Дата документу 11.05.2022 Справа № 333/4579/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4579/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/958/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 квітня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 квітня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутністю будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його тримання під вартою на цей час.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що матеріали справи свідчать про його задовільну поведінку та він зобов`язується з`являтися до суду доводити правоту.
Зазначає, що потерпіла, яка витягла з його карману ключі, грошові кошти в сумі 500 грн. та телефон, не була притягнута до кримінальної відповідальності, проте, він обвинувачується в тому, що коли він побіг за нею, щоб забрати свої речі, вона кинула в нього свою сумку, яку він взяв в руки та сидів і чекав на неї, проте, вийшов незнайомий йому чоловік та вдарив його по голові, після чого він знепритомнів, а коли він прийшов до тями вже на місці були поліцейські.
Зауважує, що ніхто не зобов`язується доводити свою невинність у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав подану апеляційну скаргу без доповнень.
Повідомлені належним чином прокурор та захисник обвинуваченого у судове засідання апеляційного суду не з`явились, із заявами про відкладення розгляду справи не звертались.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певного ризику, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, яке відноситься до категорії тяжких умисних корисливих злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів проти власності до покарання у вигляді позбавлення волі, а маючи не зняту та не погашену судимість, знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину через півроку після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.
Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Крім того, даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.
Доводи обвинуваченого, які зводяться за своїм змістом того, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, не можуть розглядатись апеляційним судом під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на те, що він зобов`язується з`являтися до суду не можуть бути єдиною підставою для скасування законного рішення.

Доводи про задовільну характеристику обвинуваченого не підтверджуються наданими апеляційному суду матеріалами кримінального провадження.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 квітня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4