КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання цивільного позивача про накладення арешту на нерухоме майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання цивільного позивача про арешт належного ОСОБА_7 нерухомого майна відмовити.
Представник зазначає, що ухвала слідчого судді після її постановлення не надсилалась особі, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт. Зі змістом ухвали власник майна мав змогу ознайомитись лише 18.07.2022 року після її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити його.

Як вказує представник, на думку власника майна, розгляд слідчим суддею клопотання цивільного позивача у кримінальному провадженні №10004849 про арешт майна проведено неповно, без належного дослідження всіх обставин та без повідомлення власника майна.

Представник зазначає, що за змістом положень ст. 170 КПК України, арешт з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) може накладатись за клопотанням цивільного позивача виключно на майно особи, яка у кримінальному провадженні наділена процесуальним статусом підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

В порушення вимог закону, слідчим суддею не враховано, що власник арештованого майна ОСОБА_7 не являється підозрюваним, обвинуваченим, засудженим або ж особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння у кримінальному провадженні №10004849.

Більше того, у даному кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, у зв`язку із чим слідчий суддя був позбавлений можливості накласти арешт на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову) на підставі п.4 ч.2 ст. 170 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника які підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, який поклався на розсуд суду, представника цивільного позивача, який просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10004849, відомості щодо якого внесені 10.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
На виконання ухвали про забезпечення доказів від 24.12.2020 по справі №367/6667/19 приватний нотаріус ОСОБА_10 надав до суду нотаріальні справи (вих. №362/01-16 від 12.03.2021) щодо укладених Договору купівлі-продажу земельної ділянки, Договір купівлі-продажу садового будинку. Попереднього договору, в тому числі квитанцію №1 від 12.02.2015 на суму 556 400, 00 грн., яка здійснена платником ОСОБА_11 , банк платника: «Філія «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №14, за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 24-А. Отримувач: ОСОБА_9 Банк отримувача: «Філія «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №14, за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 24-А. Призначення платежу: внесення коштів від ОСОБА_11 на п/рахунок ОСОБА_9 згідно Договору купівлі-продажу від 12.02.2015.
В листі АТ Банк «Фінанси та кредит» від 27.07.2021 зазначено, що за даними АБС SR Bank ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) не була клієнтом АТ Банк «Фінанси та кредит», що вказує на те, що ОСОБА_9 не отримувала грошові кошти за договором купівлі-продажу від 12.02.2015.
Крім того, постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП м. Києві ОСОБА_12 від 01.09.2021 будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №10004849.
11.11.2021 р. ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження №10004849, у якому просила суд: накласти арешт на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись вказаним майном, а також просила зупинити виконання Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2021 по справі №367/287/18.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року вказане вище клопотання цивільного позивача ОСОБА_9 було задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись вказаним майном.
Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає незаконним і необґрунтованим, зважаючи на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як убачається з матеріалів судового провадження, цивільний позивач ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, мотивуючи це тим, що воно постановою слідчого визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, що не в повній мірі узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України, згідно яких цивільний позивач наділений правом звернутись із клопотанням про арешт майно із метою забезпечення цивільного позову.
Розглядаючи вказане клопотання цивільного позивача, слідчий суддя наклав арешт на майно з метою забезпечення цивільного позову.
При цьому, поза увагою слідчого судді залишилося те, що згідно з вимогами ч.6 ст. 170 КПК України, у разі звернення цивільного позивача із вказаним клопотанням, тобто у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, у рамках даного кримінального провадження жодній особі, у тому числі ОСОБА_7 , не повідомлено про підозру.
З огляду на вказане, правові підстави, з яких цивільний позивач просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, а тому слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на нього, вийшовши за межі наданих йому повноважень, без обґрунтування наявності правових підстав, як це передбачено ч. 2 ст. 171 КПК України.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, який при викладених у клопотанні цивільного позивача обставинах явно порушуватиме встановлений кримінальним процесуальним законом порядок накладення арешту на майно особи та законні права власника майна.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, якою задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись вказаним майном скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись вказаним майном відмовити.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3029/2022
Єдиний унікальний номер справи 752/21396/17
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1