Справа № 342/76/22
Провадження № 11-кп/4808/175/22
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000010 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, розлученого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 180 (сто вісімдесят) годин,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу.

Посилається на те, що призначене йому покарання у виді громадських робіт строком 180 (сто вісімдесят) годин за скоєне хоч і не виходить за межі санкції ч. 1 ст. 125 КК України, проте за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що суд не взяв до уваги, що він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, на його утриманні неповнолітня дитина, він офіційно працевлаштований в ТОВ «GLOBAL FAMILY» на посаді водія, отримує дохід та має заощадження для сплати штрафу, а тому покарання є несправедливим. На його думку, зазначене ним покарання буде достатнім та необхідним для його виправлення, оскільки він усвідомив суспільну небезпеку вчиненого та став на шлях виправлення. Вказує, що за наявності декількох пом`якшуючих обставин, які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням його особи та відсутності претензій у потерпілих, до нього необхідно застосувати ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, за таких обставин.

20 січня 2022 року близько 23.30 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували за місцем проживання останнього по АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої. В подальшому, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час розпивання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, зумовлений тим, що ОСОБА_8 відмовилась продовжувати розпивати алкогольні напої разом з ОСОБА_6 . Під час конфлікту ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання щодо здоров`я ОСОБА_8 , значною силою наніс три удари долонею правої руки в область обличчя зліва, чим спричинив останній тілесні ушкодження, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24 січня 2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_6 залишив житловий будинок, а через 10 хв. повернувся та вчинив словесний конфлікт із ОСОБА_10 , під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання щодо здоров`я останнього, наніс ОСОБА_10 три удари кулаком правої руки в область обличчя зліва та один удар кулаком правої руки в ділянку голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24 січня 2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_11 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду. Від захисника ОСОБА_11 надійшло клопотання, де він просить проводи розгляд апеляційної скарги у його відсутності, апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 просив пом`якшити йому покарання, застосувати ст. 69 КК України;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 381 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій, апелянтом не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, згідно з ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

За змістом оскарженого вироку, відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції, призначаючи покарання, враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінеті не перебуває.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховував обставини вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, що раніше несудимий, його молодий вік, стан здоров`я, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, та вважав необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_6 не є особою з інвалідністю першої або другої групи, таким, що досяг пенсійного віку, військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч. 3 ст. 56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, на його утриманні неповнолітня дитина, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, відсутність претензій у потерпілих.

Те, що апелянт вину визнав у повному обсязі, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, відсутність претензій у потерпілих стало підставою для віднесення до обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

ОСОБА_6 просить застосувати до нього ч. 1 ст. 69 КК України, призначити покарання у виді штрафу, посилаючись на те, що він офіційно працевлаштований в ТОВ «GLOBAL FAMILY» на посаді водія, отримує дохід та має заощадження для його оплати.

Суд апеляційної інстанції враховує ці обставини як дані, що характеризують його особу позитивно.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що призначення більш м`якого покарання у виді штрафу обвинуваченому ОСОБА_6 , з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, значною силою наніс три удари долонею правої руки в область обличчя зліва ОСОБА_8 та наніс три удари кулаком правої руки в область обличчя зліва та один удар кулаком правої руки в ділянку голови ОСОБА_10 , чим спричинив останнім легкі тілесні ушкодження.

Заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень двом особам, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчать про значно більший ступінь його тяжкості порівняно з іншими такими кримінальними правопорушеннями, а та обставина, що він працевлаштований, не є достатньою для висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого та про те, що винуватий заслуговує на поблажливе ставлення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Обставини, які пом`якшують покарання, визнані судом першої інстанції, з урахуванням з даних про особу ОСОБА_6 , в тому числі того, що він має утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, негативно ставиться до вчиненого, з огляду на інші обставини кримінального провадження, у сукупності не дають підстав для переконливого висновку про можливість застосування ст. 69 КК України, призначення покарання у виді штрафу.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 180 (сто вісімдесят) годин, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Саме таке покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, зокрема неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 не встановлено, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2022 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4