ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/122/22 Справа № 197/1371/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001364 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_11 , та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого водієм "Юрамаш", одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства "СГ ТАС" - залишено без розгляду.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Арешт майна ОСОБА_7 , накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2019 року та ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2020 року скасовано.
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
29.07.2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин у смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вул. Соборна, з боку вул. Вишнева у напрямку вул. Радгоспна, рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , без вантажу та пасажирів у салоні.
В цей же час, у зустрічному йому напрямку по проїжджій частині дороги вул. Соборна, з боку вул. Радгоспна у напрямку вул. Вишнева, рухався мотоцикл «Loncin CR6S», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався без вантажу та пасажирів.
В цей час у районі електроопори №26 по вул. Соборна буд. 86, попереду в смузі руху автомобіля «ВАЗ 21104» в попутному до нього напрямку слідував автомобіль «Тойота Ланд Крузер», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який враховуючи дорожню обстановку рухався не змінюючи швидкість та напрямок свого руху, тобто не вимагав від водія ОСОБА_7 , застосування будь-яких екстрених заходів реагування, який в процесі руху застосував небезпечний та необгрунтований відворіт ліворуч змінюючи напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, та почав виконувати маневр обгону вказаного автомобіля.
Водій ОСОБА_7 , при зміни напрямку свого руху та виконанні маневру обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в подальшому продовжив рухатися не змінюючи напрямок та швидкість руху автомобіля «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив не уважність до дорожньої обстановки, був не передбачуваним, маючи можливість запобігти зіткнення з мотоциклом «Loncin CR6S» реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжив рухатися по зустрічній смузі руху, з небезпечною швидкістю, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 10.1 та 14.2 в), Правил дорожнього руху України.
В результаті сукупності порушень вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі електроопори №26 по вул. Соборна напроти буд. 86, в Широківському районі, Дніпропетровської області, смт. Широке, на зустрічній смузі руху вчинив зіткнення з мотоциклом «Loncin CR6S» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по проїжджій частині дороги вул. Соборна прямолінійно.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Loncin CR6S» ОСОБА_9 травмувався, та отримав наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини, перелом 3 ребра праворуч, закритий уламковий перелом правої лопатки зі зміщенням, розрив правої легені, гемоторакс, садна передньої черевної стінки праворуч, відкритий вивих правої стопи, перелом таранної кістки праворуч, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Допущені водієм ОСОБА_7 , порушення вимог п.п. 10.1 та 14.2 в) Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.
В апеляційних скаргах:

- прокурор не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок в частині цивільного позову - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в порушення вимог ст. 128 КПК України, суд першої інстанції при постановленні обвинувального вироку, залишив цивільний позов без розгляду, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі просить вирок, в частині призначення обвинуваченому покарання - змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язане з обмеженням волі та позбавлення права керувати транспортними засобами.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, де зазначено, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, який проживає разом з дружиною та неповнолітньою донькою, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра перебуває, до скоєного ним правопорушення відноситься негативно, щиро розкаюється, раніше не судимий, відшкодував потерпілому спричинену шкоду у розмірі 120 000 грн.
Апелянт просить звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 доглядає своїх батьків, які знаходяться на пенсії та потребують його уваги та допомоги.
Крім того зазначає, що з часу настання дорожньо-транспортної пригоди сплинуло більше року, за цей час ОСОБА_7 , зарекомендував себе з позитивної сторони, міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не порушував, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

- потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання та вирішення питання щодо цивільного позову.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 626,35 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн., а всього 567 626,35 грн.
Стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82 962,98 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги факт, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, вказавши на обставини, що відрізняються від формулювання обвинувачення у вироку, визнаного судом доведеним, а саме: що 29 липня 2019 року він їхав за кермом автомобіля по вул. Соборній в смт. Широке за автомобілем Тойота, автомобіль Тойота почав гальмувати, а він почав його випереджати. Коли випереджував, то побачив світло фар, він прийняв вправо, а мотоцикліст впав перед зіткненням, він підрізав його автомобілем. Підійшов до потерпілого, підняв, той схопився за груди, люди казали його не піднімати, він дзвонив матері, викликав швидку. Потерпілий поклав мотоцикл, а він його збив лежачого на асфальті.
Проте у мотивувальній частині вироку суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 лише частково відшкодував йому моральну шкоду з метою уникнення стягнення на нерухоме майно, уклав фіктивний договір дарування від 25 вересня 2020 року, що свідчить про відсутність повного добровільного відшкодування завданих ним збитків і про небажання усунути негативні наслідки та компенсувати завдану шкоду.
В результаті ДТП йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, в наслідок чого значно погіршився стан його здоров`я, він переніс декілька важких хірургічних операцій та йому було встановлена третю групу інвалідності з протипоказаннями до важкої фізичної праці з навантаженнями на праву руку.
Крім того потерпілий зазначає, що в порушення норм чинного законодавства, суд першої інстанції залишив його цивільний позов без розгляду, а направлення справі у цій частині на новий розгляді у суді першої інстанції призведе до невиправданого затягування провадження і порушення його прав.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого заперечували.
Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити. Апеляційні скарги захисника та потерпілого - залишити без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги потерпілого, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення - заперечували.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані, однак не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії необережних тяжких, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, одружений, має неповнолітню дитину 2006 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, пояснив, що працює водієм, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому судом враховано і висновки ДУ «Центр пробації», викладені у досудовій доповіді № 21/42/25-21 від 13.01.2021 року, згідно яких виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Обговорюючи доводи апеляційної скарги потерпілого про безпідставне визнання судом обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - щире каяття, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно практики Верховного Суду України від 22 березня 2018 року (Постанова Кримінального Касаційного суду ВС від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к) щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, надав суду послідовні покази щодо обставин вчинення злочину, частково відшкодував спричинену шкоду.
Тому доводи потерпілого ОСОБА_9 про безпідставність врахування судом в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнання вини та щире каяття, не є слушними.
Потерпілим в апеляції не наведено достатньо переконливих доводів для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
До таких же висновків приходить колегія суддів і щодо апеляційних вимог захисника про необхідність застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України. Дані, на які посилається адвокат, були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами по справі, їм було надано належної оцінки.
Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.
Враховуючи вищевикладені обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, суспільну небезпечність вчиненого злочину, тяжкість наслідків, що настали для потерпілого, даних про особу обвинуваченого, його сімейні обставини, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання останнього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами не певний строк, без застосування вимог ст. 75 КК України.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого - не знаходить.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги прокурора щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Кримінальним процесуальним законом передбачені підстави для залишення цивільного позову без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 КПК України.
Проте, суд першої інстанції, залишаючи цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди без розгляду, порушив наведені вимоги закону. Посилання на ЦПК України у даному випадку є необґрунтованими, оскільки випадки залишення цивільного позову у кримінальному провадженні чітко врегульовано кримінальним процесуальним Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Оскільки колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, для забезпечення принципу верховенства права та законності, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного провадження.
Під час нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази щодо цивільного позову, дати їм належну оцінку отриманим даним, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах в частині цивільного позову, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити.
Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, в частині цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного провадження.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4