Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/1394/22
Справа № 711/4409/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000761 від 23.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України,-

встановив:

СУГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000761 від 23.06.2021,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

Здійснюючи процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:000:1478, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Праці 77; :03:000:1479, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Праці 77.

Розгляд вказаного клопотання прокурор просить провести без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч.2 ст. ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 170 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою недопущення відчуження майна з боку власника земельних ділянок ОСОБА_6 , під час розгляду вказаного клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд клопотання про арешт майна без повідомлення власника земельних ділянок.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. просив задовольнити його повністю.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, положеннями ст.ст. 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до положень з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.ч.3-5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу положення ч.1 ст.98 КПК випливає, що лише після того, як слідчий, прокурор встановить належність певних матеріальних об`єктів до кримінального провадження (вони були знаряддям вчинення злочину, зберегли або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій), він складає вмотивовану постанову про визнання їх та приєднання до кримінального провадження як речових доказів.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді, так і колегії суддів апеляційної інстанції під час перегляду ухвали слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Так, з матеріалів клопотання про арешт вбачається, що міськрайонне управління Держгеокадастру по м. Умань та Уманському районі ГУ Держгеокадастру Черкаської області, зловживаючи своїм службовим становище, діючи всупереч служби, умисно з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Уманської міської ради на надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, які були видані та оформленні на підставних осіб, здійснили через кадастрових реєстраторів міськрайонного управління Держгеокадастру в Державному земельному кадастрі, державну реєстрацію земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та інші, які в подальшою реалізували за грошові кошти на користь іноземних громадян, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало в комунальній власності Уманської міської ради, спричинивши державі тяжкі наслідки.

В ході досудового розслідування було вилучено рішення Уманської міської ради №452 від 28.09.2000 року, яким було прийнято рішення про приватизацію земельних ділянок та передати у приватну власність громадянам міста Умань. Проведеними слідчими діями було отримано ще одне рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000. Вивченням даних рішень, було встановлено, що вони мають відмінність між собою в частині громадян, яким було передано земельні ділянки у приватну власність, а саме: ОСОБА_7 , земельну ділянку площею 0,9 га, АДРЕСА_1 ; ОСОБА_8 , земельні ділянки площею 0,1 га та 0,12 га, АДРЕСА_2 ; ОСОБА_9 , земельну ділянку площею 0,9 га, АДРЕСА_3 ; ОСОБА_10 , земельну ділянку площею 0,9 га, АДРЕСА_1 ; ОСОБА_11 , земельну ділянку площею 0,9 га, АДРЕСА_3 .

Земельні ділянки для обслуговування гаражів: ОСОБА_12 , земельну ділянку, площею 0,04 га, АДРЕСА_4 ; ОСОБА_13 , земельну ділянку площею 0,04 га, АДРЕСА_4 .

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи №1340/17-23, 794-798/18-23 від 30.08.2018 року - друкований текст 1, 2 та 3-го аркушів Уманської міської ради №452 від 28.09.2000 року, надруковані із використанням різних друкуючих пристроїв. Друкований текст на 1 та 2-му аркушах рішення №452 було надруковано вірогідно не одномоментно.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що група невстановлених осіб, які являються жителями м. Умань діючи умисно та з корисливих мотивів, за попередньою змовою із службовими особами Уманської міської ради, упродовж 2016 року, внесли завідомо недостовірні відомості до чинного рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000 року, в частині доданих вищевказаних громадян, яким ніби-то у приватну власність передавалися вищевказані земельні ділянки, що не відповідає дійсності.

У подальшому, 23.09.2016 року ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими невстановленими особами звернулися із заявою від імені ОСОБА_7 до архівного відділу Уманської міської ради, з метою отримання на її ім`я, архівного Витягу із рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000, достовірно знаючи, що вона в дійсності їй не передавалася.

В цей же період часу, колишній керівник архівного відділу Уманської міської ради ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_15 , та спеціаліст 1 категорії архівного відділу Уманської міської ради ОСОБА_17 , яка не була обізнана про злочинні дії останніх, зокрема всупереч посадових інструкцій та Порядку виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів), який затверджений наказом Міністерства юстиції України №295/5 від 02.03.2015 отримавши від неуповноваженої особи заяву про надання архівного Витягу, здійснили її реєстрації в журналі, та в подальшому сформували та видали завідомо недостовірний архівний Витяг №638/04-12/01 від 04.10.2016 із рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000, яким ніби-то ОСОБА_7 було передано земельні ділянки площею 0,9 га кожна, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, в період часу з 04.10.2016 по 07.12.2016, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , достовірно знаючи, що рішення Уманською міською радою, про надання дозволу на розробку та виготовлення проекту технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_7 не приймалося, та технічна документація із землеустрою не виготовлялася, оскільки вказані правовстановлюючі документи відсутні у Міськрайонному управлінні, всупереч ч.ч. 4, 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», створила електронний обмінний файл земельної ділянки та внесла за допомогою програмного забезпечення «Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру (ДЗК), завідомо неправдиві відомості про: власника земельних ділянок ОСОБА_7 , про розробника технічної документації із землеустрою ПП «Профікон» в особі ОСОБА_19 ; земельних ділянок, які мали місце розташування: АДРЕСА_5 , відомостей про цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» та «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд «присадибна ділянка», та площі земельних ділянок 0,09 га - кожна.

Таким чином, ОСОБА_18 використовуючи свої владні повноваження, маючи доступ до програмного забезпечення Державний земельний кадастр, внесла завідомо недостовірні відомості до ДЗК про земельні ділянки та відкрила Поземельні книги, шляхом засвідчення особистим кваліфікованим електронним підписом, яким було присвоєно кадастрові номери :03:000:1478 та :03:000:1479, тим самим здійснила їх державну реєстрацію, та в підтвердження здійснення державної реєстрації земельних ділянок, роздрукувала Витяги із ДЗК про земельну ділянку серії НВ-016 від 07.12.2016 та серії НВ-016 від 07.12.2016.

12.12.2016 ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , переслідуючи умисел незаконного збагачення, уповнаваживши по довіреності свого сина ОСОБА_14 , перебуваючи в службовому кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_20 подали завідомо недостовірний архівний Витяг №638/04-12/01 від 04.10.2016 із рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000, яким ніби-то ОСОБА_7 було передано земельні ділянки площею 0,9 га кожна, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Витяги із ДЗК про земельні ділянки на кадастрові номери :03:000:1478 та :03:000:1479, які завідомо сформувала та видала ОСОБА_18 , з метою здійснення державної реєстрації права на майно за ОСОБА_7 .

Цього ж дня, державний реєстратор приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_20 , не будучи обізнаною про злочинні дії ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , які були спрямовані на заволодіння чужим майном, знаходячись в службовому приміщенні, на підставі поданих їй завідомо недостовірних документів - заповнила заяви №20025057 та №20025362 від імені ОСОБА_7 по представництву ОСОБА_14 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та в період часу з 17 години 10 хвилин по 17 годину 19 хвилину, внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про завідомо недостовірний архівний Витяг за №638/04-12/01 від 04.10.2016 із рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000, яким ніби-то ОСОБА_7 передавалася земля у приватну власність, та відобразила дані відомості шляхом завантаження скан-копії до Державного реєстру прав, з відкриттям розділів №08 від 12.12.2016, де зроблено запис, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:000:1478, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , а також №108 від 12.12.2016, де зроблено запис, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:000:1479, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , про що 15.12.2016 було сформовано Витяги з Державного реєстру прав на майно, та передано останнім.

У такий спосіб, із власності територіальної громади м. Умань у приватну ОСОБА_7 вибуло вказане нерухоме майно, на підставі завідомо недостовірних документів, чим спричинили особливо тяжкі наслідки громаді.

У подальшому, в період часу з 12.12.2016 по 27.01.2017 ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вказані земельні ділянки вибули у незаконний спосіб із власності територіальної громади м. Умань, усвідомлюючи ступінь суспільно небезпечних наслідків, та можливість викриття їх злочинної схеми, та що може існувати ймовірність їх арешту, та витребування з чужого незаконного володіння, тому залучили до спільної злочинної діяльності тестя ОСОБА_14 , роль якого полягала в укладенні нотаріальних договорів дарування, тим самим виступити добросовісним набувачем, що ускладнить її витребування судом.

27.01.2017 ОСОБА_7 уклала нотаріальні договори дарування земельних ділянок із ОСОБА_14 , тим самим здійснили їх незаконний перехід права.

У подальшому, ОСОБА_15 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , бажаючи довести свої злочинні дії до кінця, шляхом отримання грошової вигоди від реалізації чужого майна, підшукали через ОСОБА_13 та залучили до спільної злочинної діяльності ОСОБА_6 , роль якого полягала в укладенні нотаріальних договорів дарування, тим самим виступити добросовісним набувачем, що ускладнить її витребування судом.

01.07.2020 ОСОБА_14 уклав нотаріальні договори дарування земельних ділянок із ОСОБА_6 , тим самим здійснили їх незаконний перехід права, з метою подальшої підготовки та реалізації за грошові кошти реальному покупцю.

Відповідно до висновку оціночно-земельної експертизи №1212/1213-1223/22-23 від 18.06.2022, експертна грошова оцінка даних земельних ділянок становить 1 164 600 грн.

Відповіддю ПП «Профікон» встановлено, що дане підприємство не здійснювало розроблення та виготовлення технічної документації із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Проведеними тимчасовими доступами до документів в Уманській міській раді, міськрайонному управлінні Держгеокадастру по м. Умань та Уманському районі ГУ Держгеокадастру Черкаської області, будь-якої документації в тім числі заяв, щодо звернення до міської ради та Держгеокадастру, з метою отримання земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_7 та реєстрації землі в ДЗК, технічної документації із землеустрою не має, оскільки вона відсутня.

Відповідно до проведених судових почеркознавчих експертиз, підписи від імені ОСОБА_10 в заяві про надання архівного Витягу, та архівному Витязі виконані не ОСОБА_7 натомість рукописні написи в заяві та архівному Витязі виданому на ім`я ОСОБА_7 виконані - ОСОБА_17 та ОСОБА_15

02.09.2022 вищевказані земельні ділянки визнано речовим доказом, так як були об`єктом вчинення злочину.

Слідчим суддею встановлено, що 27.01.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений ОСОБА_21 приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу за № 312.

Згідно вказаного договору ОСОБА_7 передає безоплатно у власність ОСОБА_14 , а ОСОБА_14 приймає в дарунок земельну ділянку площею 0,0900 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Кадастровий номер земельної ділянки :03:000:1478. Право власності на земельну ділянку зареєстроване Державним реєстратором приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_20 12.12.2016 року за №18041186.

В подальшому, 01.07.2020 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування вказаної земельної ділянки

Також, 27.01.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений ОСОБА_21 приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу за № 309.

Згідно вказаного договору ОСОБА_7 передає безоплатно у власність ОСОБА_14 , а ОСОБА_14 приймає в дарунок земельну ділянку площею 0,0900 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Кадастровий номер земельної ділянки :03:000:1479. Право власності на земельну ділянку зареєстроване Державним реєстратором приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_20 12.12.2016 року за №18041447.

В подальшому, 01.07.2020 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування вказаної земельної ділянки

Із наведеного вбачається, що спірні земельні ділянки вибули із комунальної власності, а потім відчужені за цивільно-правовими договорами.

Зокрема, право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 зареєструвала за собою 12.12.2016 року та вже 27.01.2017 відчужила їх на користь ОСОБА_14 .. Зазначене може свідчити про вчинення такого правочину з метою маскування незаконних дій із вибуття із власності територіальної громади земельних ділянок. Встановлені слідчим суддею обставини не спростовують дійсності укладеного правочину, втім хронологічність зазначених вище дій викликає певні сумніви у слідчого судді щодо дійсних намірів учасників правочину та має бути предметом дослідження у межах кримінального провадження.

Таким чином, арешт на майно з підстав передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Отже слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали провадження містять докази вчинення певного ланцюгу дій, спрямованих на незаконне заволодіння земельних ділянок територіальної громади м. Умань, тому, з метою запобігання можливості їх подальшого відчуження та забезпечення їх схоронності як речового доказу дійсно існує необхідність накладення арешту на них.

Також слід зазначити, що згідно з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси можливого власника або володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав можливого власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку що необхідність накладення арешту на земельні ділянки є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання будь-якої особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього рухомого майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , наслідки арешту майна для його можливого володільця.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним із завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.132, 169, 170, 173 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:000:1478, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; :03:000:1479, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , встановивши заборону на їх відчуження.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 19.09.2022 року о 16.30 год.
Слідчий суддя: ОСОБА_1