Справа № 539/2008/22
Провадження № 1-кп/539/244/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2022 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Лубни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 09.07.2022, за обвинувальним актом стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ст. 89 КК України не судимий,
який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-
встановив:
09.07.2022 року приблизно о 03 год 00 хв ОСОБА_5 перебував у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із співмешканкою ОСОБА_6 , виник умисел на нанесення їй легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_5 взяв з тумбочки музикальний програвач та умисно наніс ОСОБА_6 удар музикальним програвачем в область лобу справа та удар музикальним програвачем в область правого стегна. Після цього ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в область правого та лівого плеча, удар кулаком правої руки в область тулуба справа та удар носаком правої ноги в область задньої поверхні правого стегна, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді обширних синців лівого плеча, правого плечового суглобу, грудної клітки справа, правого стегна, синців лобно-скроневої ділянки справа, правого плеча, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №188 від 11.07.2022 року ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 подала заяву відповідно до ст.46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися, жодних претензій до обвинуваченого не має, ані морального, ані матеріального характеру, про що подала відповідну заяву.
Обвинувачений запевнив суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених ним підстав йому зрозумілі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України він не заперечує, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ним проступку визнає повністю, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 125 КК України не оспорює, про що подав відповідну заяву.
Захисник подані потерпілою та обвинуваченим заяви підтримав.
Прокурор, за таких обставин, вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх доводи заявленого потерпілою та обвинуваченим клопотання, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, прийшов до таких висновків.
Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України відноситься до категорії проступків (ч.2 ст. 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за ч.2 ст. 125 КК України не заперечував.
А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.
До того ж, обвинувачений раніше не судимий, зокрема, був засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2015 року за ст.336 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 того ж Кодексу був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Проте, 13.09.2017 року був знятий з обліку у зв`язку із закінчення іспитового строку.
Як зазначено в постанові ККС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 127/31068/19, особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів, які утворюють сукупність, не перешкоджає застосуванню ст. 47 КК України лише за умови, що вони не становлять реальної сукупності.
Тому, ураховуючи, що судимість ОСОБА_5 на цей час погашена, то учинене ним раніше кримінальне правопорушенняше, передбачене ст. 336 КК України вже втратило правове значення.
На цей час обвинувачений і потерпіла примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.
При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.
Водночас, цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений.
Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин, апріорі, не відноситься до корупційних.
Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України- це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.
Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.
За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілим, суд вважає, що його клопотання у цій справі підлягає до задоволення.
Саме ж кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Речові докази і процесуальні витрати у цій справі відсутні, як те слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує ці питання.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. 284, 369 -372, 376 КПК України, суд,-

постановив:
Клопотання потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_6 .
Кримінальне провадження №0000207, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1