ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1828/22 Справа № 937/4787/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні №0001467 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, циган, громадянин України, одружений, не працюючий, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Магдалинівка, Дніпропетровської області, циган, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судмиого:
-25.06.2003 Михайлівський районним судом Запорізької області за ч.2 ст.187, ч.3 ст.185, ст.ст.69,70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23.05.200 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
-08.07.2010 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 186 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, тобто до 18.07.2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ризики не зменшились, мета та підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є й надалі актуальними, суд приходить до висновку про необхідність продовжити строк застосування запобіжного заходу в межах строку, визначеного законом.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що вказана ухвала є незаконною, оскільки в суді першої інстанції не були з`ясовані обставини справи, так як матеріали справи відсутні.
Вказує на недоведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
- обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід на більш м`який.
Зазначає, що в суді першої інстанції відсутня його кримінальна справа для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, наголошує на тому, що він одружений та має двох неповнолітніх дітей.
Прокурор надіслав заяву про розгляд апеляційних скарг за його відсутності, тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можливо розглянути за його відсутності.
Заслухавши обвинувачених, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
Доводи в апеляціях про недоведеність необхідності обрання саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу з посиланням на відсутність матеріалів справи є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, відносно них в Мелітопольському міськрайонному суді на розгляді знаходяться чотири обвинувальні акти за вчинення тяжких корисливих злочинів, не працевлаштовані, дітей не мають, не мають зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що продовжують існувати ризики ухилення від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, на даному етапі судового розгляду не допитано всіх свідків та потерпілих, що надає можливість обвинуваченим, у разі не продовження їм запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачені в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання обвинувачених на неврахування слідчим суддею наявності у них дружин та дітей, не є достатнім важелем для зменшення визначених судом ризиків. Крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги обвинувачених слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні №0001467 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3