печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4.,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5.,

адвоката ОСОБА_6.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2021, у кримінальному провадженні № 00001779 від 19.08.2019, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4. надійшло клопотання ОСОБА_6., який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2021, у кримінальному провадженні № 00001779 від 19.08.2019.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6. підтримав клопотання, просив задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Слідчий/прокурор у судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію адвоката, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів убачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001779 від 19.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 209 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Офісом Генерального прокурора.

За даними органу досудового розслідування ОСОБА_2 може бути причетний до кримінального правопорушення, що розслідується.

У рамках кримінального провадження №0001779 від 19.08.2019, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2021, справа №757/57124/21-к, накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: «MAZDA CX-5», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання, адвокат зазначає, що у подальшому застосуванні арешту відпала необхідність, оскільки кримінальне провадження триває понад три роки, жодній особі не повідомлено про підозру, разом з тим, автомобіль, на який накладено арешт, придбано в законний спосіб, що підтверджується доданими до клопотання документами.

Одночасно адвокат вказує на недоведеність підстав зазначених прокурором, щодо відповідності вказаного автомобіля критеріям ст. 98 КПК України, оскільки автомобіль зареєстрований на громадянку ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) 28.02.2020, тобто за півтора роки до укладення шлюбу з ОСОБА_2 .

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Під час судового розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2021, справа №757/57124/21-к, накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: «MAZDA CX-5», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Разом з тим, як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів, вказаний автомобіль зареєстрований на громадянку ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) 28.02.2020, тобто за півтора роки до укладення шлюбу (04.09.2021) з ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є підозрюваними та/або обвинуваченими, також відсутні відомості вважати, що арештоване майно придбане злочинним шляхом, та відсутні підтвердження які б свідчили, що вказаний автомобіль відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірну власність ОСОБА_1 .

Під час розгляду даного клопотання встановлено, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2021, у кримінальному провадженні № 00001779 від 19.08.2019, а саме на:

- автомобіль «MAZDA CX-5», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4