Номер провадження 11-кп/816/1014/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
Іменем України

07 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 953/24171/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Сум від 18.05.2022 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченій запобіжний захід на домашній арешт або особисте зобов`язання, поклавши на ОСОБА_7 відповідні обов`язки, оскільки запобіжний захід щодо ОСОБА_7 був продовжений 10 разів з посиланням на одні й ті самі підстави, ОСОБА_7 під вартою перебуває вже понад 1 рік, наведені ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, в порушення вимог ст. 184, 199 КПК обвинуваченій і їй не було вручено копію клопотання про продовження строку запобіжного заходу, а судом не було забезпечено право мати достатні час і можливість, необхідні для підготовки захисту. ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, є одинокою матір`ю, має 2-х малолітніх дітей, які залишилися без батьківського піклування і засобів до існування, зареєстровані та проживають разом з обвинуваченою, менша дитина постійно хворіє та потребує домашнього догляду, діти перебувають у бабусі та дідуся без будь-яких юридичних підстав. Обвинувачена позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, відсутній паспорт для виїзду за кордон, соціально адаптована та має професію, кримінальне правопорушення не спрямоване проти життя та здоров`я, продовження строку тримання під вартою має єдине обґрунтування як тяжкість обвинувачення, судом був визначений необґрунтований розмір застави.

Відповідно ухвали Верховного Суду від 12.01.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.05.2022 обвинуваченій ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 16.07.2022 включно із визначенням застави в розмірі 227000 грн та з покладенням певних обов`язків. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що на час розгляду існують правові підстави для продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тобто існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК, які враховувались при застосуванні запобіжного заходу і які не зменшились.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники процесу в судове засідання не з`явились, особистих клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не подавали, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується із ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 і ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК), а згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Відповідно ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Ухваливши рішення щодо продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення обвинуваченої під вартою, а не застосування до неї будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки при вирішенні цього питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, зокрема те, що судове провадження перебуває на судовому розгляді, існують заявлені ризики, які не зменшились, і неможливо завершити судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали щодо продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_7 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

ОСОБА_7 є обвинуваченою у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого їй обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного рішення, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченої.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним. При цьому колегія суддів ураховує і той факт, що у країні в зв`язку з військовою агресією з боку РФ оголошено воєнний стан.

При встановленні ризику впливу на потерпілих, свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту відповідних осіб в судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Враховуючи кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_7 , з урахуванням її обізнаності у виконанні дій, спрямованих на заволодіння шахрайським шляхом майном інших осіб, в тому числі із використанням електронно-обчислювальної техніки, обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а такий запобіжний захід як домашній арешт чи як особисте зобов`язання, не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбачених ст. 177 КПК.

Доводи захисника щодо істотних порушень вимог КПК є необґрунтованими, оскільки судом належним чином було перевірено та досліджено клопотання прокурора, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також наведені підстави та умотивовані висновки для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачена раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки і не має паспорту для виїзду за кордон, соціально адаптована та має професію, є одинокою матір`ю, має 2-х малолітніх дітей, які залишилися без батьківського піклування і засобів до існування, їх стан здоров`я та місце перебування, хоча і мають місце, але не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вказані обставини не є тими безумовними підставами, що унеможливлюють тримання обвинуваченої особи під вартою і повинні враховуватись разом з усіма іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують продовження запобіжного заходу і тримання під вартою, у їх сукупності.

З урахуванням конкретних обставин вчинення правопорушень, які інкримінується обвинуваченій, наслідків вчинених дій у складі організованої групи, відсутність постійного місця роботи, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченої під вартою.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про надмірний розмір застави для обвинуваченої, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання про розмір застави керувався виключно вимогами ч. 5 ст. 182 КПК, ураховуючи майновий та сімейний стан ОСОБА_7 , її обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявних ризиків, маючи на меті достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Той факт, що в порушення вимог КПК, ні захиснику, ні обвинуваченій не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, якщо й мав місце (доказів стороною захисту не надано), але суттєво не впливав на вирішення судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки згідно ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченої під вартою.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог КПК при розгляді питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК), а тому судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Сум від 18.05.2022 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4