Номер провадження 11-кп/816/299/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз

- 12.11.2015 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ст..75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року відносно ОСОБА_8 , в якій вона просила змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року, призначивши покарання ОСОБА_8 із застосуванням вимог ст..75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня його затримання для виконання вироку.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник не погоджувалась з вироком в частині призначеного покарання, вважала його суворим.

Вказувала, що призначаючи покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме: ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, матеріальна шкода відшкодована в добровільному порядку в повному обсязі, представник потерпілого претензій до ОСОБА_8 не має.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчиненого, обсяг та вартість вкраденого майна, відсутність тяжких наслідків, апелянт вважала, що у суду першої інстанції були підстави для застосування ст..75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 19.10.2020 о 19.30 год ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину «Єва-903», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Курська, 111, де побачив у торговому залі на полицях товар, належний ТОВ «Руш» і у цей момент у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливом мотивом, з метою незаконного особистого збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, взяв з полиці туалетну воду «Труссарді Умо» об`ємом 100 мл у кількості 1 шт., яка відповідно до довідки вартості без ПДВ складає 1469 грн., після чого заховав до правої кишені власних штанів. З вказаним товаром ОСОБА_8 почав виходити із приміщення магазину «Єва-903» та під час проходження рамки, яка розміщена на вході до магазину, спрацювала. В цей момент він був помічений ОСОБА_10 , яка викрила незаконні дії ОСОБА_8 та зробила з даного приводу зауваження про припинення неправомірних дій, проте, ігноруючи присутність та зауваження ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , розуміючи, що його викрито у злочинних діях, які стали явними, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний намір на викрадення чужого майна з метою особистого збагачення ОСОБА_8 , вибіг з приміщення магазину та почав тікати. ОСОБА_10 з метою наздогнати та зупинити ОСОБА_8 , побігла за ним та розпочала тримати останнього за одяг та кликати на допомогу, але з об`єктивних причин не змогла утримати ОСОБА_8 , після чого з даним майном з місця вчиненого злочину він втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не подавав.

До початку апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_7 акцентувала увагу колегії суддів на відсутності свого підзахисного та просила відкласти розгляд кримінального провадження, оскільки на її думку, неявка обвинуваченого до суду може бути з поважних причин.

Колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи в звязку з повторною неявкою обвинуваченого виходячи з такого.

Так, до Сумського апеляційного суду дане кримінальне провадження надійшло 25.05.2021 року. Слухання у справі призначалось чотири рази - на 28.10.2021 року, 28.02.2022 року, 12.05.2022 та на 22.08.2022 року. Однак у всі вказані судові засідання обвинувачений ОСОБА_8 так і не з`явився, причин неявки не повідомив, поштові повідомлення, які були направлені на адресу, що зазначена в апеляційній скарзі захисника, поверталися без вручення та клопотань про відкладення судових засідань на інші дати не подавав.

Також ухвалюючи рішення про розгляд даного провадження без участі обвинуваченого, колегія суддів враховує і особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, його процесуальну поведінку під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме те, що він неодноразово не з`являвся в судові засідання, а також і ту обставину, що питання про погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі не ставиться, тобто його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і обвинуваченим та захисником вирок суду в цій частині не оскаржується.

За приписами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого. Щире каяття, повне визнання вини, повне відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю злочину суд визнав як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, обставин, що обтяжує покарання, відповідно до ст..67 КК України судом не встановлено. Також суд врахував і те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатричному диспансері та наркологічному обліку не перебуває, офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про обрання міри покарання у виді позбавлення волі, але враховуючи, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, збитки відшкодовані у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що при наявності більш двох обставин, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно призначити основне покарання ніжче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України у виді 2 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас апелянт захисник вважала, що останнього слід звільнити від такого покарання з випробуванням застосувавши положення ст. 75 КК України.

Як підстави для звільнення вказувала про визнання обвинуваченим вини, його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, про повне відшкодування шкоди в добровільному порядку в повному обсязі, а представник потерпілого претензій до ОСОБА_8 не має.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в сукупності з вказаними доводами апелянта колегія суддів вважає їх безпідставними та не достатніми для того, щоб звільнити обвинуваченого від призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, що до цього він вже 2 рази відбував покарання за вчинення злочинів, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності, які носять умисний, аналогічний характер тому злочину до відповідальності за який він притягується знову. Вказане свідчить про відсутність в особи бажання ставати на шлях виправлення, не порушувати закон та забезпечувати себе засобами для існування в законний спосіб.

Доводи апелянта про визнання обвинуваченим вини та про активне сприяння слідству у розкритті злочину, колегія суддів не вважає підставами для задоволення вимог їх скарг, оскільки ці дві обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо добровільного відшкодування збитків, то викрадене майно було повернуто представнику потерпілого не з добровільної згоди обвинуваченого, а за допомогою органів досудового розслідування, які фактично і забезпечили його повернення.

Інших доводів, які б виступили обставинами для задоволення вимог їх апеляційних скарг ні обвинуваченим ні захисником в ході апеляційного розгляду справи не наведено та колегією сддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції має бути залишений без зміни, а апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2021року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4