09.08.2022 Єдиний унікальний номер 205/7495/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001496 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, пенсіонера, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 01 грудня 2018 року близько 15.00 год. перебував у будинку АДРЕСА_2 , де у нього на грунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження останньому. Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки по ділянці обличчя, а саме, у ліву сторону нижньої щелепи, від якого останній втратив рівновагу та впав на диван. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 , який лежав на дивані, ще два удари лівою та правою рукою в праву та ліву сторони нижньої щелепи, один удар лівою рукою по підборіддю та один удар по носі. Своїми ударами ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 такі тілесні ушкодження: відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи, а саме, перелом тіла нижньої щелепи праворуч, та перелом гілки нижньої щелепи ліворуч, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, тобто ушкодження, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідки, передбачені у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що з потерпілим він знайомий десь з 1991 року, іноді разом розпивали алкогольні напої. Так, обвинувачений пояснив, що 30 листопада 2018 року, потерпілий ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до нього за місцем мешкання, маючи при собі ніж, та просив піти з ним для з`ясування відносин з кимось. ОСОБА_3 відмовився йти з потерпілим, а тому ОСОБА_5 пішов сам. Після чого, 01.12.2018 року приблизно після 09.00 год. (більш точного часу він не пам`ятає), ОСОБА_3 побачив потерпілого в магазині на АДРЕСА_3 , який був в неадекватному стані та купляв горілку і цигарки, тілесних пошкоджень на обличчі ОСОБА_5 він не побачив, оскільки останній мав на той час бороду. Отже, обвинувачений ОСОБА_3 заперечує, що він був 01 грудня 2018 року близько 15.00 год. у будинку АДРЕСА_2 , тобто за місцем мешкання потерпілого, а також заперечує факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в той день, обґрунтовуючи тим, що він з ранку 01.12.2018 року та до 17.00 год. 02.12.2018 року знаходився в лікарні швидкої медичної допомоги, де доглядав за своєю мати. Після 17.00 год. 02.12.2018 року його в лікарні змінила його колишня цивільна дружина. Обвинувачений вважає, що потерпілий звинувачує його через те, що він не погодився йти з ним напередодні на з`ясування відносин.

Попри не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у інкримінованому йому злочині, його вина в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України при викладених у даному вироку обставинах, знайшла своє повне підтвердження у поясненнях потерпілого та свідка, а також з інших безпосередньо досліджених судом доказах. Які суд вважає належними та допустимими.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_3 приблизно більше п`яти років, є сусідами, та були випадки коли вони разом вживали алкогольні напої, іноді були з обвинуваченим конфлікти. Так, потерпілий пояснив, що 01 грудня 2018 року приблизно о 14.00 год., (більш точного часу він не пам`ятає), у нього закінчилися цигарки і він пішов до магазину і зустрів там обвинуваченого ОСОБА_3 , який запропонував йому купити пляшку горілки, потерпілий спочатку не погодився, однак потім погодився та купив пляшку, після чого вони пішли до дому за місцем мешкання потерпілого. Далі, на вулиці вони зустріли їх знайомого ОСОБА_7 та всі в трьох пішли додому за місцем проживання потерпілого. Прийшовши до будинку потерпілого, він, тобто потерпілий, разом з обвинуваченим ОСОБА_3 почали вживати горілку, а Руслан пив чай. Потерпілий зазначив, що через деякий час ОСОБА_7 пішов додому нагодувати собак і потерпілий запропонував обвинуваченому також йти додому, оскільки йому на наступний день потрібно було йти на роботу. Проте, обвинувачений ОСОБА_3 відмовився йти до дому та обурився, після чого ОСОБА_3 вдарив його один раз кулаком правої руки по обличчю, а саме, у ліву сторону нижньої щелепи, від якого потерпілий втратив рівновагу та впав на диван, та відчув, що в нього болить щелепа. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_3 наніс потерпілому, ще два удари лівою та правою рукою в праву та ліву сторони нижньої щелепи, ударив по підборіддю та по носу. Потерпілий зазначив, що після ударів він ймовірно знепритомнів, та коли прийшов до тями, то побачив, що ОСОБА_3 був ще на кухні та в цей час повернувся ОСОБА_7 , який почав спілкуватися з ОСОБА_3 , після чого останній пішов. Потерпілий розповів про побиття Руслану та викликав працівників поліції, а вранці наступного дня він самостійно пішов до лікарні, у нього був відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи, що спричинили тривалий розлад здоров`я, понад 21 день. Потерпілий вказав, що обвинувачений не вибачився, а тому просить призначити йому суворе покарання.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 свідчив, що він 01 грудня 2018 року (часу не пам`ятає) виносив сміття з дому та зустрів обвинуваченого ОСОБА_3 разом з потерпілим ОСОБА_5 , які йшли йому на зустріч та захотіли випити алкогольні напої. Свідок за компанію пішов з ними до місця мешкання потерпілого, де останній поставив на стіл пляшку горілки, яку стали випивати ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , а свідок пив чай. Свідок пояснив, що через деякий час ОСОБА_3 запропонував відкрити другу пляшку горілки, потерпілий не хотів, однак обвинувачений дістав другу пляшку, відкрив її та трохи випив. Коли був свідок, то скандалу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було, вони слухали музику, танцювали. Після чого, свідок пішов додому на деякий час нагодувати собак, а саме, його не було приблизно 15 20 хвилин, а вже після повернення до місця мешкання потерпілого, він побачив, що потерпілий ОСОБА_5 лежав на ліжку, а обвинувачений ОСОБА_3 був поруч. Потерпілий попросив рушник, яким витер щось біля носу і ліг знов на ліжко. Свідок пояснив, що після цього він пішов в іншу кімнату дивиться телевізор, ніякого шуму не чув. Через деякий час потерпілий сказав, що погано себе почуває та всім треба йти додому, а сам зайшов до кімнати, де свідок дивився телевізор, приліг на ліжко. Згодом прийшов обвинувачений ОСОБА_3 присів на коліна біля потерпілого та погладив його по голові, після чого ОСОБА_3 пішов випив ще горілки, трохи ще постояв біля потерпілого, потім пішов допив пляшку горілки, та вже після цього пішов з будинку. Свідок зазначив, що провів ОСОБА_3 , зачинивши за ним двері. Після того, як ОСОБА_3 покинув будинок потерпілого, ОСОБА_5 розповів ОСОБА_8 , що ОСОБА_3 без причини його вдарив в щелепу, та потерпілий скаржився на головний біль, підвищення тиску. Через декілька годин у потерпілого опухло лице з одного боку, потім і з іншого, щелепою він вже не міг рухати. Знає, що потерпілий викликав поліцію, а потім звернувся до лікарні за медичною допомогою.

Таким чином, на думку суду, зазначені вище показання потерпілого ОСОБА_5 , а також свідка ОСОБА_8 повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його непричетності до вчиненого злочину та про те, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому. Крім того, зазначені показання можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є належними та допустимими, доповнюють один одного та знаходяться у взаємозв`язку з іншими доказами, добутими під час досудового слідства та дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 просив прийняти міри до малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_9 , який 01.12.2018 року близько 14.00 год. спричинив йому фізичний біль;

- висновком спеціаліста № 507 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, дослідження почато 06.02.2019 року, закінчено 13.02.2019 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, а саме, перелом тіла нижньої щелепи праворуч, та перелом гілки нижньої щелепи ліворуч, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), чи удару об такий (такі), можливо в термін, на який вказую обстежений. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);

- випискою 24354 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 ;

- висновком судової медичної експертизи № 2394е від 29.07.2019 року, згідно якої у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, а саме, перелом тіла нижньої щелепи праворуч, та перелом гілки нижньої щелепи ліворуч. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів), чи удару об таких (такі), індивідуальні особливості травмуючого предмету (предметів), на характері тілесних ушкоджень не відобразилися. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто в термін на який вказує обстежений. Виявлені тілесні ушкодження спричинені від не менш як 1-ї механічної дії. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не характерні для утворення при падінні з висоти власного зросту. Виявлені тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення на який вказує ОСОБА_5 , в ході проведення слідчого експерименту від 23.07.2019 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.07.2019 року та фото таблицею до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 , в присутності понятих та спеціаліста вказав про обставини, спосіб і механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, які аналогічні показам, даним під час даного судового розгляду;

- висновком судової медичної експертизи № 2607е від 22.08.2019 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, згідно якої за своїм характером виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, термін зрощення кісткової тканини не менш ніж 21 день. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо сказати, що вони спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою в 16 МКЛ (02.12.2018 року), тобто в термін на який вказує обстежений.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , але ж до їх показів суд ставиться критично, оскільки з приводу обставин даного кримінального правопорушення показів жодних не надали.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_10 , колишня цивільна дружина обвинуваченого ОСОБА_3 , пояснила, що вони з ОСОБА_3 не проживають з 2011 року, але вона дуже часто приходила до нього за місцем мешкання. Пояснила, що в ніч з 31.11.2018 року на 01.12.2018 року вона ночувала у ОСОБА_3 . Так, 01.12.2018 року з 08.00 год. до 09.00 год. їй зателефонувала донька та попросила забрати посилку з пошти, та свідок попросила обвинуваченого ОСОБА_3 забрати посилку. Пояснила, що обвинувачений приблизно о 08.45 год. пішов на пошту, а свідок пішла до себе додому. В цей день свідок більше не поверталася до обвинуваченого ОСОБА_3 додому, та його не бачила. Крім того, пояснила, що ОСОБА_3 в той день їй зателефонував та повідомив, що забрав посилку і сказав, що в нього зламався автомобіль. Також, свідок, вказала, що зі слів її невістки, яка їй зателефонувала в 12.00 год., вона прийшла з лікарні, оскільки її змінив ОСОБА_3 , так як необхідно було доглядати за його мати, яка знаходилась на лікуванні. Крім того, доповнила, що напередодні приходив потерпілий ОСОБА_5 до квартири обвинуваченого ОСОБА_3 та хотів з кимось розібратися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , свідчила, що 01.12.2018 року вона в лікарні доглядала за бабусею, приблизно об 11.00 годині, її в лікарні змінив обвинувачений ОСОБА_3 , вона поїхала до дому, передала йому інформацію про необхідні ліки, запаху алкоголю від ОСОБА_3 не чула.

Крім того, що свідок ОСОБА_12 01.12.2018 року після 11.00 год. обвинуваченого ОСОБА_3 не бачила, вона є родичкою обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, невісткою, тому суд не бере до уваги її покази та ставиться до них критично.

Допитаний в судовому засіданні з боку захисту свідок ОСОБА_11 , суду пояснив, що він 01.12.2018 року після 09.00 збирався до магазину «АТБ», на вулиці до нього підійшов сусід ОСОБА_3 , який попросив його підвести до лікарні та забрати ОСОБА_12 . Свідок пояснив, що він відвіз обвинуваченого до лікарні, забравши його з АДРЕСА_4 , після чого він побачив обвинуваченого ОСОБА_3 вже 03.12.2018 року.

Тобто, ні свідок ОСОБА_10 , ні свідок ОСОБА_11 , ні свідок ОСОБА_12 не бачили обвинуваченого ОСОБА_3 01.12.2018 року після 11.00 год.

Отже, доводи обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_8 , який його бачив саме 01.12.2018 року разом з потерпілим за адресою проживання останнього під час розпивання ними алкогольних напоїв, який безпосередньо від потерпілого дізнався про факт нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 , а доводи обвинуваченого що він 01.12.2018 року з 11.00 год. та до 02.12.2018 року знаходився в лікарні не підтверджуються жодним належним доказом.

Необхідно відмітити, що покази потерпілого, крім того, узгоджуються з протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього, підтверджуються послідовністю його дій, а саме, протоколом прийняття від нього заяви саме 01.12.2018 року, випискою з АРМ 102, в підтвердження того, що потерпілий викликав поліцію по факту нанесення йому тілесних ушкоджень чоловіком на ім.»я ОСОБА_9 , при цьому телефонував неодноразово, випискою із медичної картки амбулаторного хворого, згідно якої потерпілий поступив 03.12.2018 року з діагнозом відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи праворуч тіла, ліворуч гілки, повна вторинна адентія верхньої щелепи та нижньої щелепи.

Таким чином, проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його непричетності до спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та зіставивши їх з іншими доказами по справі, суд розцінює їх як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні, суд виходить з того, що обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження (ст. 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

До того ж, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суд приймає як належні та допустимі докази по даній справі покази потерпілого та свідка ОСОБА_8 , які між собою є взаємоузгодженими щодо того, що саме, обвинувачений ОСОБА_3 01.12.2018 року близько 15.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілого, на грунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим, умисно спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження останньому.

Тоді як, покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 не спростовують покази потерпілого та свідка ОСОБА_8 , а тому зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просила виправдати ОСОБА_3 , проте суд ретельно перевіривши доводи сторони захисту, вважає, що відсутні законні підстави для виправдання обвинуваченого, оскільки його винуватістьу вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України в судовому засіданні встановлена, та доведена доказами, які суд вважає належними та допустимими.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, як умисні дії, що виразилися в умисному спричинені середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Отже, дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.

Враховуючи фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, суд надає оцінку способу та обставинам їх завдання, тобто судом встановлено, що обвинувачений свідомо в ході раптово виниклого конфлікту спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідки, передбачені у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачених ст. 66 КК України під час судового розгляду судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступіньтяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується задовільно.

З урахуванням відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений вину не визнав та не вибачився перед потерпілим, думку учасників судового розгляду щодо міри покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах установленою санкцією статті обвинувачення, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. ст. 75 та 76 КК України, встановивши йому іспитовий строк.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в два роки.
На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1