КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/4760/18 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2395/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
представника

ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35», апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року засудженого

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фурси Білоцерківського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року відмовлено узадоволенні клопотання в.о. начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року.
Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 є особою, яка 10 разів засуджувалася за скоєння злочинів переважно корисливої спрямованості проти власності. Будучи звільненим з місці позбавлення волі 12 лютого 2014 року після спливу умовно-дострокового звільнення він був тричі засуджений за вчинення низки (понад двадцяти) тяжких злочинів проти власності, отже є особою зі стійкою схильністю до скоєння кримінальних правопорушень, корислива спрямованість яких вказує, що це є одновним джерелом отримання прибутку засудженим, отже його особа становить підвищену суспільну небезпеку. Сукупність усіх даних про особу засудженого, з урахуванням його працевлаштування та зразкової поведінки під час відбування покарання, свідчать, що в поведінці ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції у виправленні, але своєю поведінкою та ставленням до праці протягом усього строку відбування покарання він ще не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

За доводами засудженого закон (ст. 81 КК України) передбачає лише дві підстави для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: формальну - відбуття певної частини строку покарання та оціночну - доведення засудженим виправлення. При цьому розмір невідбутої частини покарання, попередні судимості та можливе застосування положень ст. 81 КК України значення не мають.

Засуджений вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував той факт, що він раніше неодноразово засуджувався та до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, оскільки ці обставини були враховані судом при призначенні покарання, а тому повторно звертати на них увагу є недоцільним, бо це суперечить принципу недопустимості повторної відповідальності. Водночас зазначає, що суд необґрунтовано залишив поза увагою той факт, що в порядку ст. 101 КПК України він був переведений з ділянки ресоціалізації до соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, працює на контрагентському об`єкті, який розташований за межами охоронюваної зони.
Як стверджує засуджений, сукупність даних, які характеризують його особу, в тому числі характеристика, ставлення до праці, соціальна спрямованість, наявність заохочень указують на те, що він довів своє виправлення і може бути умовно-достроково звільнений від покарання, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, позицію представника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35», який також підтримав апеляційні вимоги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Таким чином умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Сквирського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року ОСОБА_8 визначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням також вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року.

23 лютого 2022 року в.о. начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» ОСОБА_9 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 , який на той час відбув 2/3 строку покарання та, на думку адміністрації установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції при розгляді подання ретельно перевірив доводи адміністрації установи та засудженого щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення та, проаналізувавши усі дані, які стосуються особи ОСОБА_8 та його поведінки під час відбування покарання, дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення, а тому відмовив у задоволенні подання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_8 раніше десять разів судимий переважно за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та тривалий час відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства. Згідно з характеристикою за час відбування покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» за останнім вироком ОСОБА_8 характеризується позитивно; дотримується норм, які визначають виконання та порядок умов відбування покарання та розпорядок дня установи; стягнень не мав, має вісім заохочень; 18 червня 2020 року переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії, де характеризується позитивно; працює робітником на контрагенському об`єкті; виконує роботи із самообслуговування, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою; приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених; на профілактичному обліку не перебуває; не бере участь у роботі самодіяльних організацій засуджених; з іншими засудженими не конфліктний.

Проте, як обґрунтовано зазначив суд у своєму рішенні, вказані в характеристиці обставини доводять позитивну динаміку змін в особистості ОСОБА_8 , однак не дають підстав вважати, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Така поведінка, на переконання колегії суддів, свідчить про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст. 9 КВК України, водночас відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 лише став на шлях виправлення, але цього недостатньо для застосування положень ст. 81 КК України. До того ж застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.

Доводи ОСОБА_8 про те, що суд безпідставно взяв до уваги той факт, що він раніше неодноразово засуджувався та до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, є неспроможними, оскільки при вирішенні питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд проаналізував в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку особи засудженого, також і дані про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані щодо його ставлення до праці та сумлінності поведінки протягом строку відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4