Ухвала
Іменем України

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 303/7402/21
провадження № 51- 1978 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 3 грудня 2021 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 8 червня 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 грудня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 8 червня 2022 вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 28 серпня 2021 року близько 22:30 у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс один удар дерев`яною битою у голову та один удар у стегна потерпілій ОСОБА_6 , чим заподіяв їй тілесні ушкодження у виді синця лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та у виді струсу головного мозку, забійної рани потиличної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6 але не більше 21 день.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 липня 2022 року касаційну скаргу засудженого та його захисника залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У вказаний строк засуджений та захисник звернулися до касаційного суду зі скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, в якій просять переглянути судові рішення щодо ОСОБА_4 у касаційному порядку на підставахістотного порушення вимог кримінального процесуального закону, скасувати їх і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів засуджений та захисник посилаються на:
- безпідставність проведення повторного підготовчого засідання, під час якого був прийнятий до розгляду цивільний позов, тому, на думку сторони захисту, цивільний позов був поданий із запізненням і розгляду він не підлягав;
- під час досудового слідства було допущено порушення права обвинуваченого на захист, оскільки слідча намагалася не допустити до участі у досудовому слідстві захисника, який на досудовому слідстві не зміг ознайомитись з матеріалами кримінального провадження;
- у ході дізнання не було доказано наявність провини ОСОБА_4 ;
- те, що тілесні ушкодження завдавалися дерев`яною битою є припущенням;
- свідки є зацікавленими особами, так як перебувають між собою у родинних стосунках, тому їх показання не повинні братися до уваги;
- показання свідка ОСОБА_7 свідчать, що тілесні ушкодження потерпіла отримала за інших, ніж встановлено у вироку обставинах;
- ОСОБА_4 погрожувала дочка потерпілої ОСОБА_8 , яка не заперечувала цього у судовому засіданні;
- суд не взяв до уваги письмові докази, які позитивно характеризують ОСОБА_4 , а тільки врахував показання свідків потерпілої, які роками тримають злобу на нього, у чому сторона захисту вбачає необ`єктивну позицію суду, і його помилкову оцінку тим подіям, що відбулися;
- у цивільного позову немає ніякого правового підґрунтя, а саме немає медичних документів про лікування потерпілої в стаціонарі, відсутні чеки на придбання ліків. Отже, на думку сторони захисту, сума моральної шкоди немає ніякої доказової бази і є абсолютно необґрунтованою;
- вирок ухвалено незаконно, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст.412 , п. 1 ч. 1 ст.438 КПК є безумовною підставою для його скасування, також підлягає скасуванню ухвала апеляційного суду, який при перегляді вироку за апеляційною скаргою обвинуваченого проігнорував допущенні порушення закону, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Мотиви Суду

Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Крім цього, згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З урахуванням наведеного не є предметом дослідження суду касаційної інстанції доводи касаційної скарги про те, що:
- потерпіла отримала тілесні ушкодження за інших обставин;
- припущенням є те, що тілесні ушкодження завдавалися дерев`яною битою;

Як убачається з вироку суд першої інстанції на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 послався на:

- показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що обвинувачений 28 серпня 2021 року спочатку намагався дерев`яною битою вдарити її сина, а коли той відмахнувся, наніс їй удар у голову, вона схопилася за голову, наступний удар відчула по нозі й впала. Син відразу почав їй допомагати, а обвинувачений сховався в квартирі. Перебуваючи в шоковому стані, син грюкав обвинуваченому в двері, однак останній не відчиняв. Вони викликали швидку допомогу та зателефонували у відділення поліції. Потерпіла також ствердила, що останні два-три роки ОСОБА_4 поводився неадекватно, коли перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вони неодноразово зверталися в правоохоронні органи щодо його неправомірних дій, був випадок, коли обвинувачений застосував стосовно неї електрошокер. При цьому, він завжди говорить, що ви нічого не доведете, оскільки він колишній працівник поліції;

- показання свідка ОСОБА_9 , сина потерпілої, який підтвердив показання матері про обставини події;

- показання свідка ОСОБА_10 про те, що, почувши крики в під`їзді, спустився на поверх, де проживає обвинувачений, і пробачив, як він з дерев`яною битою в руках заходить до своєї квартири. На той момент його дружині вже було спричинено тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , про те, що в день події він почув шум у під`їзді і заглянув у віконце дверей. Ствердив, що чітко бачив як обвинувачений дерев`яною битою бив потерпілу. Відразу він не вийшов, оскільки налякався, так як обвинувачений міг і йому спричинити тілесні ушкодження.

Як вбачається з вироку дослідив суд першої інстанції й інші наявні в провадженні докази, а саме:
- висновок експерта Мукачівського районного відділення судової медичної експертизи від 9 вересня 2021 року № 273/2021, згідно з яким ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у виді синця в середній третині лівого стегна, який відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та стійку втрату працездатності. Тілесні ушкодження, у виді струсу головного мозку, забійної рани потиличної ділянки, які виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, яким може бути дерев`яна бита, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6 але не більше 21 день;

- повідомлення про виклик працівників поліції та відповідної реєстрації ІП «Єдиний облік», які підтверджують факт неприязних відносин між обвинуваченим та мешканцями будинку.

Суд першої інстанції дав оцінку показанням свідка ОСОБА_12 про можливість заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень за інших обставин, та зазначив, що свідок не була безпосереднім очевидцем події, а саме спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , тому її показання не спростовують доводи потерпілої.

Суд першої інстанції на спростування доводів захисника про ненадання матеріалів досудового розслідування в порядку статті 290 КПК на стадії досудового розслідування, послався на розписку від 13 вересня 2021 року, відповідно до якої підозрюваний ознайомився та отримав копії матеріалів дізнання.

Разом з тим щодо доводів касаційної скарги сторони захисту про допущення істотного порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки захисник не мав змоги ознайомитися на стадії досудового розгляду з матеріалами провадження, Суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 412 КПК невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК свідчить, що для з`ясування питання про те, як необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Як убачається з касаційної скарги, сторона захисту не зазначає, яким чином неознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження на досудовому слідстві позбавило його можливості реалізувати це право у суді, заявляти відповідні клопотання, тощо, та яким чином це потягло чи могло потягти ухвалення судом незаконного рішення.

Суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 врахував, що останній вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтизіатра не перебував.
Врахував цей суд і обставини вчинення кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який не примирився з потерпілою, заподіяну моральну шкоду не відшкодував, з урахуванням чого дійшов висновку, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень є призначення йому покарання у виді арешту.

Місцевий суд також взяв до уваги, що обвинувачений є пенсіонером, тому з урахуванням вимог статей 56, 57 КК йому не може бути призначено покарання у виді громадських або виправних робіт, також, з урахуванням всіх обставин справи не може бути призначено більш м`яке покарання за санкцією даної статті у виді штрафу.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання, оскільки воно призначено згідно з вимогами ст. 65 КК є належим чином вмотивованим та обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного, доводи касаційної скарги про неврахування судом першої інстанції доказів, які підтверджують позитивні характеристики ОСОБА_4 у цілому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у частині призначення ОСОБА_4 покарання.

Суд першої інстанції також належним чином обґрунтував своє рішення у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілої моральної шкоди, заподіяної їй кримінальним проступком.

Так, суд першої інстанції зазначив, що позов потерпілої мотивований тим, що обвинувачений вчинив стосовно неї кримінальне правопорушення, моральна шкода, заподіяна їй полягала в тому, що за наслідками кримінального правопорушення їй спричинено душевні страждання, що також призвело до змін у її життєвих стосунках, а медичні маніпуляції призвели до емоційних та моральних страждань. Суд першої інстанції погодився із доводами потерпілої про те, що внаслідок скоєного правопорушення вона перенесла сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, і що внаслідок цього істотно змінився її спосіб життя, порушився звичний для неї ритм та уклад побуту.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що у цивільного позову немає ніякого правового підґрунтя, відсутні медичні документи про лікування потерпілої в стаціонарі, відсутні чеки на придбання ліків, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК передбачено, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

З урахуванням вищенаведеного, доводи касаційної скарги про безпідставність стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, оскільки остання не надала доказів на підтвердження свого лікування в стаціонарі а також чеків на придбання ліків, є необґрунтованими, оскільки закон не висуває такої вимоги, а місцевим судом було встановлено, що потерпіла понесла моральні та фізичні страждання, внаслідок неправомірних дій засудженого.

Необґрунтованими є і доводи касаційної скарги про допущення судом апеляційної інстанції істотних порушень КПК при перегляді вироку за апеляційною скаргою обвинуваченого.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, цей суд у своєму рішенні навів підстави, на яких апеляційну скаргу сторони захисту залишено без задоволення.

Так, суд апеляційної інстанції, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, дійшов висновку, що показання ОСОБА_4 про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, уваги не заслуговують і відхилив їх як такі, що направлені на ухилення від відповідальності за вчинене кримінально-каране діяння, так як вони спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.
Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги (аналогічні доводам касаційної скарги) про те, що свідки, показання яких місцевий суд поклав у основу вироку, є зацікавленими особами, яким суд дав перевагу над іншими доводами.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що у провадженні відсутні будь-які дані про те, що у потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 були підстави для обмови ОСОБА_4 , їх показання логічні, послідовні, не містять суперечностей і відповідають фактичним обставинам справи. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що місцевий суд обґрунтовано взяв ці показання до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і відхилив показання свідка ОСОБА_12 оскільки вона не була безпосереднім очевидцем події.

Суд апеляційної інстанції також визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність проведення підготовчого засідання.

Доводи касаційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції у безпідставно призначеному підготовчому засіданні прийняв до розгляду цивільний позов, а тому цей позов був поданий із запізненням і не підлягав розгляду, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК потерпіла мала право подати цивільний позов до початку судового розгляду і цим правом скористалася. Водночас початок судового розгляду врегульовано положеннями ст. 347 КПК, проте у касаційній скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань щодо прийняття цивільного позову потерпілої після виконання положень зазначеної норми КПК.

Разом з тим, посилаючись на безпідставність проведення повторного підготовчого засідання, сторона захисту не зазначає, які норми КПК при цьому було порушено.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у чиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, оскільки такі висновки вмотивовані та обґрунтовані. Ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З урахуванням зазначеної норми закону доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 погрожувала дочка потерпілої ОСОБА_8 , яка не заперечувала цього у судовому засіданні, не є предметом дослідження суду касаційної інстанції.

Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами попередніх інстанцій, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які би свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 3 грудня 2021 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 8 червня 2022 рокувідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3