Дата документу 09.08.2022 Справа № 323/1971/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1917/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/551/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вячеславка Приморського району Запорізької області, громадянина України, неодружений, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12 вересня 2013 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 19 грудня 2013 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 19 червня 2015 року за відбуттям строку покарання;
- 11 грудня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.
Своє рішення суд мотивував тим, що клопотання ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Виконання засудженим своїх прямих обов`язків ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджений просить розглянути питання щодо застосування до нього положень ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі ознайомився з матеріалами його справи та характеристики та ґрунтувався на твердженнях представника адміністрації установи.

Вважає, що суд ухвалив рішення, яке нічим не обґрунтоване та немотивоване.

Посилається на те, що він відбув 2/3 строку його покарання в колонії №88. Він не являється порушником режиму тримання, має заохочення, працює в установі з перших днів відбування покарання. Крім того, він навчається та здобуває нові професії, відвідує бібліотеку, церкву, веде активний спосіб життя.

Однак, перед судовим засіданням, адміністрація установи почала ставити йому обмеження, складати щодо нього рапорти у виді порушень, які є необґрунтованими.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, в якому зазначає, що він порушень режиму утримання не допускає, працює на виробництві в колонії електриком.
В судовому засіданні засуджений наполягав на задоволенні його клопотання.
Представник адміністрації колонії заперечував проти задоволення клопотання засудженого, адже він не довів своє виправлення та перевиховання.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки за час відбування покарання засуджений не працював, не залучався до інших робіт, не приймав участі в заходах диференційного впливу, раніше звільнявся умовно-достроково, але на шлях виправлення не ставав і знову вчиняв злочини.

Заслухавши доповідь судді; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Приморського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Приморського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1місяць. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Початок строку:11 вересня 2018 року. Кінець строку: 11 грудня 2022 року
Згідно з характеристикою, засуджений ОСОБА_6 з 14 вересня 2018 року утримувався в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)». Під час утримання характеризувався таким чином: порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.
З 05 жовтня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)». За час відбування покарання характеризується таким чином: допустив 2 порушення встановленого режиму тримання, стягнення погашені у встановленому законом порядку. Має 1 заохочення.
На виробництві установи тривалий час не працевлаштований, через власне не бажання працювати, ставлення до праці незадовільне, до робіт з благоустрою відділення та установи не залучається так як не вбачає в цьому суспільної необхідності.
Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом. Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує зв`язок з засудженими негативної спрямованості.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується.
Не виконує роботи із самообслуговування, так як не вбачає в цьому суспільної користі.
Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу; не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок; не виявив бажання приймати участь в самодіяльних організаціях установи; байдуже ставиться до організації проведення виховних заходів, які проводяться в установі; підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Згідно з довідкою про наявність заохочень та стягнень, виданою ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має 1 заохочення (28 січня 2019 року), допустив 2 порушення, за що на нього були накладені стягнення у вигляді суворої догани 02 жовтня 2020 року та ДІЗО 2 доби 30 грудня 2020 року.

Згідно з довідкою, виданою Інженером з ОНП ВІГЗ та начальником установи виконання покарань, засуджений ОСОБА_6 працював у період з січня 2019 року по травень 2019 року.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Той факт, що накладені на засудженого стягнення погашені, та він має заохочення, не є безумовною підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки в цьому випадку враховується поведінка засудженого і його ставлення до праці за увесь час відбування покарання.

Факт того, що ОСОБА_6 вже відбув 2/3 строку покарання не може бути єдиною підставою для можливості застосування до нього норми ст.81 КК України. Оскільки, як вже було зазначено, положенням вказаної статті передбачено можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Проте таких підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи засудженого про те, що він працює в установі з перших днів відбування покарання, навчається та здобуває нові професії, відвідує бібліотеку, церкву, веде активний спосіб життя, матеріалами справи не підтверджується.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують. Отже, підстав для задоволення цієї скарги не убачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3