справа № 208/3361/22
№ провадження 1-кп/208/407/22
ВИРОК
Іменем України

06 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000055 від 04.05.2022 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., громадянина України, раніше несудимого, маючого середньо-технічну освіту, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації, стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:
18.03.2022 р. громадянин ОСОБА_4 на підставі Указів Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини № 51 від 18.03.2022 р. (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статуту) зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, принципу єдиночальності, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, ввірені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

14.03.2022 р. Указом Президента України № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року.

15.03.2022 р. Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 р. затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно ст. 35 Статуту наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, 07.04.2022 р. о 06 годині 00 хв., перебуваючи у будівлі штабу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 , який згідно положень ст. ст. 31, 32 Статуту є прямим начальником по відношенню до солдата ОСОБА_4 , віддав останньому усний наказ про необхідність виконання бойового розпорядження № 118 (дск) від 07.04.2022 р., щодо переміщення особового складу 1 та 4 стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 , для зайняття визначених рубожів оборони.

Однак, зазначений наказ викликав обурення у солдата ОСОБА_4 та останній, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою уникнути можливої участі у бойових діях з окупаційною армією Російської Федерації, знаючи про проблемні питання, з якими стикаються захисники України під час виконання військового обов`язку, 7 квітня 2022 року, перебуваючи у будівлі штабу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився від виконання наказу заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 , про необхідність виконання бойового розпорядження № 118 (дск) від 07.04.2022 р., щодо переміщення особового складу 1 та 4 стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 , для зайняття визначених рубожів оборони, у результаті чого було створено передумови для зриву виконання бойового наказу та підриву боєвої готовності підрозділу, в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, суду пояснив, що у день, час та місці, вказаних в обвинувальному акті, дійсно відмовився виконати наказ начальника, так як мав намір ще певний час залишитись у попередньому місці дислокації, оскільки він не хотів втрачати зв`язок з родичем сестрою, яка є особою з інвалідністю 3-ї групи. Наразі він продовжує військову службу, щиро кається у вчиненому, прохає суворо його не карати.

Дане кримінальне провадження розглянуто судом згідно приписів ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істинною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У звязку з цим, докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилаcя.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, встановлена і доведена.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65 67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, класифікується як тяжкий злочин;

- особу винуватого, який раніше несудимий, скарг за місцем проживання не надходило, неперебування його на обліку лікарів нарколога та психіатра, задовільну характеристику за місцем служби, наявність обставин, що пом`якшують покарання з`явлення із зізнанням та щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

З метою раціонального використання часу в умовах дії воєнного стану суд вважає за необхідне проголосити резолютивну частину вироку з негайним врученням його копій учасникам справи.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 4 118 (чотирьох тисяч ста вісімнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює грошовій сумі розміром 70 006 (сімдесят тисяч шість) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1