Справа № 738/543/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/179/22
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

потерпілої - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

прокурора - ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000040 від 09 квітня 2021 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 160 ( сто шістдесят) годин.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 07 квітня 2021 року близько 19-00 годин, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , на грунті особистих неприязних відносин з колишньою співмешканкою ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, у виді спричинення шкоди здоров`ю, діючи умисно, завдав останній один удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи, чотири удари кулаком правої руки в ділянку лівого плечового суглобу, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в ділянці нижньої щелепи, трьох синців в ділянці лівого плечового суглобу, які у відповідності до висновку експерта № 36 від 16.04.2021 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з її відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України. Вказала, що на даний час вони з обвинуваченим примирились.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та потерпілу, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили закрити кримінальне провадження, прокурора, який не погодився з доводами потерпілої та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Крім того, питання щодо можливості закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством при відмові потерпілого від обвинувачення було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Положеннями ч.1 ст. 36 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402- VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів « від 2 червня 2016 року №1402- VIII I передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо вказаного питання об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки в постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19) згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229- VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті ( частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п.7 ч.1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Згідно ст. 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом № 2227-VIII доповнено ч. 1 ст. 67 КК України пунктом 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває ( перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження колишній співмешканці ОСОБА_6 . Зокрема, було визнано обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення стосовно особи, з якою обвинувачений перебував у сімейних або близьких відносинах.

Тобто, обвинуваченому ОСОБА_7 ставиться у вину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке відноситься до категорій кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, що у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст. 284 КПК України унеможливлює закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням викладеного, вимога потерпілої про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення не може бути задоволена.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_9 ОСОБА_4