ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/244/22 Справа № 703/1248/20 Категорія: ч.2 ст.289 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданий на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України - не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди у сумі 30000 грн. та 5040 грн. витрат на правову допомогу адвоката залишені без розгляду.

Витрати на залучення експерта у розмірі 942 грн. 06 коп. віднесено на рахунок держави.

У зв`язку з виправданням обвинуваченого, скасовано арешт з автомобіля ГАЗ-21, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду 22 січня 2020 року.

Вирішено долю речового доказу,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, у невстановлений слідством день та час весною 2019 року, демонтувавши замки на гаражному приміщенні між будинками: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , проник у приміщення, звідки, завантаживши на евакуатор, незаконно заволодів автомобілем «ГАЗ-21», д.н.з. НОМЕР_1 , 1970 року випуску, вартістю 24611 грн. 33 коп., який продав ОСОБА_12 , спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану вище суму.

Дії ОСОБА_8 органом досудового слідства кваліфіковані, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 289 КК України.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою в якій просив: вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року, щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання із застосуванням 3 років іспитового строку; покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2. ч. 2 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Також апелянт просив під час апеляційного розгляду повторно допитати: потерпілу ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , а також дослідити докази у кримінальному провадженні: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2020 р., протокол огляду місця події від 20.01.2020 р. проведеного по вул. Ростовська, біля буд. 37, м. Сміла Черкаської області, протокол огляду предмету (автомобіля ГАЗ 21) від 21.01.2020 р., протокол огляду предмета (розписки) від 20.02.2020 р., дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що відповідно до ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 р. №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Проте, на думку апелянта, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримано, його висновки є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, ухвалюється у випадках, коли діяння, яке ставилось у вину обвинуваченому, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність.

Водночас, визначаючи підставу виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, судом фактично взято до уваги лише викривлені ним у виправдувальному вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на користь сторони захисту, та безпідставно посилаючись на ст. 373 КПК України підставою для виправдання фактично визнано, що кримінальне правопорушення не вчинено обвинуваченим та ґрунтується на припущеннях.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, і висновки про недоведеність, що в діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, побудував на суперечливих та достатньо неперевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, залишивши без належного мотивування та аналізу процесуальні документи досудового розслідування, показання свідків та інші письмові матеріали кримінального провадження, тим самим, належним чином не перевіривши докази, надані стороною обвинувачення, чим суттєво порушено вимоги ст. 374 КПК України.

В обґрунтування свого рішення про виправдання суд поклав, у тому числі показання обвинуваченого ОСОБА_8 (аркуш 3 абз. 3 вироку), що він не погоджується з думкою обвинувачення про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в судових дебатах повідомив про свою непричетність до інкримінованого йому злочину, вважає зазначене обвинувачення безпідставним, а досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні однобічним, необ`єктивним та упередженим.

Вказані твердження суду не відповідають дійсності, є надуманими, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 взагалі відмовився надавати будь-які показання, за весь розгляд справи не задав жодного питання свідкам (19 засідань, підтверджується усіма протоколами судових засідань), не надав жодного пояснення, а в судових дебатах повідомив лише про відмову надання показань в порядку ст. 63 КК України (частина 2 звукозапису від 10.02.2022 р. з 16 хв. 30 сек.)

Апелянт зазначає, що суд, в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 21, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено віднісся до показань потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , а також письмових доказів сторони обвинувачення та не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону про необхідність всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не надавши належної оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку між собою Тому, на думку апелянта, судом не надано справедливу оцінку показанням свідків обвинувачення, не належним чином проведено їх зіставлення одне одному, викривлено у вироку їх показання.

Вважає, що судом в порушення ст.ст. 7, 22, 23, 94, 95, 96, 97, 290, 352, 370, 374 КПК України упереджено оцінено показання свідків у справі, які в сукупності вказують на беззаперечну вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Також, всупереч вимог ст.370 КПК України жодної оцінки судом не надано дослідженому протоколу огляду місця події від 20.01.2020 р. проведеного по вул. Ростовська, біля буд. 37, м. Сміла Черкаської області; протоколу огляду предмету (автомобіля ГАЗ 21) від 21.01.2020 р.; протоколу огляду предмета (розписки) від 20.02.2020 р., а лише у вироку перелічив ці письмові докази, що свідчить на неповноту судового розгляду.

Крім того, місцевим судом грубо порушено вимоги ч. 4 ст. 352 КПК України. Так, 30.03.2021 р. перед початком судового засідання секретарем встановлено особи свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , надано пам`ятки та відібрано відповідні розписки про права та обов`язки. На початку судового засідання суддею перевірено явку цих свідків та оголошено про необхідність залишити зал суду, оскільки всі вони раніше не допитувалися. Разом з тим, свідок ОСОБА_12 залишився в залі судового засідання було допитано свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. Після чого попросив свідка ОСОБА_12 залишити залу суду, оскільки його допит неможливий. Сторона захисту також це проігнорувала, незважаючи на те, що перед судовим засіданням спілкувалися з ОСОБА_12 , а обвинувачений ОСОБА_8 після того, як інші свідки вийшли, бачив, що свідок залишається та щось сказав ОСОБА_12 . Всі ці факти порушення судом норм КПК зафіксовані відеозаписом від 30.03.2021 р.. У свою чергу представник потерпілої та прокурор не знали, що особа яка залишилася у залі свідок ОСОБА_12 ..

У подальшому, в порушення судом норм чинного КПК України, у судовому засіданні від 19.07.2021 р. свідок ОСОБА_12 допитаний. На запитання сторони захисту чи перебував він раніше у залі судового засідання під час допиту інших свідків не будучи допитаним повідомив, що так, перебував коли допитувалися інші свідки (відеозапис від 19.07.2021 р.).

Крім того, надані суду показання свідка ОСОБА_12 , які фактично є недопустимим доказом з вини суду, стали однією з підстав виправдувального вироку.

Таким чином, об`єктивний аналіз обставин кримінального провадження свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Суд мав достатньо доказів застосувати кримінальний закон та визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Про необхідність дотримання судом вимог п. 16 ч. 1 ст. 7, ст.ст. 23, 91, 94, ч. 3 ст. 404 КПК України сформовано правову позицію Верховного Суду, викладену в ряді постанов, зокрема від 12.12.2019 р. у справі № 683/1507/16-к від 21.11.2019 р. у справі № 295/17062/15-к від 22.01.2020 р. у справі № 131/879/15-к, згідно з якою визнано безпідставною відмову апеляційного суду в безпосередньому дослідженні доказів у випадку оскарження виправдувального вироку.

Зокрема, для забезпечення реалізації стороною обвинувачення права на апеляційне оскарження судового рішення відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд має створити необхідні для цього умови, у тому числі й шляхом повторного дослідження обставин, які оспорюються та про необхідність іншої оцінки яких ішлося в апеляційній скарзі, що передбачено ч. 3 ст. 404 КПК України, та відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження і апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Не погоджуючись із вироком суду потерпіла ОСОБА_10 звернулась із апеляційною скаргою в якій просила: вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року, щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі; цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпіла зазначила, що, на її думку, оскаржуваний вирок є незаконним та такий, що підлягає скасуванню.

Так, під час першого судового засідання розгляду справи по суті 10.11.2020 р., нею було заявлено клопотання про надання їй перекладача для допомоги в перекладі в усіх подальших судових засіданнях, оскільки вона дуже погано розмовляє українською мовою та погано її розуміє, а тим більше юридичні терміни. Натомість, суддя ОСОБА_1 їй повідомив: «Не хвилюйтесь! Ви вже довго проживаєте в Україні і все що потрібно ми Вам самі перекладемо на російську мову». Після чого, відразу розпочався її допит. Суддя так і не повідомив учасників процесу чи задовольнив її клопотання чи ні, клопотання по суті не розглянув, рішення ніякого про його задоволення чи відмову у його задоволення так і не прийняв.

Крім того, судом свідомо у виправдувальному вироку не зазначено її дійсні показання, які вона надавала 10.11.2020 р., а лише «вирвані фрази із загального контексту».

Також, судом свідомо у виправдувальному вироку не зазначено дійсні показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ..

Всі ці свідчення судом у вироку взагалі не зазначені. Суд обмежився лише іншою частиною їхніх показань, які взагалі по суті справи ніяким чином до незаконних дій обвинуваченого щодо заволодіння транспортним засобом не відносяться. А тому потерпіла вважає, що суд цим спотворив вирок на користь ОСОБА_8 ..

Апелянт також вказала на те, що місцевий суд, 30.03.2021 р. допустив перебування свідка ОСОБА_12 під час допиту двох інших свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у залі судових засідань.

Незважаючи на це, 19.07.2021 суд все ж таки ОСОБА_12 допитав, а його «спотворені» показання навів у вироку, як одну з підстав виправдання ОСОБА_8 ..

Також апелянт зазначила про те, що наскільки їй відомо, адвокат ОСОБА_9 - чоловік заступника голови Смілянського міськрайонного суду ОСОБА_16 , а голова Смілянського міськрайонного суду - це суддя, який виніс виправдувальний вирок.

Крім того, дружина обвинуваченого ОСОБА_8 - рідна сестра колишнього голови Смілянського міськрайонного суду ОСОБА_17 ..

Все це, на думку апелянта, свідчить про можливий вплив на суддю ОСОБА_1 його заступником та колишнім головою суду, що в подальшому призвело до необ`єктивності, неупередженості та винесення, на думку апелянта, явно незаконного вироку.

Також, апелянт вказала, що їй відомо те, що обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_18 давні знайомі, а тому цей свідок змінив свої показання в суді на користь обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, і просив залишити їх без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2022 р. щодо ОСОБА_8 без змін. Обгрунтовуючи заперечення, автор зазначив, що вирок поставлений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, за результатами повного та об`єктивного дослідження всіх обставин провадження, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого є законним та таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, а щодо апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 , то при її вирішенні покладались на розсуд суду, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, думки потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які підтримали вимоги як своєї апеляційної скарги, так і прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта про проведення судового слідства судом апеляційної інстанції, оскільки таке клопотання не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.404 КПК.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, під час розгляду провадження цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

Разом з тим доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 заслуговують на увагу як такі, що знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Так, на думку колегії суддів слушними є доводи апеляційних скарг про допущення судом неповноти судового розгляду при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 в частині визнання його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 289 КК України, а також те, що висновки суду оскаржуваного вироку побудовані на суперечливих та не перевірених доказах, і при цьому суд не проаналізував та не надав належної оцінки, як процесуальним документам досудового розслідування, так і показанням свідків, що призвело в свою чергу до того що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Вимоги до змісту вироку наведені в ст. 374 КПК України, у відповідності до пункту 1 частини 3 якої, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Як зазначено в ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. А п.17 постанови роз`яснено, що при постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд дійшовши висновку про визнання ОСОБА_8 виправданим за ч.2 289 КК України, поклав в його основу показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який своєї вини у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, та надав пояснення щодо його непричетності у вчиненні даного кримінального правопорушення, вважаючи, що досудове розслідування було проведено однобічно, необ`єктивно, упереджено.

Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки як вбачається із звукозапису судового засідання від 10.02.2022 р. він, в порядку ст.63 КК України відмовився від дачі показів, за весь час розгляду справи будь-яких пояснень не надавав.

Разом з тим, суд постановляючи вирок, яким виправдував обвинуваченого ОСОБА_8 послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , проте виклав у вироку не всі покази, які були надані вказаними особами, а зокрема свідчення, які вказують на вину обвинуваченого, вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КПК України, судом не вказувались.

Зокрема, під час допиту у судовому засіданні потерпіла показала, що ще перед скеруванням обвинувального акту до суду ОСОБА_8 , з метою примирення, декілька разів приходив до неї додому зі своєю дружиною з проханням забрати заяву з поліції, але вона не погодилася, оскільки останні відмовлялися компенсувати їй матеріальну шкоду (частина 2 відеозапису від 10.11.2020 з 08 хв. 27 сек.). Під час таких зустрічей ОСОБА_8 розповів, що він зрізав замок на її гаражі болгаркою, щоб проникнути в середину (частина 2 відеозапису від 10.11.2020 з 17 хв. 05 сек.). Вони тричі приходили миритися до потерпілої, двічі ОСОБА_8 приходив із жінкою, один раз сам (частина 2 відеозапису від 10.11.2020 з 19 хв. 05 сек.). Після того як ОСОБА_10 разом з працівниками поліції поїхали на огляд свого автомобіля до свідка ОСОБА_12 , останній їй розповів про те, що на початку 2020 року до нього зателефонував ОСОБА_19 та попросив відвезти машину евакуатором на пункт прийому металобрухту, на що він погодився. Після того, як вони завантажили машину та їхали разом здавати її на металобрухт ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_8 купити її за ціною металобрухту, та придбав її за 7 000 грн. у ОСОБА_8 (частина 2 відеозапису від 10.11.2020 з 11 хв. 10 сек.).

Судом у виправдувальному вироку такі показання потерпілої викривлені, а всі свідчення, які вказують на вину обвинуваченого необґрунтовано не вказувались (аркуш 3 абз. 4 вироку).

Що стосується показів свідків, то, свідок ОСОБА_14 під час допиту у судовому засіданні показав, що ОСОБА_8 , з яким він знайомий, безпосередньо йому не показував гараж, а в червні 2019 року перед купівлею показав його дружині ОСОБА_13 .. Зі слів дружини йому відомо, що в гаражі, який їм хотів продати ОСОБА_8 стояв автомобіль Волга, який нібито належав обвинуваченому. ОСОБА_8 повідомив дружині свідка, що йому спочатку необхідно звільнити гараж, прийняти машину, яка там знаходиться, а потім він його продасть. У вересні 2019 року ОСОБА_8 повідомив, що гараж вільний та дружина купила його за 1 800 доларів США (відеозапис від 30.03.2021 з 06 хв. 20 сек.).

Судом у виправдувальному вироку такі показання свідка, які вказують на вину обвинуваченого необґрунтовано не вказувались (аркуш 4 абз. 5 вироку).

Свідок ОСОБА_13 під час допиту у судовому засіданні показала, що після того як домовилася купити гараж у ОСОБА_8 , з яким була знайома, їй довелося чекати два місяці оскільки, обвинувачений їй повідомив, що в гаражі стоїть раритетна Волга і він чекає евакуаторщика, який її буде витягувати. На початку вересня вона придбала в нього гараж, у якому уже не було автомобіля (відеозапис від 11.12.2020 з 13 хв. 25 сек. та з 18 хв. 56 сек.).

Судом у виправдувальному вироку такі показання свідка, які вказують на вину обвинуваченого необґрунтовано не вказувались (аркуш 4 абз. 4 вироку).

Свідок ОСОБА_12 під час допиту у судовому засіданні показав, що працює евакуаторщиком. У 2019 році йому зателефонував чоловік та попросив витягнути із гаража, який знаходився біля дому, де приміщення Смілянського ЗАГСу машину «Волга 21», у якої спущені колеса, мотор не запускався. Приїхавши до гаража, чоловік допоміг загрузить машину на евакуатор. По дорозі до пункту прийому металобрухту запропонував викупити її у чоловіка який їхав з ним її здавати, на що останній погодився, але документів не надавав. Повідомив, що спілкувався з потерпілою декілька разів, можливо і в день коли працівники поліції вилучали цей автомобіль у нього.

Встановлені обставини, вказують на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та необ`єктивність суду, а також свідчать про упередженість суду щодо оцінки показів у справі.

Отже, колегією суддів встановлено, як і зазначають у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпіла, що суд першої інстанції не дав належної оцінки в судовому засіданні всім здобутим у кримінальному провадженні доказам, не дав належної оцінки показанням потерпілої та свідків щодо обставин заволодіння обвинуваченим ОСОБА_8 транспортним засобом потерпілої. Така позиція суду є помилковою, оскільки суд, вирішуючи питання про доведеність висунутого особі обвинувачення, повинен повно, всебічно і комплексно оцінити наявну сукупність належних і допустимих доказів, а не оцінювати окремі частини показання потерпілої та свідків, як відірвані від загального контексту.

Слушними є і доводи апелянта про порушення судом ч.4 ст.352 КПК України.

За вимогами ч.4 ст.352 КПК України кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду. Однак суд, в судовому засіданні 19.07.2021 р., з`ясувавши питання, що свідок ОСОБА_12 був присутній в залі суду в попередньому судовому засіданні, при допиті свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , все ж таки допитав його і покази свідка ОСОБА_12 поклав в обгрунтування виправдувального вироку, що є грубим порушенням вищевказаної статті.

Крім того, суд, детально навівши в мотивувальній частині вироку інші докази обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події від 20.01.2020 р. проведеного по вул. Ростовська, біля буд. 37, м. Сміла Черкаської області; протокол огляду предмету (автомобіля ГАЗ 21) від 21.01.2020 р.; протокол огляду предмета (розписки) від 20.02.2020 р., в порушення ст.94 КПК України, не надав ці докази конкретному і категоричному аналізу й оцінці, як окремо, так і в порівнянні з іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладенням своїх міркувань з приводу прийняття цих доказів до уваги чи їх не врахування, не обгрунтував своїх висновків про те, які саме обставини ці докази підтверджують, а які спростовують, що перешкодило сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини кримінального провадження.

З вищевикладеного слідує, що суд, здійснюючи розгляд кримінального провадження, не створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх поцесуальних прав та виконання обов`язків, чим порушив загальні засади кримінального провадження змагальність сторін та свободу в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином колегією суддів встановлено неповноту та необ`єктивність дослідження, наявних у матеріалах провадження доказів, а відтак висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи суд першої інстанції допустився істотних порушень процесуального закону.

Зазначені вище, допущені судом першої інстанції порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне судове рішення.

Відтак, враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин подані апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 підлягають до задоволення частково, а вирок скасуванню.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та апеляційній скарзі потерпілої. В подальшому необхідним буде співставити ці доводи із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково, вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: