Справа № 277/427/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Ємільчине справу по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, українця, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого прийомщиком молока в ТОВ «Радевилівмолоко», раніше не судимого

по ст.286-1 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в:

19.12.2021 року близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_6 в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, керував у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21103, р. н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 та рухався по проїзній частині автомобільної дороги по вул. Майдан в с. Велика Цвіля Ємільчинської територіальної громади Новоград-Волинського району Житомирської області з асфальтобетонним покриттям по правій смузі руху у напрямку зі сторони с. Просіка до центру с. Велика Цвіля.

Під час руху вказаним автомобілем по правій смузі руху зазначеної автомобільної дороги, у темну пору доби, на частково освітленій вуличними ліхтарями ділянці дороги, проїжджаючи біля домоволодіння №7 в напрямку центру с. Велика Цвіля Новоград-Волинського району, на прямій ділянці дороги, ОСОБА_6 в порушення вимог п.12.3 Правил дорожднього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, виявивши небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася йому назустріч по його смузі руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ моделі 21103, р. н. НОМЕР_1 , яким він керував у стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого відбувся наїзд передньою правою частиною вказаного автомобіля на пішохода ОСОБА_5 .

У результаті даної дорожньо-транспортної події пішоход ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої тупої травми живота, розриву селезінки, розриву лівої долі печінки, закритої травми органів грудної клітки, забою легень, органів середостіння, закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого перелому лівої лопатки, закритого перелому правої великогомілкової кістки, які супроводжувалися крововтратою ІІ-ІІІ ступеня та розвитком травматичного шоку ІІ-ІІІ ступеня, які були небезпечними для життя в момент спричинення та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.9 а) та 12.3 Правил дорожнього руху, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.286-1 ч.2 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіялоло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Виновність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.2 КК України, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і показав, що 19.12.2021 року близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед цим вживав спиртні напої, керуючи автомобілем «ВАЗ-21103», р. н. НОМЕР_1 , на ближньому світлі фар рухався із с. Просіка в с. В. Цвіля. Рухаючись по правій смузі автодороги с. В. Цвіля, покриття якої було мокрим, не побачив потерпілу та здійснив на неї наїзд. Не пам`ятає чи гальмував, але після наїзду автомобіль розвернуло. Перед наїздом на потерпілу побачив її обличчя. Після зупинки автомобіля, викликав автомобіль швидкої допомоги та повідомив про пригоду в поліцію. До даного часу частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, а саме надавав кошти на лікування, привозив дрова, возив потерпілу в лікарню, купив мобільний телефон, оскільки її мобільний телефон був пошкоджений при ДТП. У вчиненому щиро розкаюється.

Оскільки ніхто з учасників судового процесу фактичні обставини кримінального провадження не оспорював, суд відповідно до ст.349 ч.3 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої та даних, що характеризують його особу.

Потерпіла ОСОБА_5 , посилаючись на положення ст.63 Конституції України, відмовилася дати показання. Відповідаючи на запитання пояснила, що обвинувачений частково відшкодував їй кошти на лікування в сумі 26000 грн., купив мобільний телефон, оскільки при ДТП було пошкоджено її мобільний телефон, привозив дрова. На даний час має до обвинуваченого претензії матеріального і морального характеру на суму 150000 грн., які він пообіцяв відшкодувати та надав розписку. Просила не призначати покарання, пов`язане із позбавленням волі.

В судовому засіданні сторона захисту клопотала про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286-1 КК України, у виді штрафу.

Відповідно до ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Порушення ОСОБА_6 п.п. 2.9 а), 12.3 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.
Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286-1 ч.2 КК України, відноситься до суспільно-небезпечних злочинів і посягає на інтереси держави у сфері гарантованих нею безпеки дорожнього руху.
ОСОБА_6 усвідомлював, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керує транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки і це покладає на нього особливо відповідальне ставлення до своїх водійських обов`язків. Нехтування ним Правилами дорожнього руху призвело до непередбачуваних негативних наслідків, що на думку суду істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки злочину.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Враховуючи поведінку обвинуваченого, який вживши спиртні напої, нехтуючи Правилами дорожнього руху, сів за кермо автомобіля, керуючи яким здійснив наїзд на потерпілу, суд клопотання сторони захисту про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286-1 КК України, у виді штрафу вважає необгрунтованим, оскільки підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України не вбачає.

Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину.
Відповідно до ст.66 КК України пом`якшуючими обставинами покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає його щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Відповідно до ст.67 КК України обтяжуючих обставин покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до висновку органу пробації є середня ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
(а. к. п. 26-30)

З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив тяжкий злочин по необережності, щиро розкаявся у вчиненому, частково добровільно відшкодував завдану шкоду та зобов`язався відшкодувати завдані збитки в повному обсязі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думки потерпілої про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, яка в даному випадку не є визначальною, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст.286-1 ч.2 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов по справі не заявлений.

По справі є процесуальні витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та судової інженерно-транспортної експертизи у сумі 4204 грн. 51 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого у прибуток держави.

Обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався. Враховуючи обґрунтованість висунутої обвинуваченому ОСОБА_6 підозри, обраний судом йому вид покарання, достатність підстав вважати, що він зможе ухилитися від виконання процесуального рішення суду (ризик переховування) під тиском тягаря можливого відбування покарання за вироком суду, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, до часу набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 діб.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, до часу набрання вироком законної сили, але не пізніше 18 вересня 2022 року.

Процесуальні витрати в сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 51 коп., пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу та судової інженерно-транспортної експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 у прибуток держави.
Скасувати арешт на автомобіль марки ВАЗ-21103, р. н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 та знаходиться на зберіганні у ВП №1 Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області, та повернути його власнику.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а перебувавшим під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1