Справа № 361/3127/17
Провадження № 1-кп/359/177/2022
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу
23 червня 2022 року м.Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

під час судового засідання з технічною аудіо та відео фіксацією в режимі відеоконференції по кримінальному провадженні № 0000146, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 січня 2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Іркутськ Російської Федерації, громадянки Російської Федерації, росіянки, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Орєхово-Зуєво Московської області Російської Федерації, громадянина України, українця, із повною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання ОСОБА_9 про задоволення заяви гр.. ОСОБА_10 про заміну тримання під вартою на домашній арешт, -

в с т а н о в и в:
23.06.2022 прокурор ОСОБА_5 подав клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні тяжкого і особливо тяжкого кримінального правопорушення, продовжують існувати ризики, передбачені в п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_8 , і передбачені в п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_9 . Крім того, прокурор просив врахувати такі обставини: їх затримали при спробі втекти; батьки ОСОБА_8 проживають в іншій державі, вона не є громадянкою України та не має ніякого місця проживання в Україні; обидва обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, які б достатньо забезпечували виконання ними процесуальних обов`язків і запобігали б ризику, зазначеному у пункті 1 ч.1 ст.177 КПК; відносно них обох обвинувачених існує ризик переховування від суду під страхом тяжкості покарання; відносно ОСОБА_9 існує ризик, зазначений у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме він не будучи під вартою зможе незаконно впливати на обвинувачену ОСОБА_8 , оскільки вона надала слідству викривальні покази, а також впливати на недопитаних у справі свідків.

Прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про задоволення заяви ОСОБА_10 та заміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_6 , а також законний представник ОСОБА_13 при вирішенні питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання обвинувачених під вартою зважаючи на наступне.

Термін дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 закінчується 30.06.2022, а до указаного часу провести розгляд кримінального провадження неможливо.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36). При цьому, висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, окрім як до 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим. Водночас, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Згідно із ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, тому враховуючи ст. 8, 9 КПК України слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. Тривала практики ЄСПЛ сформувала позицію, що обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років для неповнолітньої. Наявність обґрунтованої підозри, тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченої, в тому числі її вік та стан здоров`я у сукупності свідчать про схильність обвинуваченої до переховування як способу поведінки, до якого вона може вдатися у випадку загрози її інтересам. Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що обвинувачена може вчиняти в подальшому дії з метою переховування. Співставлення можливих негативних для неї наслідків переховування у вигляді її можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, а також на обвинувачену, хоча останній є мінімальним. Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики, в тому числі ризику переховування від суду та незаконного впливу на свідків. Відсутність у обвинуваченої ОСОБА_8 жодного місця проживання також свідчить про неможливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Про обрання відносно обвинувачених особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 особистого зобов`язання не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявність ризиків, не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вказане підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора задовольнити .

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 год. 00 хв. 21 серпня 2022 року.
Утримувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 год. 00 хв.21 серпня 2022 року.
Утримувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Державній установі «Бориспільська виправна колонія ( №119)» Міністерства юстиції України. Адміністрацію державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України зобов`язати провести його етапування до ДУ «Бориспільської виправної колонії (№119) в десятиденний термін, про що повідомити суд.

В задоволенні клопотання ОСОБА_9 про задоволення заяви гр.. ОСОБА_10 про заміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28 червня 2022 року о 09 год. 30 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3