УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2022 Справа №607/11161/22

Провадження 1кс/607/3580/2022
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000455 від 08 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся ОСОБА_3 із клопотанням, в якому просив скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000455 від 08 жовтня 2020 року, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 607/17443/20, наавтомобіль марки «Volkswagen Sharan», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , житель с. Острожець Млинівського району Рівненської області, а володільцем ОСОБА_3 ; повернути вказаний автомобіль.

В обґрунтування клопотання заявник ОСОБА_3 вказує на те, що 08 жовтня 2020 року він, керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою «Доманове Ковель Чернівці Тереблече» на КМ 382+900, що у Гусятинському районі поблизу м. Копичинці, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який раптово вибіг на проїзну частину дороги унаслідок чого останній загинув. Цього ж дня під час огляду місця події слідчим вилучено автомобіль «Volkswagen Sharan», р.н. НОМЕР_1 та 15 жовтня 2020 року слідчим суддею накладено арешт на нього. Заявник вказує, що під час розгляду клопотання про накладення арешту ні власник ОСОБА_4 , ні його представник присутні не були та про дату розгляду клопотання ОСОБА_4 відомо не було.

21 квітня 2021 року ОСОБА_3 звертався до суду із клопотанням про скасування арешту на автомобіль, однак ухвалою від 26 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні такого клопотання, оскільки прокурор заявив, що стосовно автомобіля марки «Volkswagen Sharan», р.н. НОМЕР_1 , призначено експертизу та надав копію постанови про призначення комплексної судової транспортнотрасологічної експертизи від 03 березня 2021 року, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науководослідного інституту судових експертиз.

Заявник вказує, що з часу накладення арешту на автомобіль минуло майже два роки, всі експертизи та слідчі дії вже проведено з транспортним засобом. Також просив зауважити, що автомобіль зберігається під відкритим небом, умови зберігання не відповідають вимогами, а тому він псується внаслідок впливу атмосферних явищ, холодної пори року, що вимагає додаткового догляду за машиною з метою її належного збереження та уникнення додаткових пошкоджень, знищення.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, подав суду заяву, у якій просив клопотання розглянути за його відсутності та задоволити.
Прокурор ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду заяву, у якій просила розглянути клопотання її відсутності. У задоволенні клопотання просила відмовити, оскільки для з`ясування усіх обставин, необхідних для встановлення об`єктивної істини у провадженні, потрібно ще провести слідчий експеримент та повторну судову автотехнічну експертизу, яку слідчим призначено у Львівському НДІСЕ, а тому в подальшому застосуванні арешту є потреба. До заяви прокурор приєднала копію постанови старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 від 26 серпня 2022 року про призначення повторної судової автотехнічної експертизи, до проведення якої залучено експерта Львівського науководослідного інституту судових експертиз МЮ України. Для проведення експертизи постановлено надати автомобіль Volkswagen Sharan, р.н. НОМЕР_1 .

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до наступних висновків.
Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею мають бути встановлені вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.
Як зазначалося вище, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року (справа № 607/17443/20) у кримінальному провадженні №0000455 від 08 жовтня 2020 року, накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Sharan», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , житель с. Острожець Млинівського району Рівненської області, і який зберігається на спеціальному майданчику Гусятинського ВП ПВП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: м. Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7.

Як вбачається із змісту вказаної ухвали арешт накладений для забезпечення збереження речових доказів.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, обов`язок з доведення відсутності подальшої потреби застосування арешту майна покладається саме на особу, яка просить скасувати такий арешт.
Як вказує прокурор у заяві, на теперішній час тривають слідчі дії, кримінальне провадження не завершено, оскільки потрібно провести слідчий експеримент та повторну автотехнічну експертизу, а тому фактично мета заходу забезпечення кримінального провадження в повному обсязі не досягнута.
Проаналізувавши матеріали клопотання слідчий суддя дійшла висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім цього, кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що також унеможливлює скасування вказаного заходу.
Таким чином, обставин, передбачених ч. 1 ст. 174 КПК України, які б вказували на необхідність скасування арешту майна, про яке йдеться, судом не встановлено.
Крім того, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження на даний час триває, майно, про зняття арешту з якого, клопоче заявник, визнане речовим доказом, в рамках кримінального провадження проводяться необхідні слідчі дії з даним майном, а тому клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту транспортного засобу є передчасним.
За наведених підстав не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000455 від 08 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000455 від 08 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області ОСОБА_1