Номер провадження: 11-кп/813/1603/22
Справа № 496/2392/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 29.06.2022, якою в межах кримінального провадження №0001058 від 30.12.2021, відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка, Болградського р-ну, Одеської обл., громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням застави, строком на 60 днів, до 27.08.2022 включно,
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду було залишене без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та задоволене клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 та обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» стром на 60 днів до 27.08.2022, без визначенням розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції послався на те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме спроби переховуватись від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж проваджені, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодившись із оскаржуваною ухвалою суду вказує, що вона є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням вимог КПК України та підлягає скасуванню з наступних підстав:
- суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що дружина обвинуваченого є інвалідом третьої групи, а малолітня дитина є інвалідом з дитинства та потребує постійного медичного лікування;
- стороною обвинувачення не надано жодного прямого вагомого доказу на обґрунтування обвинувачення, яке інкримінується його підзахисному;
- обвинувачений в пред`явленому йому обвинувачені себе виним не визнає, оскільки воно є цілком необґрунтованим;
- вказує, що суд 1-ої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, що він постійно мешкає зі своєю родиною, зокрема з дружиною та сином, які є інвалідами, те що до обрання запобіжного заходу тримання під вартою він мав постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується;
- обвинувачений не має на меті переховуватись від суду, оскільки бажає встановити істину по справі, так як не скоював інкримінований йому злочин, що стосується впливу на свідків, то він не має на меті впливати на них, оскільки свідки в даному кримінальному проваджені є співробітники поліції;
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення та просив ухвалу райсуду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Біляївському райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження №0001058 від 30.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Що стосується доводів захисника про те, що стороною обвинувачення не надано жодного прямого вагомого доказу на обґрунтування обвинувачення, яке інкримінується його підзахисному, з апеляційної скарги захисника та матеріалів кримінального провадження, вбачається, що кримінальне провадження №0001058 від 30.12.2021, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України, лише 22.06.2022 надійшло до суду 1-ої інстанції та 29.06.2022 лише відбулось підготовче судове засідання.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
В підготовчому судовому засіданні розглянуте клопотання прокурора ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Натомість, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та суспільної небезпечності, а також міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КК України.
На переконання апеляційного суду, є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та вплив на свідків, оскільки він у судовому засіданні ще не був допитаний, його позиція щодо обставин справи суду не відома, та не були допитані інші учасники провадження.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, твердження сторони захисту про те, що суд 1-ої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, що він постійно мешкає зі своєю родиною, зокрема з дружиною та сином, які є інвалідами, що обвинувачений до обрання запобіжного заходу тримання під вартою мав постійне місце роботи та постійне місце проживання, позитивно характеризується, апеляційний суд приймає до уваги та вважає, що суд 1-ої інстанції при застосування запобіжного заходу врахував особу обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Таким чином, доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду 1-ої інстанції.
Керуючись ст. ст. 24, 28, 177, 183, 199, 318, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 29.06.2022, якою в межах кримінального провадження №0001058 від 30.12.2021, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартоюв ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 27.08.2022 включно, без визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3