ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1893/22 Справа № 192/503/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, засудженого:
- 20.12.2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.194 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 15.05.2019 Дніпровським апеляційним судом вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.12.2018 року в частині призначення покарання скасовано, та призначено покарання за ч.2 ст. 194 КК України 4 роки позбавлення волі. Постановою Верховного Суду від 26.02.2020 року вирок Дніпровського апеляційного суду від 15.05.2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції;
- 02.04.2020 Дніпровським апеляційним судом вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.12.2018 року в частині призначення покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок за ч.2 ст. 194 КК України, призначено покарання - 5 років позбавлення волі,
Встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Рішення суду обґрунтовано тим, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є зразковою та не свідчить про його виправлення.
Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання, застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Посилається на те, що він режим утримання не порушує, має 4 заохочення, офіційно працевлаштований маляром.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_7 засуджено вироком Дніпровського апеляційного суду від 02.04.2020 року з ч.2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Початок строку відбування покарання 07.05.2018 року.
Кінець строку відбування покарання 07.05.2023 року.
За час перебування в Дніпровській установі виконання покарань № 4 ОСОБА_7 характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав.
До Солонянської виправної колонії № 21 прибув 13.06.2019 року, працевлаштований до режимної дільниці установи, до праці ставиться добре.
За час відбування покарання характеризується задовільно, порушення режиму утриманні не допускає, стягнень не має, має 4 заохочення у вигляді подяк за 18.10.2019 року, 13.07.2021 року, 19.01.2021 року та 21.01.2022 року
Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Підтримує зв`язки з рідними.
За висновком комісії установи від 20.09.2019 року, ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100,101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.
13.11.2020 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
24.09.2021 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово засудженим, у тому числі і до покарання із застосуванням ст. 75 КК України, позитивних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний злочин, за весь період відбування покарання має 4 заохочення, останні два отримані у жовтні 2021 року та січні 2022 року, тобто фактично перед набуттям засудженим права на умовно-дострокове звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про застосування до засудженого умовно-дострокове звільнення.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 на даний час ще не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4