Номер провадження: 11-кп/813/1527/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченим у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_11 задоволено. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено.
Застосований до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, до кожного з них окремо, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , продовжено на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06 серпня 2022 року включно.
Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 08.11.2021 року у розмірі 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 908 000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень, обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному з них окремо залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано впровадженням на території України воєнного стану, а також тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених, на даний час не зникли та існувати не перестали, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачені, кожен з них окремо, перебуваючи на волі, можуть переховатися від суду та вчиняти дії щодо здійснення тиску на інших учасників даного кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження перед судом та не спростовано стороною захисту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.
Доводи апеляційної скарги адвокат обґрунтовує тим, що:
- оскаржувана ухвала є ідентичною змісту попередніх ухвал суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ;
- судом не було надано оцінки необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження;
- при оцінці існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду судом було враховано лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та розмір завданої шкоди, втім вказані обставини не підтверджуються матеріалами справи;
- обвинувачений від органів досудового розслідування та/або суду не переховувався, спроб перешкоджання встановленню істину у справі, впливу на свідків, потерпілих чи інших підозрюваних не вчиняв;
- необхідність тримання під вартою не може ґрунтуватись на реєстрації місця проживання обвинуваченого у населеному пункті, відмінному від того, де здійснюється судовий розгляд кримінального провадження;
- обвинувачений є молодою особою, раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному диспансері, як і у лікаря-нарколога не перебуває, має середню освіту, постійне місце реєстрації, де проживає разом із родиною, мати обвинуваченого є пенсіонером та потребує допомоги сина, обвинувачений має позитивні характеристики за місцем проходження служби та бажає взяти участь у захисті України.
На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу у частині продовження застосованого відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу та ухвалити у цій частині нову, якою клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обраного обвинуваченому запобіжного заходу - задовольнити, обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
05.07.2022 року на електрону пошту апеляційного суду від прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, у яких прокурор зазначив, що

- на стадії досудового розслідування ОСОБА_8 ігнорував письмові повідомлення про виклик до слідчого;

- метою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є превенція вчинення ним дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню у майбутньому;

- розмір завданої шкоди інкримінованим ОСОБА_8 злочином встановлений проведеними експертизами;

- надані стороною захисту характеристики жодним чином не невілюють встановлені ризики, навпаки свідчать про існування у обвинуваченого професійних навичок, що дозволяють вчиняти інкриміновані останньому кримінальні правопорушення;

- обвинуваченому достаменно відомо нинішні маршрути пересування, місця перебування та роботи потерпілих;

- ані родинне коло, ані навколишнє соціальне середовище не гарантує утримання обвинуваченого від дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України;

- те, що ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема, у вчинені організацій кримінальних правопорушень свідчить про можливість продовження обвинуваченим злочину чи вчиненню нового знаходячись, у тому числі, під цілодобовим домашнім арештом;

- обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та особисті характеристики обвинуваченого свідчать про обґрунтованість визначеного судом розміру застави.

На підставі наведено прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав зміст наданих прокурором ОСОБА_12 заперечень, наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0003930 від 16.12.2019 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.
Із апеляційною скаргою на ухвалу про продовження строку тримання під вартою звернувся захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , інші обвинувачені, як і їх захисники із апеляційними скаргами на відповідну ухвалу не звертались. Відтак, апеляційний суд переглядає ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року у межах поданої захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційної скарги, відповідно до положень ч.1 ст 404 КПК України.
Апеляційний суд, відхиляючи доводи апелянта про те, що при оцінці існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду судом було враховано лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та розмір завданої шкоди, звертає увагу на те, що як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали тяжкість можливого покарання не була єдиним фактором, врахованим судом, при оцінці існування ризику можливого переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та/або суду.
Зокрема, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання в м. Кривий Ріг і не має постійного місця проживання в м. Одесі.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги обстановку, яка склалась в країні. Так, з огляду на ведення в Україні активних військових дії, ризик можливого переховування обвинуваченого від суду посилюється з огляду на те, що м. Кривий Ріг, в якому проживав до затримання та взяття під варту обвинувачений, знаходиться в Дніпровській області та на невеликий відстані від Херсонської області, яка в наявний час окупована російською федерацією і не підконтрольна Україні.
З урахуванням цього факту, обвинувачений матиме змогу потрапити на територію Херсонської області, що завадить подальшому судовому розгляду.
Окрім того, подолання ОСОБА_8 чималої відстані від м. Кривий Ріг до м. Одеси, шлях до якої лежить через Миколаївську область, в якій ведуться активні бойові дії, становитиме більшу небезпеку для його життя та здоров`я.
Вищенаведене також спростовує доводи апелянта про безпідставність посилання суду першої інстанції на проживання ОСОБА_8 у м. Кривий Ріг.
Також апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими кримінальними правопорушеннями.
Тож, на переконання апеляційного суду, тяжкість покарання у даному випадку є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тож, апеляційний суд вважає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді.
Щодо посилань апелянта на недоведеність вчинення обвинуваченим спроб переховування від органів досудового розслідування та/або суду, або спроб впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників судового провадження, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Поряд з цим, апеляційний суд вважає слушними та приймає до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відхиляє доводи захисника обвинуваченого, щодо відсутності у матеріалах провадження доказів вчинення обвинуваченим спроб незаконного впливу на інших учасників провадження чи переховування від органу досудового розслідування та/або суду.
Наведені доводи захисника апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування від суду та органів досудового розслідування, як і вчинення спроб незаконного впливу на інших учасників провадження, у майбутньому
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 є молодою особою, раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному диспансері, як і у лікаря-нарколога не перебуває, має середню освіту, постійне місце реєстрації (де проживає разом із родиною), позитивні характеристики за місцем проходження служби, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є факторами настільки міцним та впливовим на поведінку обвинуваченого, щоб гарантовано забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що грамоти та подяки за спортивні досягнення обвинуваченого ОСОБА_8 , на які звертає увагу захисник ОСОБА_7 не можуть бути враховані як беззаперечно стримуючий фактор, який би спростував існування встановлених судом ризиків.
Обставина ж щодо потребування матір`ю обвинуваченого допомоги останнього належними доказами стороною захисту підтверджена не була, сам по собі перебування особи на пенсії, не підтверджує її перебування на чиємось утриманні чи необхідності надання їй додаткової допомоги.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Тож, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 178, 194, 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу, з урахуванням положень глави 18 КПК України, а відтак відхиляє доводи апелянта про ненадання судом оцінки необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження.
Апеляційний суд приймає до уваги факт звернення захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 до Одеської обласної прокуратури із клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації та подальшої відмови прокурора у його задоволення.
Втім, погоджуючись із посиланнями апелянта на те, що сам факт відмови прокурора у скасуванні запобіжного заходу не може бути безумовною підставою для суду при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, апеляційний суд також зауважує, що факт звернення захисника обвинуваченого із відповідним клопотанням, як і наявність у обвинуваченого військового досвіду, також не спростовують і не зменшують існування обґрунтованих ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки останнього.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4