Єдиний унікальний номер справи 183/1975/22
Провадження № 1-кс/183/685/22

У Х В А Л А

29 червня 2022 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Марківського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

13.06.2022 прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому посилається на те, що слідчими відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені від 22.03.2022 № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що у період часу у березні 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_4 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території селища міського типу Марківка Старобільського району Луганської області, маючи умисел на зайняття посади в окупаційній владі в селищі міського типу Марківка Старобільського району Луганської області, та реалізуючи його вступила в злочинну змову з окупаційними військами Російської Федерації та представниками так званої «ЛНР», та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в адміністративному органі окупаційної влади в селищі міського типу Марківка Старобільського району Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодилася на вказану пропозицію.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор, посилаючись на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами та останній належним чином повідомлений про пред`явлену підозру, враховуючи покарання, яке може загрожувати підозрюваному у випадку засудження за пред`явленою підозрою - позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, просить накласти арешт на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме: земельну ділянку площею 2 га реєстраційний номер 225, кадастровий номер :18:001:0006, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі рішення Марківської селищної ради Марківського району Луганської області за № 20-35/2020 від 18.08.2020.

В обґрунтування необхідності накладення арешту вказує, що з аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що майно підозрюваної, на яке слід накласти арешт, підлягає конфіскації майна, як виду покарання за вчинення злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України та відповідно до положень ст. 170 КПК України майно підозрюваної необхідно арештувати з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання. Необхідність накладення арешту на майно підозрюваної обґрунтовується тим, що остання, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту. Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може призвести до його відчуження підозрюваною на користь третіх осіб, що унеможливить застосування до останньої конфіскації майна у межах санкції ч. 5 ст. 1111 КК України.

У судове засідання прокурор не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання. Надав заяву, в якій клопотання підтримав, просить його задовольнити та розглянути клопотання у його відсутність.

Власник майна - підозрюваний, в судове засідання не викликалися в силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки прокурором в клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, докази, подані в його обґрунтування, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом досліджено витяг з ЄРДР від 13.06.2022, з якого вбачається проведення досудового розслідування Слідчим відділом 3 управління з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2022 за № 0000011, в тому числі і за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З протоколу допиту свідків ОСОБА_5 від 06.04.2022, ОСОБА_6 від 06.04.2022, ОСОБА_7 , від 16.04.2022, ОСОБА_8 від 17.04.2022, протоколів оглядів (Берклійський Протокол) від 05.04.2022, 08.04.2022, 18.05.2022 в їх сукупності, вбачається наявність підстав для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.

21.04.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, яку направлено в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 21.04.2022. Таким чином, ОСОБА_4 , в порядку абз. 2 ч. 8 ст.135 КПК України, вважається такою, яка належним чином повідомлена про підозру 21.04.2022 та набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність підозрюваного до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданих прокурором Інформаційної довідки № 301749207 від 30 травня 2022 року на підтвердження права власності, вбачається, що земельна ділянка, площею 2 га, реєстраційний номер 225, кадастровий № :18:001:0006, для ведення особистого селянського господарства, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі рішення Марківської селищної ради Марківського району Луганської області за № 20-35/2020 від 18.08.2020.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для накладення арешту, слідчий суддя враховує, що санкція кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами прокурором доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співрозмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора і наслідки арешту майна для підозрюваної у виді заборони відчуження майна не перешкоджає вжиттю такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, з огляду на те, що в своєму клопотанні прокурор не просить накласти арешт у вигляді заборони, обмеження користуватися майном, не обґрунтовує необхідність вжиття більш обтяжливих способів арешту майна, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна в силу ч. 4 ст. 173 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Марківського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 22.03.2022 № 0000011 задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 ), а саме: земельну ділянку, площею 2,00 га, реєстраційний номер 225, кадастровий № :18:001:0006, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Виконання ухвали покласти на прокурора Марківського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 22.03.2022 № 0000011.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1