Номер провадження:1-кп/521/1543/22

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2022року м. Одеса
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Донецька, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, проходячого військову службу на посаді курсового офіцера навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій Військової академії ( АДРЕСА_1 ),зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді курсового офіцера навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій Військової академії ( АДРЕСА_1 ), у військовому званні «капітан», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, (був обізнаний із положеннями розділу ІХ Кримінального кодексу України, яким передбачено кримінальну відальнісгь за злочини проти громадської безпеки), п.1, 15, 17 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, 25.02.2022 року, приблизно о 17:30, більш точного часу досудвим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні сховища 13-16 складу ракетно-артилерійського озброєння Військової академії ( АДРЕСА_1 ), скориставшись тим, що старший лейтенант ОСОБА_6 залишив на столі виданий йому пістолет марки ТТ (серії МФ № НОМЕР_1 ), впевнившись що за ого діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, таємно викрав зброю, а саме пістолет марки ТТ (серії МФ №2894), первісна вартість якого складає 2416(дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень 80 копійок, та в подальшому, приховавши факт викрадення вказаної зброї, переховував його за місцем свого проживання, а саме в коридорі гуртожитку № 1 Військової академії (м.Одеса) за адресою: Одеська область, місто Одеса., вул. Фонтанська дорога, 14.
Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.4 ст.410 КК України, а саме за викрадення військовослужбовцем зброї, вчиненому в умовах воєнного стану.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, щиро покаявся у скоєному, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті. Суду пояснив, що дійсно 25.02.2022 року під час здачі зброї на зберігання він залишив собі пістолет, який був закріплений за лейтенантом ОСОБА_6 , поклавши його до своєї сумки коли ніхто цього не бачив та зберігав у себе. Коли почали шукати зброю приблизно через два тижні він вирішив її повернути. Пістолет взяв з метою самозахисту, оскільки почалася війна. Не мав наміру спричинити шкоду військовій академії. Зазначив, що зробив для себе висновки щодо неправомірності своєї поведінки та зобов`язався у подальшому не допускати випадків порушення статутних вимог, висловив бажання надалі продовжувати військову службу. Просив врахувати його щире каяття, стан здоров`я свій та його батьків, які є пенсіонерами та перебувають на його утриманні, а також перебування на його утриманні неповнолітньої дитини та те, що він є учасником бойових дій.
Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду.Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого, речових доказів та судових витрат.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.410 КК України, як викрадення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Судом враховується, що тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало, проте, злочин посягає на встановлений порядок несення військової служби. Шкода відшкодована шляхом повернення викраденої зброї.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за станом здоров`я має скарги, характреризується посередньо. За сімейним станом ОСОБА_4 розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину 2013 року народження та батьків-пенсіонерів, які мають тяжкі захворювання.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України ОСОБА_4 є щире каяття, з`явлення зі зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна. Також суд вважає за можливе в порядку частини другої статті 66 КК України визнати такою, що пом`якшує покарання, ту обставину, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, підтвердженням чого є посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 04.03.2019.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Сукупність перелічених обставин та даних про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Відповідно до частини першої статті 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.
Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, та які істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки та бажає і надалі продовжувати військову службу, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення та захисту, вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням частини першої статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.410 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.
Відповідно до вимог ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Враховуючи наведені обставини справи, особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, суд приходить до висновку про можливість призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження на два роки із відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення засудженого у розмірі двадцяти відсотків.
При цьому, із врахуванням того, що на даний час ОСОБА_4 має вищу військову освіту та проходить військову службу, суд вважає за можливе не застосовувати передбачене ст.54 КК України додаткове покарання у виді позбавлення військового звання «капітан».
Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави судові витрати за залучення експерта у сумі 6040,64 грн.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.58 КК України замість 2 (двох) років позбавлення волі призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 років службового обмеження, з щомісячним відрахуванням із суми його грошового забезпечення в доход держави у розмірі двадцяти відсотків.
Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 19.10.2022 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-пістолет марки ТТ (серії МФ № НОМЕР_1 )- повернути за належністтю Військовій академії ( м.Одеса)
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у сумі 6040,64 грн.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1