Справа № 456/1600/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/326/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Чернівці, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 765 (сімсот шістдесят п?ять) грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн., та витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п?ять тисяч) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити..

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 , 10.04.2020 року, близько 12.00 години, перебуваючи на подвір`ї, по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_10 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт. В подальшому, ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , підійшла до останньої, та умисно нанесла їй декілька ударів руків`ям дерев`яного віника по ногах та руках. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 спричинила потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому лікті, садна на правій кисті і лівій гомілці, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із даним вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, між засудженою та потерпілою, а також свідком ОСОБА_11 існували тривалі неприязні стосунки.

ОСОБА_6 не мала умислу наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , а лише намагалась припинити її протиправну поведінку та захистити своє майно від протиправних посягань. Ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Отже, у діях обвинуваченої відсутній склад кримінального правопорушення.

Вважає, що речовий доказ - дерев`яний віник отриманий обвинуваченням з грубим порушенням КПК України, тому є недопустимим доказом. Обвинувачена ОСОБА_6 видала працівникам поліції речовий доказ - дерев`яний віник. При дослідженні письмових доказів з`ясувалось, що потерпіла ОСОБА_12 видала працівникам поліції речовий доказ, не зважаючи, що такий належав ОСОБА_13 та яка повідомила, що дерев`яний віник належить їй і куди він дівся після 10 квітня 2020 року їй невідомо.

Недопустимими доказами також вважає протокол огляду предмету від 16.04.2020; постанову про визнання предметів речовими доказами від 16.04.2020; протокол проведення слідчого експерименту від 22.04.2020; висновок експерта № 73 від 27.04.2020.

Повідомлення про підозру та складення обвинувального акту відбулось в один день, при чому обвинувальний акт було складено раніше ніж закінчено досудове розслідування.

Також захисник звертає увагу на те, що з 01.07.2020 набули чинності зміни, якими інкриміноване кримінальне правопорушення, визначено як кримінальний проступок, воно надійшло до суду з обвинувальним актом 30.04.2020 р., але було призначено до судового розгляду ухвалою про призначення судового розгляду 04.09.2020 р., то обвинувальний акт слід було повернути прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

До початку судового засідання на адресу апеляційного суду надійшли клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник посилається на те, що кримінальне правопорушення вчинено 10.04.2020 року, а тому відповідно до п. 1 ч.1 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та просили залишити без розгляду цивільний позов потерпілого;

Прокурор погодився з тим, що в даному провадженні спливли строки давності, передбачені п.1 ч.1 ст.49 КК України, та обвинувачена ОСОБА_6 повинна бути звільнена від кримінальної відповідальності;

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, водночас просив стягнути з обвинуваченого понесені потерпілим витрати за цивільним позовом та витрати на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження слід задовольнити, з наступних підстав.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 в силу ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_6 10 квітня 2020 року, тобто з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад два роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього строку ОСОБА_6 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялась від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше двох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2021 року (справа № 328/1109/19) та правову позицію, викладену у постанові від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18) колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Так, відповідно до змісту викладених правових позицій Верховного Суду, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, у своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

Щодо цивільного позову, який був заявлений в даному кримінальному проваджені потерпілою ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року в справі № 185/442/16-к, відповідно до яких у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічним чином повинні бути розглянуті і вимоги щодо відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу, оскільки стягнення вказаних витрат не носить беззаперечний характер і повинно бути доведено потерпілим у встановленому законом порядку з урахуванням критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчився строк давності, передбачений п.1 ч. 1 ст.49 КК України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_6 закрито за нереабілітуючих підстав, потерпілий має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
клопотання ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_6 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України задоволити.
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000455 від 13.04.2020 р. щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4