ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 669/36/22

Провадження № 11-кп/4820/537/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 03 грудня 2021 року за № 0000994 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогір`я Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, невійськозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-06.10.2021 року Білогірським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 14.02.2022 року штраф в розмірі 850 грн. замінено покаранням у виді 50 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року з врахуванням ухвали цього ж суду від 14 лютого 2022 року у виді 50 годин громадських робіт з розрахунку, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, і за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, з метою приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: без дозволу суду не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, прибувати до суду апеляційної та касаційної інстанції за першою вимогою, а також повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1372 грн. 96 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 03 грудня 2021 року біля 04 год. 00 хв. ОСОБА_6 , з корисливих мотивів та з метою крадіжки чужого майна, користуючись відсутністю сторонніх осіб, за допомогою власної фізичної сили відігнув краї вхідних воріт та проник до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 дев`ять мішків гарбузового насіння загальною вагою 220 кг вартістю 60 грн. за 1 кг на загальну суму 13200 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання ніж позбавлення волі, або покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України з відстрочкою відбування покарання не більше ніж на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід та звільнити його з-під варти.

Стверджуючи, що призначаючи покарання, суд не врахував, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_6 не порушував, що свідчить про його належну процесуальну поведінку. Маючи змогу ухилитися від виконання призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі, ОСОБА_6 не покидав свого місця проживання.

Акцентує увагу, що наступного дня після нападу Російської Федерації на Україну, ОСОБА_6 , перебуваючи у запасі, добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким того ж дня був призваний із запасу по мобілізації на військову службу у Збройних Силах України та був призначений у військовій частині НОМЕР_1 на посаду, звідки був відряджений для виконання бойового завдання в зону бойових дій, де перебував в період часу з 11 березня по 14 травня 2022 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просить таку залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах і не заперечується в апеляційній скарзі, як не оспорюється і кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що покарання засудженому призначено в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_6 , врахував конкретні обставини даного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які йде посилання у поданій апеляційній скарзі, та призначив мінімальний розмір покарання, визначений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, обираючи покарання ОСОБА_6 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Правильно взято судом до уваги і обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано також і те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 407 КК України, має судимість та невідбуте покарання за ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи вищезазначені обставини, беручи до уваги, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин в період відбування покарання по попереднім вироком, це дало суду підстави для призначення обвинуваченому реальної міри покарання в умовах ізоляції від суспільства. Разом з тим, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення та мотиви його вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 , ставлення винного до своєї протиправної поведінки, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні суворого покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому мінімальний розмір покарання, визначений санкцією інкримінованої йому статті фактично в мінімальному розмірі.

Разом тим, колегія суддів враховує характеризуючі дані про особу обвинуваченого.

Скарг щодо негативної поведінки ОСОБА_6 за місцем його проживання не надходило, що підтверджується даними довідки-характеристики, виданої керуючим справами виконавчого комітету Білогірської селищної ради за місцем проживання останнього (а.м.к.п. 77).

ОСОБА_6 на обліках в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться (а.м.к.п. 79-80).

Згідно з даними досудової доповіді, складеної інспектором Шепетівського РС № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, ОСОБА_6 , на покарання не пов`язане з позбавленням волі або звільнення від відбування покарання з випробуванням не заслуговує через високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий (а.м.к.п. 26-28).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що метою покарання обвинуваченого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Апеляційний суд вважає, що реальне відбування обвинуваченим покарання, призначене у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не порушував, наступного дня після нападу Російської Федерації на Україну добровільно був призваний із запасу по мобілізації на військову службу у Збройних Силах України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, окрім того, що такі обставини ніяким чином не зменшують тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вони не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку, у зв`язку із суворістю призначеного покарання ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2