Справа № 311/1651/20
Провадження № 1-і/191/28/22
У Х В А Л А
іменем України

27 травня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні в залі суду м.Синельникове клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжя, громадянину України, не одруженому, не працюючому, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. На даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, будучи на свободі, останній має можливість переховуватися від суду у зв`язку з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином.
Вказані ризики обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, не дружений, не має стійких соціальних зв`язків та осіб, які б могли з позитивної сторони охарактеризувати його та поручитися за нього. Через впровадження на всій території України воєнного стану та тимчасовою окупацією деяких територій обвинувачений, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, матиме можливість переховуватися від суду, унеможлививши проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій. Крім того, матиме можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні та провокувати у них бажання відмовитися від наданих свідчень. Також, враховуючи, що раніше ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про схильність до вчинення злочинів, а тому може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування зазначених ризиків та не додано до матеріалів клопотання жодних доказів. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні вже допитані свідки та потерпілий, при цьому потерпілий не впізнав обвинуваченого як особу, яка здійснила напад, а тому відсутні обґрунтовані підставі для тримання обвинуваченого під вартою. Просив змінити йому запобіжний захід на нічний домашній арешт
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід на нічний домашній арешт. Зазначив, що не має наміру переховуватися від суду чи впливати на свідків та потерпілого. Свою провину у скоєнні інкримінованого йому злочину він не визнає, вважає, що вона не доведена при розгляді кримінального провадження, а свідки та потерпілий вже допитані судом.
Вислухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 21.02.2020, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у якому обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 27.01.2022 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.03.2022 включно.
Відповідно до Указу Президента України № 64/222«Про введення воєнного станув Україні» з урахуванням положень ст.3 Конституції України та на підставі рішення зборів суддів Токмацького районного суду Запорізької області від 10.03.2022 Токмацьким районним судом Запорізької області тимчасово зупинено здійснення судочинства.
На підставі повідомлення Токмацького районного суду Запорізької області від 10.03.2022 на підставі ч.6 ст.615 КПК України раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на 2 місяця.
На підставі розпорядження Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області змінено на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, офіційно не працевлаштований , не одружений, неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Стосовно доводів сторони захисту про недоведеність ризиків та вини обвинуваченого , суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
З урахуванням доведених прокурором ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченому діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою.
В той же час, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Одночасно, суд вважає необхідним зазначити, що дійсно, відповідно до чисельних рішень ЄСПЛ, є неможливим продовження строку тримання особи під вартою на підставах, які не можна вважати достатніми. Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою особи.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 197, 331, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 липня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1