ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/214/22 Справа № 711/8244/18 Категорія: п.10 ч.1 ст.284 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2021 року, якою кримінальне провадження №0000046 від 15.03.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України закрите на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового слідства,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2021 року клопотання захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 задоволене та кримінальне провадження №0000046 від 15.03.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України закрите на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового слідства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2021 р. щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за обвинуваченням за ч.3 ст.368 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що вказана ухвала унеможливлює виконання основоположних принципів Кримінального закону, який має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Статтею 412 КПК України регламентовано, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим Кримінальним процесуальним законодавством України, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Істотними порушеннями кримінального процесуального закону вважається неправильне застосування вимог Кримінального процесуального кодексу України, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Суд при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Істотні порушення кримінального процесуального закону можуть стосуватися доказування, забезпечення прав учасників кримінального провадження, додержання процесуальних строків та інших питань.

Судом першої інстанції вказано, що обвинувальний акт затверджений прокурором з порушенням строків досудового розслідування. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку з таких обставин.

Так, згідно з положеннями ст.118 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до ч.1 ст.115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Як вбачається з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.03.2018 р. на підставі рапорту прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , в порядку ст.214 КПК України розпочато кримінальне провадження №0000046 щодо можливого вимагання в одержанні неправомірної вигоди, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

22.06.2018 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

11.08.2018 р. постановою керівника Черкаської місцевої прокуратури строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 22.09.2018 р.

20.09.2018 р. прокурором Черкаської місцевої прокуратури повідомлено про завершення досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та відкрито матеріали іншій стороні в порядку ст.290 КПК України.

25.09.2018 р. захисники, та підозрювані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознайомилися з матеріалами досудового розслідування.

26.09.2018 р. захисником у порядку ст.290 КПК України внесено клопотання про відкриття інших матеріалів кримінального провадження (ухвал апеляційного суду, на підставі яких проведено негласні слідчі (розшукові) дії).

За результатами розгляду клопотання прокурором 27.09.2018 р. винесено постанову про відмову в його задоволенні.

28.09.2018 р. захисником у порядку ст.290 КПК України відкрито стороні обвинувачення матеріали, які вони планували використати в суді.

Отже, строк досудового розслідування сплив 30.09.2018 р.

28.09.2018 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вручено обвинувальний акт та підписано супровідний лист про направлення обвинувального акту, який отримано Придніпровським районним судом 01.10.2018 р.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 115 КПК України якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Враховуючи те, що 29 та 30.09.2018 р. були вихідними днями, то направлення та фактичне отримання судом обвинувального акту відбулося в межах строків досудового розслідування.

За таких обставин, апелянт вважає, що жодних порушень, з боку органу досудового розслідування не допущено.

Окрім того, Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 р. «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» доповнено частину першу статті 284 КПК України пунктом 10.

Пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України в редакції даного закону, на підставі якого судом закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , передбачено закриття кримінального провадження в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII передбачено, що зміни, згідно з якими частина 1 статті 284 КПК України була доповнена пунктом 10, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018 р.

Відповідно до пункту 2 рішення КСУ у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, № 1-7/99 від 09.02.1999), відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Таким чином, виключення із загального правила зворотної дії законів у часі, передбачене ст.58 Конституції України, стосується саме матеріального, а не процесуального закону, в той час як положення ст. 284 КПК України не встановлюють випадків пом`якшення або скасування відповідальності особи.

Наразі Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 р. доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України п. 10, а відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України внесені до ЄРДР 15.03.2018 р., тому підстави для закриття кримінального провадження за закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час винесення рішення про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Апелянт також зазначив, що закріплення можливості закінчити досудове розслідування за наявності формальних підстав (таких як сплив строків його проведення) суперечитиме завданням кримінального провадження, які полягають, зокрема, і в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (частина перша статті 2 КПК).

Захисниками ОСОБА_12 та ОСОБА_10 подано спільне заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , в якому вони просили ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2021 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

В обґрунтування доводів даного заперечення захисники зазначили про те, що ухвала місцевого суду мотивована тими обставинами, що «21.06.2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 22.06.2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що не є тяжкими чи особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи.

11.05.2018 року постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_15 строк досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000046 продовжено до 3 місяців, тобто до 22.09.2018 року.

20.09.2018 року процесуальним керівником у справі - ОСОБА_16 було прийнято рішення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів справи стороні захисту. При цьому, строку досудового розслідування лишалось 2 дні (до 22.09.2018 року).

25.09.2018 року стороною захисту, в особі захисників, та підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було повністю виконано вимоги ст. 290 КПК України. З урахування залишку - 2 днів строків досудового розслідування (строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не враховується у строки досудового розслідування, відповідно до ч.3 ст. 219 КПК України), кінцева дата закінчення строків досудового розслідування є 27.09.2018 року.

28.09.2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було вручено обвинувальний акт, та того ж дня прокурором було підписано супровідний лист про направлення обвинувального акту з реєстром досудового розслідування до суду. І тільки 01.10.2018 року обвинувальний акт з додатками по матеріалам кримінального провадження № 0000046 було нарочно подано до Придніпровського районного суду м. Черкас.

Таким чином, прокурор звернувся до суду 01.10.2018 року з пропуском 4 днів строків досудового розслідування, тримісячний строк розслідування якого закінчився 27.10.2018 року, затвердивши навіть обвинувальний акт за межами строків досудового розслідування на 1 день, а саме 28.10.2018 року.

При цьому, суд першої інстанції, при прийнятті рішення взяв до уваги аналогічні позиції, викладені в ухвалах та постановах Верховного Суду від 26.05.2020, у справі 712/6375/18 та в ухвалі Верховного Суду від 15.03.2021 року по справі № 676/6116/18, та постанови ВС від 04.07.2019 року у справі № 128/1266/16-к.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, прокурор ОСОБА_17 подав апеляційну скаргу та просить ухвалу суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального закону.

В обґрунтування своєї позиції апелянт, зазначає, що: «Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» доповнено частину першу статті 284 КПК України пунктом 10.

Пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України в редакції даного закону, на підставі якого судом закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , передбачено закриття кримінального провадження в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII передбачено, що зміни, згідно з якими частина 1 статті 284 КПК України була доповнена пунктом 10, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018.

Відповідно до пункту 2 рішення КСУ у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, № 1-7/99 від 09.02.1999), відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Таким чином, виключення із загального правила зворотної дії законів у часі, передбачене ст. 58 Конституції України, стосується саме матеріального, а не процесуального закону, в той час як положення ст.284 КПК України не встановлюють випадків пом`якшення або скасування відповідальності особи.

Наразі Законом 2147-VIII від 03.10.2017 доповнено частину першу статті 284 КПК України пунктом 10, а відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України внесені до ЄРДР 15.03.2018, тому підстави для закриття кримінального провадження за закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, відсутні».

Вважають за неможливе погодитись з позицією апелянта, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII зазначено, що: «Підпункти 11 - 27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін».

Відповідно до п.1 розділу 6 Прикінцеві положення, Закону № 2147-VIII: «Цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 31, ст. 545), опублікованим у газеті «Голос України», крім: змін до Закону України "Про Вищу раду правосуддя", передбачених розділом 4 цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону; змін до частини третьої статті 82, пунктів 4, 6 частини першої статті 106, статей 133, 147, 152, 155, розділу XII Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30.11.2017 року: «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» зазначено: «Визначити днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року».

Таким чином, зміни внесені Законом України № 2147-VIII до ст. 284 КПК України введені в дію через три місяці з початку роботи Верховного Суду, а саме 15.03.2018 року.

Дана позиція відображена у правовому висновку, який зробив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати в ухвалі від 12.05.2021 року по справі № 243/14924/19, провадження № 51-2307ск21: «В контексті цього Верховний Суд звертає увагу, що «набуття чинності Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до ч. 1 ст. 284 КПК України, і останні введені в дію 15 березня 2018 року».

Посилання прокурора на заявлене стороною захисту 26.09.2018 року клопотання, яке було заявлено в межах строку досудового розслідування, та факт відкриття стороною захисту стороні обвинувачення своїх матеріалів 28.09.2018 року, як на підставу продовження строку досудового розслідування не є підставою продовження строку досудового розслідування, оскільки це не передбачено КПК України.

Твердження прокурора про наявність саме істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 412 КПК України, як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції взагалі не відповідають вимогам Закону.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:

1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито;

2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду;

3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;

4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;

5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;

6) порушено правила підсудності;

7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

На інші підстави, визначені Законом, для скасування ухвали суду першої інстанції прокурор не посилається.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18 від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18 від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20 від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20). Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі Вищого антикорупційного суду (ухвала Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2020 року та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 991/6516/20).

Враховуючи викладене, обвинувальний акт затверджений та направлений до суду прокурором, за відсутності у нього повноважень для прийняття такого процесуального рішення, а тому кримінальне провадження закрито судом на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України з дотриманням норм матеріального та процесуального Закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Своє рішення про закриття даного кримінального провадження суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт поданий до суду після закінчення строків досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно приписів статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Тобто, суд може проводити розгляд кримінального провадження лише щодо особи, якій висунуто обвинувачення. При цьому, висунення обвинувачення повинно бути проведено у законодавчо визначений процесуальний спосіб, що передбачає: вчинення такої дії компетентною особою та в межах строків досудового розслідування, визначених ст.219 КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000046 відомості про яке внесено до ЄРДР 15.03.2018 р. щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складено та затверджено 28.09.2018 р.

Проте, приписами статті 219 КПК України граничним строком досудового розслідування визначено саме день звернення до суду з обвинувальним актом, а не його складання та затвердження.

Частина 2 ст.113 КПК України передбачає, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження супровідний лист про направлення вищевказаного обвинувального акта до Придніпровського районного суду м.Черкаси підготовлено 28.09.2018 р., а матеріали кримінального провадження №0000046 були подані до канцелярії суду лише 01.10.2018 р. про що свідчить відповідна печатка суду щодо їх реєстрації, тобто поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, а не дата вказана у супровідному листі, відомості про те, що матеріали вказаного провадження надходили поштою, в матеріалах справи відсутні, і судом першої інстанції було встановлено, що вищезазначений обвинувальний акт було подано до суду нарочно.

Матеріали провадження не містять доказів того, що в даному кримінальному провадженні строк досудового розслідування продовжувався в установленому КПК України порядку, а також, що досудове розслідування зупинялося. Таких доказів прокурором не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, та не наведено відповідних обґрунтувань в апеляційній скарзі.

Слід зазначити, що встановлені процесуальним законодавством строки являють собою своєрідний важіль дотримання правової дисципліни усіма учасниками процесу. За рахунок дотримання процесуальних строків забезпечується реалізація принципу правової визначеності і права на справедливий суд (що закріплений ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово підкреслює, що право на справедливий суд закріплює базовий принцип правосуддя - «правової визначеності». Даний принцип гарантує кожному можливість розуміти та передбачати можливість однакового застосування норм закону незалежно від органу чи особи, якої він стосується.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає і Конституційний Суд України. В широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №556/1381/18, від 01.07.2021 р. у справі №752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №712/6375/18, від 15.03.2021 р. у справі № 676/6116/18, від 05.04.2021 р. у справі № 676/804/20).

Відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.

Строк досудового розслідування не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру, звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п.1 ст.6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч.1 ст.21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.

Тому застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом оскільки: строки досудового розслідування є граничними, положення ч.5 ст.294 КПК виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився.

Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст.2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт порушення стороною обвинувачення строків досудового розслідування, що відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування, зазначених у ст. 219 КПК України, не допущено, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що ухвала Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України відповідає вимогам закону і підстав для її скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.404, п.1 ч.1 ст.407, ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді