Справа № 756/9869/21
Номер провадження № 1-кп/756/694/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 22.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000944, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця с. Немерче Мурованокуриловецького району Вінницької області, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

22.04.2021, приблизно о 03 год. 26 хв., ОСОБА_4 сидів на лавці біля зупинки громадського транспорту, розташованої за адресою м. Київ, вул. Г. Дніпра, 43-в, де також разом із ним сидів ОСОБА_6 . Під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, під час якого в ОСОБА_4 , на підставі виниклих під час розмови особистих неприязних відносин, раптово, виник умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 дістав ніж, який мав при собі, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки в виді смерті ОСОБА_6 , як і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому неменше шести ударів у грудну клітину зліва, чим спричинив шість непроникаючих колото-різаних поранень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_4 відійшовши на незначну відстань від лавки, однак почувши вислови ОСОБА_6 , знов підійшов до останнього, та з метою заподіяння смерті наніс ОСОБА_6 у ділянку голови рукояткою ножа, яку тримав в правій руці, сім ударів, чим спричиним важку черепно-мозкову травму в вигляді перелому скроневої кістки зліва та потиличної тім`яної кістки справа, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_4 ножом, який тримав у правій руці, наніс ще один удар ОСОБА_8 у грудну клітину, чим спричинив одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, правобічний гемопневматорекс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_4 залишив місце події.

Між тим, ОСОБА_4 не довів свій умисел, спрямований на умисне заподіяння смерті ОСОБА_6 до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки останньому було вчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Крім цього, 22.04.2021, близько 03:35 год., після замаху на вбивство ОСОБА_6 , ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , яка в той час прямувала до першого під`їзду вказаного будинку, де у цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Реалізуючи вказаний умисел та переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, ОСОБА_4 перебуваючи біля першого під`їзду розташованого за вказаною адресою, підійшов впритул до потерпілої ОСОБА_7 , перегородивши своїм тілом та руками прохід в під`їзд. Під час вказаних дій, ОСОБА_4 висловлюючи погрозу нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, висловив вимогу віддати йому належні потерпілій ОСОБА_7 грошові кошти. Таким чином, ОСОБА_7 реально сприймаючи погрозу застосування до неї насильства, у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, дістала з кишені штанів наявні в неї грошові кошти на загальну суму 31 грн та передала ОСОБА_4 , які він відкрито викрав.

Продовжуючи свій умисел, ОСОБА_4 разом із викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому маючи реальну можливість розпорядитись ним, однак невдовзі був затриманий працівниками поліції.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із погрозою застосуванні насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення, а також показання обвинуваченого та потерпілих.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_8 визнав повністю, однак заперечував кваліфікацію його дій як ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто замах на вбивство. Зокрема, під час допиту ОСОБА_4 надав показання, що повністю визнає обставини, які викладені обвинувальному акту, як то дата, місце час, бо 22.04.2021 о 03:00 год. він повертався з гаражу, де помітив компанію чоловіків серед яких був ОСОБА_6 та які просили в нього кошти. В той момент він не був у стані сп`яніння, проте в той день, уранці, він вживав спиртні напої. Пробувши в цій компанії певний час, між ним та ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт під час якого останній почав ображати ОСОБА_4 . У цей час у кишені ОСОБА_4 був ніж, яким він вирішив нанести декілька ударів ОСОБА_6 у відповідь так як останній його зачіпав. Після чого, він відійшов від ОСОБА_6 . Однак останній почав кричати в його адресу образливі слова на які ОСОБА_4 відреагував, повернувся та завдав ще удари ОСОБА_6 . Однак у ділянку голови останнього він удари не наносив. Також ОСОБА_4 зазначив, у той момент він перебував у стані сильного душевного хвилювання, через образи озвучені ОСОБА_6 , які його обурили, зокрема з підстав подій 2014 року.

Між тим, у судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що кається у вчиненому, шкодує, що так учинив із потерпілим. У судовому засіданні просив вибачення у потерпілого. При цьому його родина, на його прохання, відшкодувала потерпілому ОСОБА_8 завдану ним матеріальну та моральну шкоду в розмірі 20000 грн, та потерпілий немає до нього будь-яких претензій.

Щодо висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 у судовому засіданні свою винуватість визнав частково, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті. Також ОСОБА_4 зазначив, що вказані в обвинувальному актів обставини відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 22.04.2021, приблизно о 03:30 год., а саме після того, як він завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_6 по проспекту Оболонському в місті Києві, пішов з місця пригоди. На душі в нього була образа через вислови ОСОБА_6 , а також від усвідомлення від того, що він тільки-но учинив. Йому закортіло вжити алкогольних напоїв, однак грошових коштів у нього не було. У цей момент він побачив жінку. Підійшовши дуже близько до цієї жінки, майже впритул, він попросив надати йому гроші, які остання має. Ураховуючи його на той момент стан, висловлене ним до жінки прохання, скоріше за все було нею сприйнятим як незаконну вимогу, яку жінка виконала та передала йому, без своєї добровільної згоди, належні їй гроші. Між тим, він не здійснював будь-яких погроз щодо потерпілої. Достеменно не пам`ятає, через пригнічений стан, викликаний подіями, які мали місце раніше, слів, та форми звертання до потерпілої Уже під час досудового розслідування дізнався, що жінку звуть ОСОБА_7 . У вчиненому щиро кається. У судовому засіданні просив вибачення у потерпілої. Також пояснив, що його родина відшкодувала завдану його діями шкоду потерпілій.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю підтримав позицію обвинуваченого щодо часткового визнання винуватості за ч. 2 ст. 186 КК України, та також пояснив, що не оспорює в цій частині висунуте обвинувачення окрім факту застосування погроз. На думку захисника, ураховуючи розмір завданої матеріальної шкоди, зокрема заволодіння грошовими коштами в розмірі 31 грн, дії ОСОБА_4 є малозначними, бо не становлять суспільної небезпеки, не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди фізичній особі, суспільству та державі. У зв`язку з чим, захисник просив закрити провадження в цій частині (виправдати).

Щодо висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, захисник ОСОБА_5 не спростовуючи того, що ОСОБА_4 дійсно перебував у вказаному місці та час, заподіяв певні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 просив суд перекваліфікувати висунуте ОСОБА_4 обвинувачення з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, на думку захисника, державним обвинуваченням не було доведено того факту, що ОСОБА_4 мав умисел саме на заподіяння смерті ОСОБА_8 . При цьому, захисник звертає увагу на те, що за висновком експерта ОСОБА_6 було спричинено саме тяжке тілесне ушкодження, яке охоплюється ч. 1 ст. 121 КК України. На думку захисника, потерпілий ОСОБА_8 мав певні тілесні ушкодження ще до нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ураховуючи особистість потерпілого та спосіб життя. Також захисник просить узяти до уваги, що з 14 ударів, які інкриміновано ОСОБА_4 , 5 ударів не спричинили будь-яких тілесних ушкоджень, 7 є легкими тілесними ушкодженнями, і лише 2 тяжкими. Захисник також звертає увагу на те, що ніж, яким нанесено удари, має лезо лише 4 см, тож ОСОБА_4 навіть не міг уявити, що ним можуть бути заподіяні значні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що в ніч з 21.04.2021 на 22.04.2021, близько 03:00 год. чула як до неї наближається людина, у зв`язку з чим вона прискорила свій рух та біля будинку АДРЕСА_2 , до неї підійшов невідомий чоловік, пізніше ідентифікований як ОСОБА_4 , та наполегливо почав цікавитись її ім`ям, після чого почав словесно їй погрожувати та вимагав грошові кошти чи інші цінності. Після чого, потерпіла відкрила сумку та надала банківську карту, яку ОСОБА_4 потримав в руках та повернув її назад, згодом вона знайшла в себе дрібні кошти у сумі 31 грн та віддала їх, оскільки побоювалась можливого застосування фізичної сили. При цьому, потерпіла повідомила, що свідком указаних подій був консьєрж вказаного будинку, який робив зауваження ОСОБА_4 . Наразі будь-яких претензій до ОСОБА_4 немає.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання, що того дня, в нічний час доби вирішив пройтись вулицею та познайомився з ОСОБА_4 . Так, спілкуючись, між ними виник словесний конфлікт, після чого ОСОБА_4 наніс ножові поранення, предметом схожий на ніж та відійшовши на декілька метрів останній повернувся та знову наніс удар. Із ОСОБА_4 вони примирились, сім`я ОСОБА_4 йому повністю відшкодовано завдану шкоду, і він останнього простив. Просить суворо не карати обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані ОСОБА_4 злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в виді позбавлення волі на 7 років, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання виді позбавлення волі строком на 8 років. Також прокурор просив урахувати, обставини, які пом`якшують покарання - добровільне часткове відшкодування шкоди, та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

2.2. Докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту щодо висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України.

Стороною обвинувачення суду надані наступні матеріали досудового розслідування:

2.3.1 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про призначення групи слідчих від 22.04.2021 (Том 1, а. п. 80);

2.3.2 постанова Оболонської окружної прокуратури м. Києва про призначення групи прокурорів від 22.04.2021 (Том 1, а. п. 81);

2.3.3 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 22.04.2021 (Том 1, а. п. 82-83);

2.3.4 протокол передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 12.05.2021 згідно з яким грошові кошти у сумі 30 грн: номіналом 20 грн № ЮБ9383966 та 10 грн № ЮЄ3126356 отримала ОСОБА_7 (Том 1, а. п. 84);

2.3.5 протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 22.04.2021, згідно з яким 22.04.2021 о 04:30 год. у м. Києві по проспекту Оболонському, буд. 30-а, працівниками УПП у м. Києві ДПП у присутності захисника було затримано ОСОБА_4 (Том 1, а. п. 85-87);

2.3.6 протокол обшуку від 22.04.2021, згідно з яким у присутності понятих було здійснено обшук затриманого ОСОБА_4 , під час якого в останнього вилучено грошові кошти у сумі 30 грн: номіналом 20 грн та 10 грн (Том 1, а. п. 88);

2.3.7 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про звільнення особи з під варти від 22.04.2021 (Том 1, а. п. 93);

2.3.8 постанова Оболонської окружної прокуратури м. Києва про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 18.05.2021 (Том 1, а. п. 94-96);

2.3.9 довідка Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №69 від 22.04.2021, згідно з якою ОСОБА_6 перебуває у відділенні інтенсивної терапії загального профілю з 22.04.2021 (Том 1, а. п. 99);

2.3.10 протокол огляду місця події від 22.04.2021, згідно з яким було оглянуто гардеробне приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , де виявлено та вилучено особисті речі ОСОБА_6 (Том 1, а. п. 100-103);

2.3.11 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання речовими доказами від 22.04.2021, згідно з якою особисті речі ОСОБА_6 , а саме: чоловічі труси зі слідами речовини бурого кольору, штани блакитного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболка світло-блакитного кольору у смужку зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту помаранчевого кольору зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, пару шкарпеток сірого кольору, кросівки чорного кольору у якості речових доказів приєднано до матеріалів кримінального провадження (Том 1, а. п. 104-105);

2.3.12 протокол огляду речових доказів від 05.05.2021 згідно з яким було оглянуто особисті речі ОСОБА_6 , які було виявлено та вилучено 22.04.2021 (Том 1, а. п. 110-120);

2.3.13 протокол огляду місця події від 22.04.2021 згідно з яким було оглянуто дерев`яну лавку біля зупинки громадського транспорту, де на тротуарному покритті була калюжа з речовини бурого кольору із значною кількістю згустків (Том 1, а. п. 121-124);

2.3.14 ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 24.04.2021 згідно з якою до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (Том 1, а. п. 125-128);

2.3.15 ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 27.04.2021, згідно з якою на вилучене 22.04.2021 майно, а саме: чоловічі труси зі слідами речовини бурого кольору, штани блакитного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболка світло-блакитного кольору у смужку зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту помаранчевого кольору зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, пару шкарпеток сірого кольору, кросівки чорного кольору, накладено арешт шляхом заборони користування та розпорядження (Том 1, а. п. 129);

2.3.16 висновок експерта № 081-142-2021 від 14.05.2021 та додаток до нього, з якого видно, що в бурих плямах на лівому рукаві куртки, наданій на дослідження, знайдена кров людини яка могла належати ОСОБА_6 (Том 1, а. п. 130-134);

2.3.17 висновок судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 257 від 25.05.2021, згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час учинення кримінального правопорушення не знаходився у стані афекту (Том 1, а. п. 135-137);

2.3.18 постанова Оболонської окружної прокуратури м. Києва від 16.06.2021 про продовження строків досудового розслідування (Том 1, а. п. 141-144);

2.3.19 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про призначення судово-медичної експертизи від 15.06.2021 (Том 1, а. п. 145-146);

2.3.20 висновок експерта № 042-785-2021 від 24.06.2021 згідно з яким було установлено характер, походження, кількість, давність, локалізація, тяжкість та механізм утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 22.04.2021, а саме у потерпілого було виявлено: відкриту черепно-мозкову травму, проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа, три непроникаючиі колото-різані рани грудної клітки (по заднє-акселярній лінії) три непроникаючиі колото-різані рани грудної клітки (по лопатковій лінії зліва в проекції лопатки та 8-9 ребер (Том 1, а. п. 147-155);

2.3.21 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 30.06.2021 (Том 1, а. п. 159-161);

2.3.22 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання речовими доказами від 22.04.2021 (Том ІІ, а. п. 4);

2.3.23 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2021, згідно з яким ОСОБА_9 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 2, який був причетний до подій, які мали місце 22.04.2021, за наступними ознаками: формою обличчя, формою носу, віком та загальними рисами обличчя. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 2 зображено ОСОБА_4 , а інші особи чоловічої статі були підібрані довільному порядку з БД «Армор» (Том ІІ, а. п. 7-10);

2.3.24 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2021, згідно з яким ОСОБА_6 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 3, який був причетний до подій, які мали місце 22.04.2021, за наступними ознаками: загальними рисами обличчя, зачіскою, очима. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 3 зображено ОСОБА_4 , а інші особи чоловічої статі були підібрані довільному порядку з БД «Армор» (Том ІІ, а. п. 13-16);

2.3.25 протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2021, згідно з яким ОСОБА_6 у присутності понятих відтворив обставини, які мали місце 22.04.2021 (Том ІІ, а. п. 17-21);

2.3.26 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.04.2021, згідно з яким ОСОБА_10 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 1, який був причетний до подій, які мали місце 22.04.2021, за наступними ознаками: формою обличчя, формою носа, віком та загальними рисами обличчя. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 1 зображено ОСОБА_4 , а інші особи чоловічої статі були підібрані довільному порядку з БД «Армор» (Том ІІ, а. п. 22-24);

2.3.27 карта виїзду швидкої медичної допомоги № 85188 від 22.04.2021, згідно з якою, карету екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва було викликано для надання медичної допомоги ОСОБА_6 (Том ІІ, а. п. 27-28);

2.3.28 відеозапис з камери відеоспостереження системи «Безпечне місто», який було досліджено у судовому засіданні та з якого убачається, що у м. Києві по вул. Героїв Дніпра, на лавці сиділи двоє чоловіків, як раптом один почав наносити удари іншому. Після чого, відійшовши на певну відстань повернувся назад та наніс ще декілька ударів потерпілому, який у цей час продовжував сидіти на лавці, однак згодом упав (Том ІІ, а. п. 30);

2.3.29 протокол огляду диску з відеозаписом від 24.04.2021 згідно з яким убачається детальний перебіг подій, які мали місце 22.04.2021, за участі свідка ОСОБА_9 (Том ІІ, а. п. 32-44);

2.3.30 відеозапис з камери відеоспостереження ТОВ «Єлікон ЛТД» від 26.04.2021 (Том ІІ, а. п. 55-56);

2.3.31 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання речовини доказами від 26.04.2021 (Том ІІ, а. п. 57);

2.3.32 протокол огляду диску з відеозаписом від 05.05.2021 (Том ІІ, а. п. 58-63);

2.3.33 протокол проведення слідчого експерименту від 28.03.2021 згідно з яким ОСОБА_4 за участі захисника повідомив про обставини, які мали місце 22.04.2021 (Том ІІ, а. п. 64-68);

2.3.34 протокол огляду від 24.04.2021 з фото таблицею, згідно з яким було оглянуто особисті речі ОСОБА_4 (Том ІІ, а. п. 69-78);

2.3.35 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання речовими доказами від 23.04.2021 (Том ІІ, а. п. 31);

2.3.36 постанова Оболонської окружної прокуратури м. Києві про відібрання зразків від 14.05.2021 у підозрюваного ОСОБА_4 разом з протоколом (Том ІІ, а. п. 88-89);

2.3.37 постанова Оболонської окружної прокуратури м. Києві про відібрання зразків від 14.05.2021 у потерпілого ОСОБА_6 разом з протоколом (Том ІІ, а. п. 90-91);

2.3.38 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про призначення судово-медичної експертизи від 15.06.2021(Том ІІ, а. п. 92-94);

2.3.39 висновок експерта № 081-144-2021 від 14.05.2021, з якого видно, що в наданих на дослідження джинсових штанах, кров не виявлена (Том ІІ, а. п. 133-135);

2.3.40 висновок експерта № 081-143-2021 від 14.05.2021, з якого видно, що в наданій на дослідження кепці, кров не виявлена (Том ІІ, а. п. 136-138);

2.3.41 висновок експерта № 081-145-2021 від 14.05.2021, з якого видно, що в наданих на дослідження пари чоловічих напівчеревиків, кров не виявлена (Том ІІ, а. п. 139-141);

2.3.42 протокол огляду диску з відеозаписом від 04.06.2021 згідно якого убачається детальний перебіг подій, які мали місце 22.04.2021, за участі ОСОБА_11 (Том ІІ, а. п. 45-54);

2.3.43 свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надав показання, що 22.04.2021, у період часу з 01:00 год. до 01:15 год., до нього прийшов ОСОБА_6 , який просив його пройтись та випити на що свідок відповів відмовою. Крім того, ОСОБА_12 , зазначив, що безпосереднім свідком подій, які відбувались 22.04.2021 не був, а бачив лише їх відтворення на відеозаписі.

2.3.44 свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні надав показання, що працює консьєржем у будинку АДРЕСА_2 , та минулого року вночі він помітив чоловіка, який стояв над дівчиною затиснувши її у кутку будинку, тримаючи її за кофтину та тримав в руках банківську картку. Після того, як відкрив вікно то чув як невідомий йому раніше чоловік, пізніше ідентифікований як ОСОБА_4 , почав погрожувати та виражатись у грубій формі вимагати від дівчини грошові кошти. Крім того, ОСОБА_13 сфотографував ОСОБА_4 зі спини та зробив йому зауваження. Після чого, ОСОБА_13 вийшов на вулицю, однак ОСОБА_4 вже втік, а згодом його привезли працівники поліції, де свідок його впізнав.

2.3.45 свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надав показання, що 22.04.2021 перебував у компанії серед ОСОБА_6 , друга та раніше невідомої особи, близько 03:20 год. він їх покинув так як йому потрібно було допомогти власниці квартир. Проходячи повз він помітив, що між ОСОБА_6 , та раніше невідомою йому особою (пізніше ідентифікованою як ОСОБА_4 ) відбувалась штовханина. Згодом, повертаючись назад він помітив ОСОБА_6 , який був на зупинці та підійшовши ближче помітив його рани та намагався підняти останнього, після чого викликав швидку медичну допомогу;

2.3.46 протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.04.2021, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що за адресою: АДРЕСА_2 , невідома особа напала на неї та відкрито заволоділа грошовими коштами (Том ІІІ, а. п. 154);

2.3.47 протокол огляду місця події від 22.04.2021, згідно з яким було оглянуто земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено один слід попілярного узору (Том ІІІ, а. п. 155-159);

2.3.48 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання речовими доказами від 18.05.2021 (Том ІІІ, а. п. 160-161);

2.3.49 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.04.2021, згідно з яким ОСОБА_7 з чотирьох представлених фотознімках, впізнала на фотознімку № 1, особу, яка була причетною до подій, які мали місце 22.04.2021, за наступними ознаками: формою обличчя, зачіскою, очима та загальними рисами обличчя. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 1 зображено ОСОБА_4 , а інші особи чоловічої статі були підібрані довільному порядку з БД «Армор» (Том ІІІ, а. п. 164-166);

2.3.50 протокол проведення слідчого експерименту від 23.06.2021, згідно з яким ОСОБА_7 у присутності понятих, відтворила події, які мали місце 22.04.2021 (Том ІІІ, а. п. 167-171);

2.3.51 протокол огляду предмету від 12.05.2021, згідно з яким було оглянуто грошові кошти номіналом 20 та 10 грн, які були вилучені у ОСОБА_4 (Том ІІІ, а. п. 172-175);

2.3.52 протокол передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 22.05.2021, згідно з якими ОСОБА_7 отримала від слідчого грошові кошти в сумі 30 грн (Том ІІІ, а. п. 176);

2.3.53 протокол роз`яснення права на захист від 22.04.2021 (Том ІІІ, а. п. 177).

Стороною захисту суду докази не надавались. Однак надано документ, що характеризує особистість обвинуваченого - довідка-характеристика Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 448 від 21.07.2021(Том ІІ, а. п. 144), згідно з якою ОСОБА_4 розлучений, має сина та тривалий час на території селища не проживає.

2.4. Оцінка наданих сторонами доказів, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення матереіали досудового розслідування (2.3.4, 2.3.6, 2.3.9, 2.3.10, 2.3.11, 2.3.12, 2.3.13, 2.3.16, 2.3.17, 2.3.20, 2.3.22, 2.3.23, 2.3.24, 2.3.25, 2.3.26, 2.3.27, 2.3.28, 2.3.29, 2.3.30, 2.3.31, 2.3.32, 2.3.33, 2.3.34, 2.3.35, 2.3.39, 2.3.40, 2.3.41, 2.3.42, 2.3.43, 2.3.44, 2.3.45, 2.3.46, 2.3.48, 2.3.50, 2.3.51), суд дійшов висновку про те, що вони є належними доказами, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, суд також вважає, що надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Інші документи, які надані стороною обвинувачення (2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.5, 2.3.7, 2.3.8, 2.3.14, 2.3.15, 2.3.18, 2.3.19, 2.3.21, 2.3.36, 2.3.37, 2.3.38, 2.3.48, 2.3.52) не є доказами, а лише процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинуваченого чи інші рішення, які вирішують певні процедурі питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують тощо. Тому суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

При цьому, при доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Зокрема, наведені докази, як і надані показання обвинуваченим, потерпілим та свідками, повністю підтверджують той факт, що 22.04.2021, приблизно о 03 год. 26 хв., ОСОБА_4 на зупинці громадського транспорту, розташованої за адресою м. Київ, вул. Г. Дніпра, 43-в, під час словесного конфлікту, на підставі виниклих під час розмови особистих неприязних відносин, реалізував раптово виниклий умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 , шляхом нанесення неменше шести ударів у грудну клітину зліва, чим спричинив шість непроникаючих колото-різаних поранень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. А пізніше, шляхом нанесення ОСОБА_6 у ділянку голови рукояткою ножа, яку тримав в правій руці, сім ударів, чим спричиним важку черепно-мозкову травму в вигляді перелому скроневої кістки зліва та потиличної тім`яної кістки справа, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. У подальшому ножом, який тримав у правій руці, наніс ще один удар ОСОБА_8 у грудну клітину, чим спричинив одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, правобічний гемопневматорекс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Констатуючи те, що відбувся саме замах, суд бере до уваги той факт, що після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_4 залишив місце події, а свій умисел, спрямований на умисне заподіяння смерті ОСОБА_6 , не довів до кінця лише з причин, які не залежали від його волі, оскільки останньому було вчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

Погоджуючись із кваліфікацією, яку здійснено органом досудового розслідування, яка спростовує позицію сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, суд ураховує відповідно до ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 9 вересня 2021 року (справа № 361/2548/18, провадження № 51-1816км21), зокрема, що питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає, насамперед, причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

У даній справі будо достеменно, а саме шляхом аналізу відео із камери спостереження разом зі співставленням показань обвинуваченого та потерпілого, установлено, що ОСОБА_4 під час словесного конфлікту, який виник з підстав образ ОСОБА_6 , тобто під час розмови, почав наносити множинні удари руками, а також ножем, якій він мав при собі. При цьому, звісно суд бере до уваги зауваження захисника, що ніж мав лезо довжиною всього 4 см. Однак, даним ножем не лише спричинене проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, правобічний гемопневматорекс, а й рукояттю ножа також спричинено і важку черепно-мозкову травму в вигляді перелому скроневої кістки зліва та потиличної тім`яної кістки справа. Тож після нанесення ударів ОСОБА_4 пішов з місяця події, коли потерпілий ще був при свідомості. А через невеличний проміжок часу ОСОБА_4 повернувся, та продовжив хаотично наносити удари, зокрема у верхню частину тулубу та голову, де розташовані життєво важливі органи людини (мозок, шия, легені, серце тощо), і лише після цього залишив місце події, тобто тоді, коли потерпілий почав втрачати свідомість та падати із лавки. І між тим, ОСОБА_4 після цього до потерпілого не повертався.

Також, суд бере до уваги, що під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_4 продовжував вчиняти дії спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ножем в грудну клітку ОСОБА_6 , не беручи до уваги, що останній не чинив жодного опору, і не вчиняв активних дій.

Слід також узяти до уваги, що спроб викликати медичну допомогу, з`ясувати стан потерпілого, отримані поранення, їх ступень тяжкості, обвинувачений не здійснював. У даному випадку ступень тяжкості отриманих тілесних ушкоджень хоча і значним елементом, але не є винятковим, на чому наполягав захисник. Бо всі наведені обставини мають бути оцінені судом, і в сукупності дають підстави вважати виникнення раптового умислу перед початком спричинення тієї кількості тілесних ушкоджень, що свідчать на досягнення мети - заподіяння смерті.

Під час такої оцінки суд також узяв психічний стан, який ОСОБА_4 мав у той вечір згідно із наданими ним показаннями. Зокрема, оцінюючи опис ОСОБА_4 своїх емоцій та стану, суд їх характеризує як пригнічений, нервовий, збуджений, який зокрема, викликаний вживанням уранці алкоголю. Так, висунуте обвинувачення не має посилання на те, що обвинувачений перебував в стані сп`яніння під час учинення злочину, бо і сам обвинувачений це спростовував. Однак зазначаючи це в вироку, без мети урахування як обставину, що обтяжує покарання, суд лише вказує (оцінює) психічний стан, який супроводжується суттєвою зміною настрою, поведінкою, нервово-психічного стану людини під час припинення дії етанолу в крові (притаманні цьому стану психо-фізичні процеси). Указане підтверджуються тим, що після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , згідно із його показаннями, відчув бажання вжити алкоголь, а також учинив наступний злочин з метою отримання грошових коштів на його придбання. Вказане не потребує спеціальних знань для надання оцінці, бо відноситься до фізичних (хімічних) процесів життєдіяльності людини.

Отже, судом безперечно, тобто відповідно до ст. 17 КПК України - поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Також доведеною є винуватість обвинуваченого і за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки його винуватість повністю підтверджується як наданими показаннями самого обвинуваченого, так і потерпілої та свідка. У суду відсутні сумніви правдивості показань потепілої, яка зазначала в показання, що ОСОБА_4 їй саме погрожував насиллям, у випадку не надання йому грошей чи прикрас, ураховуючи показання самого ОСОБА_4 про його емоційний стан та дії, які ним учинено перед цим.

Тобто відповідно до ст. 17 КПК України - поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою застосуванні насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

При цьому, суд зауважує, що в обвинувальному акті прокурором викладено кваліфікацію дій обвинуваченого - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою застосуванні насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Між тим, саме таких дій (погроз) судом не встановлено, та спростовується самим формулюванням висунутого обвинувачення, де зазначається про насилля, яке не є небезпечним.

Такі обставини, на думку суду, дають підстави для перекваліфікації дії ОСОБА_4 шляхом викладення відповідного формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та яке визнане судом доведеним, тобто відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Приймаючі таке рішенні, суд звісно урахував і позицію захисника в дебатах, який хоча і не оспорював фактичні обставини провадження, просив надати оцінку висунутому обвинуваченню в цій частині як малозначне.

Оцінюючи такі міркування суд зазначає, що для такого злочину, як грабіж, не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте ця обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаного злочину.

Тому вчинене діяння характеризується всіма ознаками складу злочину, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (відкрите викрадення чужого майна), становить притаманну злочину суспільну небезпеку, що виключає малозначність цього діяння в розумінні ч. 2 ст. 11 КК України.

Аналогічний за змістом висновок наданий в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року (справа 401/2807/16-к, провадження № 51-2816км18).

Зокрема, закріплене у ч. 2 ст. 11 КК України положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача (суду).

Щодо злочинів, конструкція складів яких передбачає конкретно визначений розмір спричиненої шкоди, констатація малозначності діяння виключається. Оцінка суспільної небезпеки діяння, як приклад, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не може визначатися за правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 11 цього Кодексу, оскільки суспільно небезпечні наслідки цього складу злочину мають чітко визначену мінімальну межу шкоди, яка може бути завдана власнику майна.

Крім того, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі взагалі або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Тому, визнаючи діяння малозначним, суду потрібно враховувати не тільки фактично заподіяну шкоду, але й те, на що було спрямоване діяння і до яких втрат могло це призвести.

У даному випадку йде мова про відкрите викрадення чужого майна. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом, із погрозою застосування насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення та намагався відшкодувати завдані збитки потерпілій. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування її як обставину, що пом`якшує покарання.

Звісно суд урахував, що обвинувачений визнавав винуватість частково. Але це не визнання стосувалось саме кваліфікації його дій органом досудового розслідування, на що він має право, і ця обставина не може бути підставою для не урахування його каяття за вчинене. Оскільки обвинувачений не лише відшкодував завдану його діями шкоду, але й вибачався перед потерпілими протягом всього судового провадження, і які зазначали, що не мають будь яких претензій до обвинуваченого з цих підстав.

Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважав, на час надходження обвинувального акту до суду, наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, що було зазначено прокурором в судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття. Також суд вважає можливим урахувати як обставину, що пом`якшує покарання, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_6 в повному обсязі, добровільно.

При цьому, судом не було встановлено, а стороною обвинувачення надано докази, які підтверджували наявність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з який відноситься до тяжких, а інший до особливо тяжких, відповідно до ст. 12 КК України, їх вид та суспільна небезпечність. Зокрема, що в наслідок учинення злочину було завдано шкоду здоров`ю та майнову шкоду потерпілим, але яку відшкодовано, як у думку потерпілих, які претензій до обвинуваченого. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, до адміністративної відповідальності не притягувався. Суд також ураховує, що ОСОБА_4 мав соціальні зв`язки, професійно-технічну освіту, працював не офіційно. Суд також бере до уваги і обставини, що пом`якшують покарання, як відсутність обставин, що обтяжують покарання .

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 75 КК України, не встановлено. Однак наявні підстави для призначення покарання в порядку ст. 69-1 КК України.

Тож, ураховуючи викладене, суд уважає, що є підстави для призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в виді позбавлення строком на 7 років. За ч. 2 ст. 186 КК України в виді позбавлення строком на 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 7 років.

Суд звісно урахував, що прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України в виді позбавлення волі строком на 3 роки. Між тим, санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає мінімальну межу в виді позбавлення волі строком на 4 роки. При цьому, прокурор не посилався на необхідність в даному випадку застосовувати положення ст. 69 КК України. З цих підстав суд не вбачає підстав для призначення покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, яке є меншим від нижньої межі

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», є необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. І саме таке покарання може створити процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої та правослухняної поведінки.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

У рамках вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_4 було застосовано захід у вигляді тримання під вартою 24.04.2021, який у подальшому судом було продовжено і дії наразі. А раніше 22.04.2021 був затриманий та звільнений з під варти в порядку ст. 208 КПК України. У зв`язку з чим, на думку суду, слід відповідно до вимог ст. 377 КПК України залишити під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили.

Крім того, відповідно до ст. 72 КК України слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення - один день 22.04.2021, а також з 24.04.2021 і до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 040-1962 від 24.06.2021 у сумі 3777 грн 60 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, а саме грошові кошти у сумі 30 грн, номіналом 20 грн (№ЮБ9383966) та 10 грн (№ЮЄ3126356), які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , слід залишити у володінні останньої; чоловічі труси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани блакитного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку світло-блакитного кольору у смужку зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодження, штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту помаранчевого кольору зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, пару шкарпеток сірого кольору, кросівки чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_6 та які знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід повернути ОСОБА_6 ; слід речовини бурого кольору з тротуарної плитки, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід знищити; електронний носій інформації, а саме: дискDVD-R Axent, 4,7 GB, 120min, 16x на якому міститься запис з камери відеоспостереження ТРЦ «Оазис» за 22.04.2021, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, внесеного 22.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000948, слід залишити в матеріалах провадження протягом усього строку його зберігання; кепка чорного кольору, куртка чорного кольору, джинси темно-сірого кольору, чорні черевики, які належать ОСОБА_4 , слід повернути останньому.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України в виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , один день 22.04.2021, а також починаючи з 24.04.2021 до дня набуття вироком законної сили, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Строк покарання рахувати із дня набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в виді триманні під вартою залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Процесуальні витрати: витрати на проведення експертизи № 040-1962 від 24.06.2021 у сумі 3777 грн 60 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази, а саме:

- грошові кошти у сумі 30 грн, номіналом 20 грн (№ЮБ9383966) та 10 грн (№ЮЄ3126356), які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити у володінні останньої;

- чоловічі труси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани блакитного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку світло-блакитного кольору у смужку зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодження, штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту помаранчевого кольору зі слідами речовини бурого кольору та різаними пошкодженнями, пару шкарпеток сірого кольору, кросівки чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_6 та які знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, повернути ОСОБА_6 ;

- слід речовини бурого кольору з тротуарної плитки, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, знищити;

- електронний носій інформації, а саме: диск DVD-R Axent, 4,7 GB, 120min, 16x на якому міститься запис з камери відеоспостереження ТРЦ «Оазис» за 22.04.2021, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом усього строку його зберігання;

- кепка чорного кольору, куртка чорного кольору, джинси темно-сірого кольору, чорні черевики, які належать ОСОБА_4 , повернути останньому.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1