Справа № 447/177/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/159/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , 1991 року народження про його умовно-дострокове звільнення.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що сам факт того, що засуджений відбув більшу частину строку покарання, мав певну кількість заохочень лише за останні п`ять років, а не протягом всього строку відбутого ним покарання, не свідчить, що він довів своє виправлення, оскільки суд бере до уваги поведінку засудженого упродовж всього терміну відбування покарання.

Не погоджуючись з даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Апелянт вказує, що адміністрація установи вважає, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення та довів своє виправлення своїм сумлінним ставленням до праці та хорошою поведінкою.

Звертає увагу, що має 19 заохочень, працює на контрагентському об`єкті установи «Львів-сад». Крім того, просить звернути увагу, що апелянт був засуджений неповнолітнім та заохочувався протягом всього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч.ч.1,2,3 ст. 107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття:

1) не менше третини призначеного строку покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин і за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила у віці до вісімнадцяти років нове умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покар

Так, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кількох злочинів, які є особливо тяжкими.

Згідно матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 27.01.2010 засуджений за п.п.4,10 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 153, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.02.2016 застосовано ч.5 ст. 72 КК України та перераховано засудженому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ( зараховано строк перебування під вартою з 08.09.2009 по 13.05.2010).
Початок строку відбування покарання 08.09.2009 р., кінець строку 03.01.2024 р.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи характеристики ОСОБА_6 встановлено, що під час перебування в УВП №9 м. Ужгород з 18 вересня 2009 та в Держаківській виправній колонії №110 у Львівській області з 16 липня 2010 він порушення встановлених правил внутрішнього трудового розпорядку не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, не заохочувався. У ДУ «Миколаївська виправна колонія №50» засуджений прибув 18 листопада 2011. За час перебування у колонії №50 допустив 2 порушення встановлених правил внутрішнього трудового розпорядку за які 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, а також 17 разів заохочувався за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Постановою начальника Миколаївської виправної колонії №50 від 3 квітня 2020 переведений до дільниці соціальної реабілітації. Є працевлаштованим на контрагентському об`єкті установи «Львів-сад» с. Іллів Стрийського району Львівської області. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці 19 (дев`ятнадцять) разів заохочувався правами начальника установи.
Крім того, 22 лютого 2021 засудженому ОСОБА_6 проведено оцінку ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого вказаний ризик є середнім. 6 липня 2016 засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 107 КК України як такому, що не стає на шлях виправлення. 16 січня 2019 ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. 107 КК України, оскільки він не довів свого виправлення. В подальшому 5 червня 2019 засудженого переведено до дільниці соціальної реабілітації як такого, що стає на шлях виправлення. З 05.06.2019 по 17.06.2019 відбував міру кримінального покарання на дільниці соціальної реабілітації та був переведений до дільниці ре соціалізації за власним бажанням. 04.09.2019 рішенням адміністративної комісії МВК-50 було задоволено заяву засудженого щодо застосування ст. 101 КВК України, а саме: перевід до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що стає на шлях виправлення та заслуговує на переведення до дільниці соціальної реабілітації. 22.01.2020 рішенням адміністративної комісії МВК-50 було задоволено заяву засудженого щодо застосування ст. 107 КК України (повторно).
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

24.01.2022 ОСОБА_6 звернувся в Миколаївський районний суд із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення, так як він відбув встановлену законом частину покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Відбуває покарання в Миколаївській ВК №50.
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що враховуючи дані про особу засудженого, а саме те, що ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кількох злочинів, які є особливо тяжкими, короткий період перебування засудженого у дільниці соціальної реабілітації, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін, однак на даний час підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт, відсутні.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сам факт того, що засуджений відбув більшу частину строку покарання, мав певну кількість заохочень лише за останні п`ять років, а не протягом всього строку відбутого ним покарання, не свідчить, що він довів своє виправлення, оскільки суд бере до уваги поведінку засудженого упродовж всього терміну відбування покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду від 23.10.2020 відмовлено у задоволені подання ДУ "Миколаївської ВК № 50" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалою Миколаївського районного суду від 22.06.2021 відмовлено у задоволені подання ДУ "Миколаївської ВК № 50" про про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 залишено без змін ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22.06.2021, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали справи та вірно встановив, що з часу винесення ухвали Львівського апеляційного суду і до дня подачі заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення пройшов невеликий проміжок часу та підстави для застосування такого звільнення не змінились
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у заяві засудженого ОСОБА_6 та наведені ним в апеляційній скарзі обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_6 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді