В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2022 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бережанка Верхньорогачицького району Херсонської області, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 ,до затримання фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
15.08.2007 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області, за ч. З ст. 185, ч. З ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
09.08.2011 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області, за ч. З ст. 185 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднати покарання за вироком Кам`янсько- Дніпровського районного суду Запорізької області від 15.08.2007 року та визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;
23.05.2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік;
01.12.2021 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. З ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.185 ч.4 КК України,-

Встановив:

В період дії воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженими Законами України № 21І9-ІХ від 15.03.2022 року, № 2212-ЇХ від 21.04.2022 року, 18.06.2022 приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

18.06.2022 року приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 ,де він тимчасово мешкав, зі столу в приміщенні кімнати таємно викрав мобільний телефон марки «Motorola ХТ2155-6 moto 2+32 Gb», в корпусі сірого кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта складає 4355 грн.01 коп. та ноутбук марки «Lenovo ThinkBook 15 20VE0093RA», в корпусі сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта складає 32 402 грн. 8 коп., які на праві власності належать потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 36 757 гривень 79 копійок.

Після цього, ОСОБА_4 залишив приміщення квартири та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а виручені кошти витратив на власні потреби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що у квітні 2022 р. познайомився з потерпілою ОСОБА_6 ,у якої винаймав житло-кімнату у будинку по АДРЕСА_3 ,за домовленістю з потерпілою,сплачував спожиті комунальні послуги грошима,а за користування житлом відпрацьовував виконанням будівельних робіт по ремонту цього будинку,мав вільний доступ у всі його приміщення.18.06.2022 р.в вечірній час потерпіла йому зателефонувала та попросила зустріти її на ринку по вул.Заводській в м.Запоріжжі ,допомогти донести додому покупки,що він і зробив,приніс у згадуваний вище будинок сумку потерпілої та зроблені нею покупки. Перебуваючи у будинку,скористався тим,що потерпіла перевдягалася та не спостерігала за його діями,таємно викрав з її сумки мобільний телефон ,а зі столу кімнати ноутбук,з якими пішов з дому та в подальшому продав на ринку «Анголенко» раніше незнайомому чоловіку за 2 000 гр.,які витратив на власні потреби. В будинок потерпілої більше не повертався,а коли його знайшла поліція,зізнався у скоєному,показав місце,куди збув крадене майно,розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує її дії по ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно,в умовах воєнного стану.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 мав місце проживання,де мешкав без реєстрації,неофіційно підробляв випадковими заробітками.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Водночас, ОСОБА_4 раніше був неодноразово судимий,вчинив новий злочин в період іспитового строку,що вказує на його небажання стати на шлях виправлення,нехтування встановленими у суспільстві правилами.

За таких обставин,суд призначає обвинуваченому покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді реального позбавлення волі,що є необхідним та достатнім для його виправлення та убезпечення суспільства від продовження злочинної діяльності.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При призначенні остаточного покарання необхідно застосувати положення ст.71 ч.1 КК України,оскільки вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2021 р. ОСОБА_4 був засуджений за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі,до відбуття покарання за попереднім вироком ним вчинено новий злочин.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати ,зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання,у даній справі- строк покарання у виді 4 років позбавлення волі,а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідні роз`яснення викладені у п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).

Відповідно до обвинувального акту, речові докази відсутні,процесуальні витрати по кримінальному провадженню складаються з витрат на залучення експерта у розмірі 755 гр.12 коп.,які відповідно до ст.118,124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять)років.

На підставі ст.71 КК України,по сукупності вироків,до покарання,призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2021 р. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять) років 1 місяць.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого в порядку приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 ,паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 виданий 26.01.1999 р.Верхньорогачицьким РВ УМВС України в Херсонській області,на користь держави судові витрати на проведення експертизи у розмірі 755(сімсот п`ятдесят п`ять)гривень 12 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1