виді 3 місяців позбавлення волі за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2018 року цього ж суду, яким засуджувався за статтею 185 частиною другою КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки, - і остаточно до відбуття призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2020 року початком строку відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_3 згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року визначено дату його застримання - 29 березня 2019 року.

Початок строку: 29 березня 2019 року. Кінець строку: 29 червня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, однак після звільнення з місць позбавлення волі знову скоював нові злочини. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку засудженого та схильність останнього до скоєння злочинів.

При цьому, засуджений був звільнений умовно-достроково. Тобто йому вже надавався шанс на виправлення. Однак ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин, що характеризує засудженого, як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності.

Крім того, вчинив злочин у період іспитового строку.

При тому, що ОСОБА_3 був заохочений суд зауважує, що від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засудженого до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, коли засуджений дотримується вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації колонії.

А наявність заохочень, сама по собі, не доводить виправлення засудженого в розумінні положень частини другої статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Також суд звертає увагу, що рішенням комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 від 02 лютого 2022 року ОСОБА_3 в направленні матеріалів до суду відмовлено як особі, яка не довела свого виправлення.

Крім того, встановлено, що відповідно до вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області засуджений ОСОБА_3 має позов на користь держави 1828 грн, який до тепер не сплачено, хоча останній був працевлаштований.

Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочуваною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.

Оскільки умовно дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд вважає, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_3 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_3 виявляє бажання вступити до лав Збройних Сил України для захисту держави суд не приймає. Як зазначив захисник у клопотанні, ОСОБА_3 має незадовільний стан здоров`я, хворіє на хронічний вірусний гепатит С.

Жодних доказів написання заяв про вступ до лав Збройних Сил України засудженим суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження його придатності до несення військової служби. А суд не наділений відповідними повноваженнями встановлювати такі обставини.

Невідбутий строк покарання засудженого на час розгляду клопотання становить 1 рік 8 днів, що у подальшому не позбавляє права звернутися до суду з відповідним клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини, правову позицію прокурора, суд вважає, що наразі відсутні достатні підстави для висновку про умовно дострокове звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення.

Враховуючи викладене, відсутність доказів, які б свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суд доходить висновку про залишення клопотання без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,засудженого 11 вересня 2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за частиною другою статті 190, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185, частиною першою статті 70 КК України, частиною першою статті 71 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років і 3 (трьох) місяців позбавлення волі - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 21 червня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1