Справа № 760/207/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/788/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000808 від 12.07.2019 за апеляційними скаргами прокурора відділу Київської міської прокуратури та представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні неповнолітнього дитину, працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 84 555грн. 58 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_10 в сумі 1 779 269,22 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 816 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , 12 липня 2019 року, приблизно о 00 годині 21 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW X 4», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги у м. Києві зі сторони вул. М. Василенка, допустив порушення вимог 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 та дорожніх знаків 1.37, 4.7 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на автомобіль марки «AUDI А4» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , який в свою чергу як наслідок, здійснив наїзд на автомобіль марки «FORD SIERRA» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , розташованого попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «AUDI А4» ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_10 та кваліфікацію дій останнього, вважав вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції незаконно, ігноруючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення не призначено додаткового покарання обвинуваченому. Так, апелянтом зазначено про те, що місцевий суд залишив поза увагою характер допущенного ОСОБА_10 порушення ПДР України, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталась через неуважність обвинуваченого. Жодних обставин, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами в ході судового розгляду даного кримінального провадження встановлено не було. За наведених обставин, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильним вирішенням цивільного позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважав, що судом не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особі обвинуваченого, який грубо порушуючи ПДР України, вчинив тяжкий злочин. Крім того, на переконання апелянта, місцевий суд також безпідставно не застосував до обвинуваченого ОСОБА_10 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами належним чином не мотивувавши своє рішення. Поряд з цим, апелянт також указав на безпідставне часткове задоволення цивільного позову на користь потерпілої. Вважав, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілій було завдано як матеріальних так і моральних збитків. Зауважив, що належним чином обґрунтована необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальних та моральних збитків у розмірах вказаних у цивільному позові повність підтверджено матеріалами кримінального провадження, зокрема письмовими доказами, а також відповідає критеріям поміркованості, розумності та справедливості. Однак, на переконання апелянта, місцевий суд лише формально указав на часткове задоволення цивільного позову без оцінки усіх доказів у відповідності до вимог ст. 94 КПК України. За наведених обставин, просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та частково підтримав вимоги апеляційної скарги представника потерпілої, а саме підтримав в частині необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання та в частині вирішення цивільного позову;

представника потерпілої, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, та підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги;

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора не підтримали, апеляційну скаргу представника потерпілої також вважали не обґрунтованою і просили залишити її без задоволення, а вирок без змін;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Висновки суду щодо встановлених обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України апеляційним судом не перевіряються.
Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не грунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції указаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 було дотримано у повному обсязі.

Так при призначенні покарання суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків, дані, що характеризують особу обвинуваченого. Так, відсутність у обвинуваченого судимостей, позитивна характеристика за місцем роботи, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, ставлення обвинуваченого до скоєного та його наслідків дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Так, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що він оплатив потерпілій витрати на оперативне втручання, та оплачував витрати на лікування, відношення обвинуваченого як до вчиненого кримінального правопорушення, так і до обов`язку по відшкодуванню шкоди, відсутність даних про те, що ОСОБА_10 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху указують на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що єдиним джерелом доходу обвинуваченого є робота перукарем та у зв`язку з пандемією Covidобвинувачений змушений був надавати перукарські послуги за місцем проживання клієнтів, у зв`язку з чим постійно користувався автомобілем і позбавлення його права керувати транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище та значно ускладнить можливість відшкодування ним шкоди потерпілій.
На думку колегії суддів покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами за своїм видом та розміром відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання та доводи представника потерпілої щодо необхідності посилення призначеного ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про безпідставне застосування до покарання, призначеного обвинуваченому вимог ст. 75 КК України не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Сукупність досліджених судом даних про особу обвинуваченого, його відношення до злочину та його наслідків приводять колегію суддів до переконання про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування ним покарання, що указує правильність застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 84555,58 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. вирішено судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог закону, з урахуванням обставин справи та на підставі наданих суду доказів, вирок суду в цій частині належно вмотивований. Апеляційна скарга представника потерпілої не містить доводів, які би були обгрунтовані належними доказами на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а тому колегія суддів, з урахуванням принципу змагальності сторін та доведенні сторонами перед судом переконливості своїх доказів доводи апеляційної скарги представника потерпілої про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на матеріалах справи.

З урахуванням викладеного вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року щодо ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 - без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора відділу Київської міської прокуратури та представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4