ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1201/22 Справа № 192/1927/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 на даний час характеризується позитивно, за час відбуття покарання, має 6 заохочень, які застосовані в 2019 та 2020 році та 2 стягнення які погашені, не працевлаштований, відбув більше 2/3 строку покарання, що у своїй сукупності вказує на те, що поведінка засудженого не може вважатись сумлінною, а тому останній не довів свого виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 2/3 строку покарання, працевлаштований у СВК №21, до праці відноситься задовільно, стягнень не має, оскільки останні вже погашені, зробив належні висновки щодо своєї поведінки та щодо вчинення кримінальних правопорушень та визнав свою провину у повному обсязі, що на його думку свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційний скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення та визнав свою провину у повному обсязі.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та звільнити засудженого від відбуття покарання умовно-достроково.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується добре, за весь період відбуття покарання має шість заохочень та два стягнення. Таким чином, судом першої інстанції встановлено наявність позитивних змін в поведінці засудженого, однак такі зміни на даному етапі відбуття покарання свідчать про те, що ОСОБА_7 ще не довів свого виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_7 відбуває покарання з 01 січня 2017 року за вчинення особливо тяжкого злочину пов`язаного зі збутом наркотичних засобів, раніше був засуджений за аналогічні злочини, за весь час відбуття покарання має 2 стягнення за порушення режиму утримання, не працевлаштований, має 6 заохочень за зразкову поведінку та активну участь у виховних заходах, не відбута частина покарання складає менше 10 місяців.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами засудженого та його захисника, що судом надано невірну оцінку його характеристиці, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе добре, однак на даний час своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Засуджений ОСОБА_7 за весь час відбуття покарання шість заохочень, одне з яких до нього застосовано у 2019 році, а інші датовані 2020 роком, тобто протягом усього строку відбуття покарання, з 2017 року, засуджений байдуже ставився до покладених на нього обов`язків, не відзначався особливою старанністю та бездоганною поведінкою, навпаки порушував умови режиму утримання, за що до нього були застосовані дисциплінарні стягнення, до праці не залучався за власним бажанням, про що свідчить також відсутність заохочень за сумлінне ставлення до праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого та його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання свідчить про те, що він став на шлях виправлення, однак, за відсутності відомостей щодо системних заохочень за весь період відбуття покарання, в тому числі й за сумлінне ставлення до праці, які б давали підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення, колегія суддів позбавлена можливості застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення, оскільки на даний час, це буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4