Справа № 149/3289/21
Провадження №1-кп/149/57/22
Номер рядка звіту 94
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2022 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , його представника адвоката - ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , діє на підставі доручення,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей Хмільницької РДА - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник матеріали кримінального провадження № 0000318 внесеного до ЄРДР 13.11.2021 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Вінницької області, м. Хмільник, учня 1-го курсу ДПТНЗ «Хмільницький аграрний центр професійно-технічної освіти» № 40, 11 група, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітній ОСОБА_4 05.11.2021 приблизно о 23:30 год., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , зайшов у кімнату своєї неповнолітньої сестри ОСОБА_10 , яка на той час спала, відкривши верхню шухляду комоду, побачив там банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 (пін-код якої завідомо йому був відомий), після чого у нього виник умисел на заволодіння вказаною банківською карткою та відповідно грошовими коштами, які зберігались на банківському рахунку ОСОБА_10 . Неповнолітній ОСОБА_4 діючи з прямим умислом направленим на заволодіння офіційним документом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та його наслідків, бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що його сестра спала, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний неповнолітній ОСОБА_10 , документ, а саме картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа.

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_4 заволодівши вказаною банківською карткою, вирішив вчинити викрадення грошових коштів з неї, що належать ОСОБА_10 . Так, 06.11.2021 приблизно о 03:15 год. неповнолітній ОСОБА_4 перебуваючи біля АЗС «ОККО», що розташована по вул. В. Порика, 2 А у м. Хмільник Вінницької області, маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, надав своєму знайомому ОСОБА_12 наявну у нього викрадену банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить неповнолітній ОСОБА_10 , і той, перебуваючи у приміщенні АЗС «ОККО» розрахувався за товар даною банківському карткою на суму 49 грн, після чого повернув її неповнолітньому ОСОБА_4 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, 06.11.2021 у період часу з 03:25 до 20:30 год. неповнолітній ОСОБА_4 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, з банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований біля магазину «Велес», за адресою: вул. І.Богуна, 7 у м. Хмільник Вінницької області, за допомогою наявної у нього викраденої картки банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить неповнолітній ОСОБА_10 , заздалегідь знаючи пін-код до даної банківської картки, неодноразово проводив транзакції щодо переведення коштів у готівкову форму в загальній сумі 4500 грн, які привласнив та витратив на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, 06.11.2021 приблизно о 10:00 год, неповнолітній ОСОБА_4 , знаючи, що на рахунку неповнолітньої ОСОБА_10 залишились грошові кошти, перебуваючи у квітковому магазині «Лідія», який розташований за адресою: вул. Столярчука, 56 у м. Хмільник Вінницької області, маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розрахувався за товар наявною у нього викраденою карткою банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить неповнолітній ОСОБА_10 на суму 250 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, 06.11.2021 в обідню пору, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, неповнолітній ОСОБА_4 , знаючи, що на банківському рахунку неповнолітньої ОСОБА_10 залишились грошові кошти, перебуваючи у продуктовому магазині «Ірина», що розташований по вул. В. Порика, 15 А у м. Хмільник Вінницької області, маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розрахувався за товар наявною у нього викраденою карткою банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить неповнолітній ОСОБА_10 на загальну суму 499 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, 06.11.2021 приблизно о 17:30 год. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи біля АЗС «ОККО», що розташована по вул. В. Порика, 2 А у м. Хмільник Вінницької області, маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, надав своєму знайомому ОСОБА_13 наявну у нього викрадену картку банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить неповнолітній ОСОБА_10 , і той перебуваючи у приміщенні АЗС «ОККО» розрахувався за товар даною банківською карткою на суму 58 грн, після чого повернув її неповнолітньому ОСОБА_4 .

Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_4 , завдав неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5356 грн.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_4 12.11.2021 приблизно о 16:00 год, перебуваючи по ліву сторону від в`їзду на територію ПАТ «Хмільницьке автотранспортне підприємство 10573», що розташоване по вул. Небесної Стоні, 74 у м. Хмільник Вінницької області, у ході розмови з ОСОБА_7 , схопив його рукою за верхній одяг та поволік у вуличку, де спричинив йому кілька ударів лобною ділянкою в обличчя, кілька ударів кулаком правої руки в область грудної клітки, три удари коліном та кілька ударів кулаком правої руки в ділянку черевної порожнини. Відповідно до висновку експерта № 69 від 19.11.2021 у ОСОБА_7 , мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі та на правому стегні, крововиливу та розриву слизової оболонки на верхній губі, які належать до легких тілесних ушкоджень. Після чого у ОСОБА_4 повторно виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. З метою завершення свого злочинного умислу ОСОБА_4 із корисливих мотивів для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, діючи з прямим умислом, під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , повідомив останньому, щоб той віддав йому свій мобільний телефон, а у разі відмови виконати цю вимогу ОСОБА_4 продовжуватиме спричиняти тілесні ушкодження, застосовуючи більшу силу. Після отриманого чергового удару кулаком в область грудної клітки ОСОБА_7 присів, діставши з кишені верхнього одягу свій мобільний телефон Redmi Note 8 t 3 GB RAM 32 GB ROM з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/16351-ТВ від 17.11.2021, становить 2 883 грн. та передав його ОСОБА_4 .

Після цього, ОСОБА_7 попрямував до місця свого проживання, а ОСОБА_4 зник із місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2 883 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 спочатку зазначив, що визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, частково визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтримав думку захисника про неправильність кваліфікації його дій за цією статтею. У судовому засіданні 13.04.2022 ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, зазначив, що шкодує про вчинене, кається у вчиненому, зробив для себе висновки. Зазначив, що навчається та отримує стипендію у розмірі 1250 грн. Разом з тим, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився давати показання.

У судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 27.06.2021 у неї народилася дитина, у зв`язку з чим вона оформила банківську картку «Ощадбанк», на яку в подальшому надійшла матеріальна допомога. У вечірній час 05.11.2021 на цю картку надійшли кошти в сумі 5500 грн, про що брат дізнався прочитавши повідомлення, яке прийшло на її мобільний телефон. Банківську картку зберігала в гаманці, який знаходився в комоді, що стоїть у дитячій кімнаті. Її рідний брат ОСОБА_4 знав пін-код від картки, оскільки влітку 2021 вона надавала йому цю картку для користування та повідомляла пін-код. Зникнення з картки грошей помітила через декілька днів, отримавши роздруківку з банку. У цей період нікому не давала свою банківську катку та не просила нею користуватися. Проте картка знаходилася у постійному місці зберігання, а тому одразу подумала на брата, однак той заперечував те, що брав картку. У поліції оглянувши фото з камери спостереження банкомату, вона побачила, що саме її брат ОСОБА_4 знімав кошти з картки. Хоча брат не повернув їй кошти, вона немає до нього претензій, оскільки впевнена, що ці кошти він їй вже не віддасть. З братом помирилася, хоч він і не просив пробачення. На її думку покарання обвинуваченому слід обрати пов`язане з виправними роботами.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 пояснила, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_10 . Зі слів доньки вона дізналася про те, що ОСОБА_4 викрав банківську картку доньки та зняв грошові кошти. Зазначила, що її син ОСОБА_4 навчається посередньо, слухає її не завжди, хоча усім необхідним він забезпечений. На даний час не має виховного впливу на свого сина.

Неповнолітній ОСОБА_7 у суді надав пояснення, відповідно до яких він 12.11.2021 близько 16-17 год. йшов із магазину, що розташований по вул. Н. Сотні у м. Хмільник. По дорозі йому назустріч йшли ОСОБА_4 та ОСОБА_15 , які були в балаклавах, вони привіталися і по голосу впізнав ОСОБА_4 , який взявши за руку, потягнув його у сторону АТП. Вирватися він не міг. Потім ОСОБА_4 вимагав гроші 200 грн, а далі сказав віддати йому свій мобільний телефон і почав наносити удари. Вдарив чолом у губи, один удар у груди, а також бив по ногам. ОСОБА_15 стояв у стороні та дивився, щоб ніхто не йшов. Забравши телефон, ОСОБА_16 просив винести і коробку від нього. Прийшовши додому ОСОБА_7 із матір`ю одразу пішли в поліцію. Він ОСОБА_4 нічого винен не був. На даний час не має претензій до обвинуваченого, оскільки йому відшкодовано завдану шкоду, просив залишити його позов без розгляду. На думку потерпілого покарання обвинуваченому слід обрати не пов`язане з позбавленням волі. Потерпілий додав, що дійсно з ОСОБА_4 навесні 2021 року вони обмінялися деякими речами, зокрема ОСОБА_16 дав йому роутер, а ОСОБА_17 віддав навушники, після цього жодних претензій щодо нерівноцінності обміну ніхто не висловлював. 12.11.2021 під час нанесення ударів ОСОБА_16 вимагав гроші 200 грн, про роутер нічого не говорив.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 повідомила, що про справу дізналася в суді, призначена законним представником потерпілого, оскільки у нього померла мати. Підтримала заяву про залишення позову потерпілого без розгляду.

Представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просила залишити позов потерпілого без розгляду, оскільки шкоду відшкодовано.

Свідок ОСОБА_12 у суді надав показання та повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_18 у нього дружні стосунки. 12.11.2021 він разом із ОСОБА_18 йшли по вул. Н. Сотні в магазин та по дорозі зустріли ОСОБА_19 . Всі разом відійшли в сторону до АТП. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 спілкувалися, потім ОСОБА_16 головою двічі вдарив ОСОБА_20 у ніс, від чого у потерпілого пішла кров. При цьому ОСОБА_16 запитував у ОСОБА_20 : «Де гроші 500 грн за роутер?», а ОСОБА_17 відповів: «Поверну». Оскільки на мобільний телефон ОСОБА_21 зателефонували, свідок підняв слухавку та спілкуючись по телефону відійшов у сторону на 20-30 метрів. Зазначає, що по телефону спілкувався близько 10-15 хв. та не бачив що в цей час відбувалося між ОСОБА_18 та ОСОБА_22 Повернувшись після телефонної розмови побачив, що ОСОБА_17 сидить, а ОСОБА_16 сказав принести йому гроші, після чого він поверне потерпілому мобільний телефон. ОСОБА_17 пішов додому, він з ОСОБА_18 чекали поки потерпілий винесе їм гроші, однак той не вийшов і вони пішли. Не бачив як ОСОБА_16 забирав телефон у ОСОБА_19 . Проте знав, що телефон потерпілого у ОСОБА_21 , оскільки останній показував цей мобільний телефон моделі «Редмі 8», вже після того як потерпілий пішов додому. Приблизно за місяць до цієї події ОСОБА_16 розповідав йому, що давав ОСОБА_23 роутер і той був винен йому гроші.

Неповнолітній свідок ОСОБА_24 , у присутності свого законного представника ОСОБА_25 , психолога ОСОБА_26 , надала суду показання, відповідно до яких вона 12.11.2021 у період часу з 16:00 до 17:00 знаходилася за місцем проживання її знайомого ОСОБА_4 , куди прийшли ОСОБА_17 разом із працівниками поліції та повідомили, що ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_27 . Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_20 вона на ньому не бачила, про те, що ОСОБА_16 забрав у потерпілого телефон останній не розповідав. На прохання поліцейських вона зателефонувала до ОСОБА_21 , запитала де він. Потім ОСОБА_17 з поліцейськими пішли, а до неї прийшов якийсь хлопець та приніс і віддав їй мобільний телефон «Редмі 8». У телефоні побачили запис «мама», зателефонувавши на цей номер і з`ясувала, що це мати ОСОБА_20 , яка попросила віднести телефон до поліції, що ОСОБА_28 ввечері цього ж дня і зробила.

На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були досліджені судом:

-витяги про реєстрацію в ЄРДР кримінальних правопорушень: 18.11.2021 № 0000194 за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 178 т. 2); 10.12.2021 № 0000203 за ч. 1 ст. 357 КК України (а.с. 179-180 т. 2); 12.11.2021 № 0000318 за ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 184 т. 2);

-постанова прокурора від 13.12.2021, якою матеріали досудових розслідувань 0000194 за ч. 1 ст. 185 КК України та № 0000203 за ч. 1 ст. 357 КК України об`єднані в одне провадження (а.с. 181-183 т. 2);

-протокол огляду речей та документів від 19.11.2021, фототаблиця до нього, відповідно до яких, на підставі заяви ОСОБА_10 про дозвіл на проведення огляду, дізнавачем СД Хмільницького РВП ОСОБА_29 оглянуто банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 видану на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 91, 92-94). Постановою дізнавача від 19.11.2021 вказана банківська картка визнана речовим доказом, передана на зберігання до Хмільницького РВП (а.с. 95, 96 т. 2);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 08.12.2021, проведеного на виконання ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 06.12.2021 (а.с. 97 т. 2), зокрема дізнавачем отримано тимчасовий доступ до інформації, яка зберігається в АТ КБ «Приватбанк», а саме до фотоматеріалів з банкомату АТ КБ «Приватбанк» 210352, САVІ8599, розташованого по вул. І. Богуна у м. Хмільник Вінницької області, під час здійснення операцій щодо зняття готівкових коштів з банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (а.с. 98, 99). До протоколу додано диск DVD-R, який було відтворено у судовому засіданні (а.с. 101 т. 2). Постановою дізнавача від 08.12.2021 вказаний диск визнано речовим доказом (а.с. 102 т. 2);

-відтворено DVD-R диск з відеозаписами АЗС «ОККО» наданого на запит поліції (а.с. 103, 104 т. 2). Цей диск постановою дізнавача від 13.12.2021 визнано речовим доказом (а.с. 103 т. 2);

-протокол огляду предметів від 12.11.2021, з ілюстративними таблицями до нього, відповідно до яких на підставі заяви ОСОБА_28 , яка добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон Redmi Note 8 t 3 GB RAM 32 GB ROM з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який їй 12.11.2021 дала подруга ОСОБА_30 , слідчим СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області було оглянуто вказаний мобільний телефон (а.с. 106, 107-113 т. 2). Постановою слідчого від 13.11.2021 цей мобільний телефон визнано речовим доказом (а.с. 114 т. 2), а ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 16.11.2021 на телефон накладено арешт (а.с. 115 т. 2). Згідно квитанції телефон передано на зберігання до Хмільницького РВП (а.с. 130 т. 2). Відповідно до копій товарного чека, копії коробки вказаний мобільний телефон було придбано 23.04.2020 за 4349 грн (а.с. 116, 117 т. 2);

-висновок товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/16351-ТВ від 17.11.2021, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефона марки Redmi Note 8 Т 3 GB RAM 32 GB ROM на момент вчинення кримінального правопорушення, 12.11.2021 становила 2883 грн. Витрати на проведення експертизи 858,10 грн ( а.с. 118, 119-129 т. 2);

-висновок судово-медичного експерта № 69 від 19.11.2021, відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі та на правому стегні, крововиливу та розриву слизової оболонки на верхній губі, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії твердого тупого предмета чи від дії об такий, давністю утворення можливо в строк вказаний у постанові про призначення експертизи (а.с. 131 т. 2).

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені досліджені докази, які є належними та допустимими, відповідно положень ст.ст. 84-86 КПК України, суд дійшов висновку, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів обвинувачення.

Дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано вірно: за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа; ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка); ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України підтверджується чіткими та послідовними показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила, що раніше повідомляла своєму братові ОСОБА_4 пін-код від картки, а також висловила впевненість, що саме ОСОБА_4 мав доступ та викрав її картку, а потім і гроші, що знаходилися на її банківському рахунку. Вина ОСОБА_4 підтверджується також письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду речей та документів від 19.11.2021, банківської карки потерпілої; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.12.2021, додатком до нього диском DVD-R та відтвореними з нього фотоматеріалами, що зафіксували момент користування карткою неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 під час зняття коштів з картки потерпілої ОСОБА_10 , а також відтвореним DVD-R диском, вміст якого відеозаписи з камер спостереження АЗС «Окко» на яких зафіксовані моменти користування карткою потерпілої ОСОБА_10 .

Суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що протокол огляду речей та документів від 19.11.2021 є неналежним доказом так як не підтверджує вину обвинуваченого. Зазначений доказ відповідає критеріям визначеним у ст. 85 КПК України, оскільки підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема те, що у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 є банківська картка видана на її ім`я, із відповідним номером рахунку. Зазначена банківська картка постановою слідчого від 19.11.2021 визнана речовим доказом у цьому провадженні.

Суд погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не надано доказів правомірності отримання виписки по рахунку потерпілої ОСОБА_10 (а.с. 185-186 т. 2). Вказана виписка датована 11.11.2021, у той час як відомості за ч. 1 ст. 185 КК України були внесені до ЄРДР 18.11.2021. Таким чином цей доказ здобутий до моменту порушення кримінального провадження і не в рамках даного провадження. При цьому відомості зазначені у даній виписці містять охоронювану законом таємницю, зокрема банківську таємницю, а тому відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України доступ до такої інформації, здійснюється в порядку, визначеному законом, в тому числі порядку встановленому ст. 160 КПК України. Оскільки стороною обвинувачення не доведено правомірність отримання даного доказу, суд визнає цей доказ недопустимим.

Суд погоджується з доводами сторони захисту та визнає недопустимим доказом копію опису вилученої інформації у АТ КБ «Приватбанк», що є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.12.2021, оскільки такий опис не є оригіналом, а згідно ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, зобов`язана надати суду оригінал документа і оригіналом є сам документ. Проте, це не тягне за собою визнання недопустимим доказом самого протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.12.2021, а також додатку до нього DVD-R диску, складених на виконання ухвали слідчого судді від 06.12.2021, якою надано тимчасовий доступ до інформації, яка зберігається в АТ КБ «Приватбанк», а саме до фотоматеріалів з банкомату АТ КБ «Приватбанк» 210352, САVІ8599, розташованого по вул. І. Богуна у м. Хмільник Вінницької області.

Безпідставними є твердження захисника про порушення вимог ст. 214 КПК України при реєстрації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України. Так, відомості по заяві потерпілої ОСОБА_10 були внесені до ЄРДР 18.11.2021 за № 0000194 правова кваліфікація ч. 1 ст. 185 КК України, і саме під час розслідування даного провадження було встановлено, ознаки вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України і ці відомості були внесені до ЄРДР, що і відображено у витягу з ЄРДР від 10.12.2021 № 0000203, а в подальшому прокурором ці провадження було об`єднано. Тому судом не встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України щодо строків внесення відомостей до ЄРДР у цих провадженнях.

Також безпідставними є доводи щодо недопустимості як доказів відеозаписів з АЗС «Окко», оскільки відсутні підтвердження надання цих відеозаписів слідчому. Так, на запиті Хмільницького РВП від 13.12.2021 №18272/222/02-2021 (а.с. 103 т. 2) зробленому у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження № 0000194 від 18.11.2021, про надання копій відеозаписів з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження в період часу з 01:00 по 22:00 06.11.2021, адресованому директору ТОВ «Окко-драйв», наявний рукописний текст: «Запит отримано 13.12.2021. Даний запит опрацьовано та надано дозвіл на вилучення вищезазначеного відео. ОСОБА_31 ». На запиті є штамп ТОВ «Окко-драйв» Вінницька область м. Хмільник 13.12.2021 та підпис оператора. Отже вказані відеозаписи отримані у ТОВ «Окко-драйв» 13.12.2021 на запит органу поліції.

Як видно з фактичних обставин пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 06.11.2021 заволодів коштами неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 у сумі 5356 грн, а не 5560 грн, як зазначено в обвинувальному акті. Так, на АЗС «Окко» з картки було знято 49 грн та 58 грн, з банкомату АТ КБ «Приватбанк», що по вул. І.Богуна, 7 у м. Хмільник Вінницької області зняті кошти в загальній сумі 4500 грн, у магазині квітів «Лідія», що по вул. Столярчука, 56 у м. Хмільник Вінницької області витрачено 250 грн, а в продуктовому магазині «Ірина», що по вул. В. Порика, 15 А у м. Хмільник Вінницької області - 499 грн, що сукупно становить 5356 грн. Відповідно саме такий розмір матеріальної шкоди заподіяно потерпілій, отже сукупний розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_10 шкоди вказаний у пред`явленому обвинуваченні підлягає зменшенню.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується чіткими та послідовними показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_4 12.11.2021 застосовуючи до нього фізичне насильство, наносячи потерпілому удари, відкрито та протиправно заволодів його мобільним телефоном Redmi Note 8. При цьому потерпілий зазначив, що спочатку ОСОБА_4 вимагав гроші 200 грн, а потім вимагав і забрав мобільний телефон. Факт нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 підтвердив і свідок ОСОБА_32 , який однак стверджує, що обвинувачений вимагав у потерпілого 500 грн, як борг за отриманий раніше роутер, а сам момент заволодіння телефоном потерпілого він не бачив, оскільки відійшов у сторону та розмовляв по мобільному телефону. Неповнолітня свідок ОСОБА_24 , повідомила, що 12.11.2021 знаходилася за місцем проживання її знайомого ОСОБА_4 , куди прийшли ОСОБА_17 разом із працівниками поліції та повідомили, що ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_27 . Коли потерпілий з поліцейським пішли їй якийсь хлопець приніс і віддав мобільний телефон «Редмі 8». У телефоні побачили запис «мама», зателефонували на цей номер і з`ясували, що це мати ОСОБА_20 , яка попросила занести телефон до поліції, що ОСОБА_28 ввечері цього ж дня і зробила.

При цьому захисник ОСОБА_6 вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки своїми діями він фактично намагався примусити ОСОБА_20 до виконання раніше укладеної між ними угоди обміну речами. Так, потерпілий віддав обвинуваченому навушники, а той віддав роутер, за який потерпілий і був винен гроші.

Оцінюючи вказані доводи суд приймає до уваги наступне.

Грабіж (ст. 186 КК України) - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює, що його дії помічені, та оцінюються як викрадення. Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою зумовлюється тим, що грабіжник не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно.

Частина 2 ст. 186 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений повторно. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Оцінюючи доводи сторони захисту, про те, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст.355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, суд бере до уваги приписи п.15 ППВСУ №10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", відповідно до яких вимога виконати зобов`язання, що виникло на підставах, не передбачених чинним законодавством, або неіснуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майном, правом на майно або для вчинення дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати як злочин вимагання.

Сукупність досліджених судом доказів дає підстави для висновку, що ОСОБА_4 відкрито викравши телефон потерпілого вчинив саме грабіж.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив здійснення з обвинуваченим ОСОБА_4 обміну навушниками та роутером, однак потерпілий повідомив, що такий обмін відбувся ще навесні 2021, і після цього жодних претензій щодо нерівноцінності обміну ніхто не висловлював і ОСОБА_4 він винен нічого не був.

Умисел обвинуваченого ОСОБА_4 на вчинення саме відкритого викрадення чужого майна підтверджується діями обвинуваченого, які були спрямовані не на стимулювання потерпілого до повернення грошей, а виключно на заволодіння цінним майном потерпілого, зокрема мобільним телефоном. Також умисел обвинуваченого саме на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 підтверджується його діями спрямованими на подолання опору потерпілого, зокрема його побиттям. Це підтверджується чіткими та послідовними показаннями потерпілого, який також додав, що обвинувачений просив його винести коробку від телефона, що також вказує на умисел саме на викрадення мобільного телефона та подальше розпорядження ним.

При цьому свідок ОСОБА_15 повідомляв, що ОСОБА_4 просив потерпілого дати йому кошти 500 грн за роутер, у той час як вартість викраденого у потерпілого мобільного телефона, згідно висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/16351-ТВ від 17.11.2021, становить 2 883 грн, тобто значно перевищує вказану суму. Також свідок ОСОБА_15 зазначав, що обмін речами між потерпілим та обвинуваченим відбувся за місяць до події, тобто у жовтні 2021, що суперечить показанням потерпілого ОСОБА_20 про те, що такий обмін був навесні 2021. Суд критично оцінює такі показання свідка ОСОБА_33 , оскільки цей свідок, з його слів, перебуває у дружніх стосунках із обвинуваченим, а також ці показання свідка суперечать чітким та послідовним показанням потерпілого ОСОБА_19 .

У свою чергу ОСОБА_4 спочатку частково визнав вину за ч. 2 ст. 186 КК України, а 13.04.2022 повністю визнав вину, однак у силу ст. 63 Конституції України він відмовився давати показання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 справа N 487/4245/18 провадження N 51-3880км21, показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч. 2 ст. 94 КПК України). ВС підкреслив, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності. Водночас регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 не надав суду показання, що є його правом, чим позбавив суд можливості надати оцінку його показанням.

Отже, суду не надано жодного доказу про те, що потерпілий ОСОБА_17 мав перед обвинуваченим ОСОБА_4 зобов`язання про повернення грошей.

При вирішенні питання щодо обрання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. ст. 65-67 КК України, роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину неповнолітнім. Суд не приймає до уваги обставини зазначені у обвинувальному акті від 11.04.2022 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Так, факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи №520/16394/16-к.

Натомість з пояснень потерпілої ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_4 спочатку заперечував свою причетність до викрадення її картки та коштів, а тому потерпіла звернулася до поліції із заявою. Заподіяну шкоду не відшкодував. Докази причетності ОСОБА_4 до вчинення даних кримінальних правопорушень були здобуті органами досудового розслідування без сприяння ОСОБА_4 , зокрема отримувався доступ до фотоматеріалів з банкомату, відео з АЗС, тощо. Що стосується вчинення грабежу, то ОСОБА_4 спочатку не визнавав правильність кваліфікації та частково визнавав вину, а потім визнав вину, однак не надав показання, що не дає можливість перевірити які саме обставини вчинення даних кримінальних правопорушень визнає обвинувачений. У свою чергу захисник заперечує правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України. Отже суд не враховує як пом`якшуючі обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини відсутні.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до акту обстеження побутових умов від 25.11.2021 умови проживання ОСОБА_4 задовільні, він забезпечений усім необхідним, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, умови його проживання, виховання, ставлення до вчиненого, думку потерпілих. Також суд приймає до уваги висновки органу пробації наведені в досудовій доповіді, відповідно до яких виправлення неповнолітнього обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як низький. У випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти додатковий обов`язок на ОСОБА_4 згідно ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення будучи неповнолітнім, по місцю проживання характеризується посередньо, стан його здоров`я, отримання ним доходу у вигляді стипендії у розмірі 1250 грн, відшкодування завданої шкоди неповнолітньому ОСОБА_7 , враховуючи висновок органу пробації, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 належить обрати покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 1 ст. 185 КК України громадських робіт на строк вісімдесят годин, за ч. 2 ст. 186 КК України позбавлення волі на строк 4 роки, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі і відповідно ст. ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із іспитовим строком. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу за ч. 1 ст. 357 КК України належить виконувати самостійно. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти додатковий обов`язок на ОСОБА_4 виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо процесуальних витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України, стягнувши їх з неповнолітнього обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку визначеному ст. 100 КПК України, повернувши мобільний телефон та банківську картку потерпілим, а DVD-R диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 поданий в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , з урахуванням їх заяв, а також думки його представників залишити без розгляду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 16.11.2021 на мобільний телефон скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді:

за ч. 1 ст. 185 КК України вісімдесят годин громадських робіт;

за ч. 2 ст. 186 КК України позбавлення волі на строк чотири роки;

за ч. 1 ст. 357 КК України штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк чотири роки.

Відповідно до ст. ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України з випробуванням із іспитовим строком 1 ( один) рік.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти додатковий обов`язок на ОСОБА_4 виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу 510 грн виконувати самостійно.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, тобто з 14.04.2022.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати пов`язані з залученням експертів для проведення експертиз у розмірі 850,10 грн.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 поданий в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 16.11.2021 на мобільний телефон Redmi Note 8 з сім-карткою скасувати.

Речові докази:

мобільний телефон Redmi Note 8 з сім-карткою повернути власнику потерпілому ОСОБА_7 ;

банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 повернути власнику потерпілій ОСОБА_10 ;

DVD-R диски (а.с. 101, 104 т. 2) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1