ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 676/1672/20
Провадження № 11-кп/4820/621/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 09 січня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Кам`янця-Подільського Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, не працює, студент ДВНЗ «Кам`янець-Подільський індустріальний коледж», не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, виправдано його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено попередній у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 09 січня 2020 до дня набрання вироком законної сили включно відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_6 близько 12 год 09 січня 2020 року, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживали на той момент та знаходилися його бабуся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його тітка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять тітки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька останнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на ґрунті неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті іншим людям, усвідомлюючи значення своїх дій, та маючи змогу керувати ними, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вчинив закінчений замах на їх умисне вбивство при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , близько 12 год 09 січня 2020 року спочатку зайшов у приміщення літньої кухні, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 , в якій знаходилися потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , де на ґрунті неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , умисно наніс дев`ять ударів ножем в область її голови, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді 9-ти ран на межі лівої підочної ділянки і лівої щоки, в середньому відділі правої щоки на рівні правого крила носа, в передвушній ділянці зліва, в потиличній ділянці, в лобній області справа, в області зовнішнього кута правого ока, в передвушній ділянці справа, в області лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після спроби потерпілої ОСОБА_9 відтягнути за одяг неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від ОСОБА_8 , він її штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_9 впала на підлогу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , умисно наніс удар ножем в область її черевної порожнини, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, наскрізного поранення лівої долі печінки, рани в області черевної стінки в 3-х см нижче мечевидного відростка і в 1 см лівіше серединної лінії живота, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Тоді ж ОСОБА_9 піднялася на ноги з підлоги та разом із ОСОБА_8 почали вибігати з приміщення літньої кухні на подвір`я вищевказаного домоволодіння, проте ОСОБА_6 умисно наніс удар ногою в область спини ОСОБА_9 , від чого та впала з порогу літньої кухні на землю обличчям вниз. Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , умисно наніс удар ножем в потиличну ділянку голови ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритого проникаючого ножового поранення шийного відділу хребта та черепної порожнини з раною задньої поверхні шиї, що переходить в раневий канал шириною близько 18 мм, що проходить між потиличною кісткою та задньою дугою атланта до великого потиличного отвору з пошкодженням с/м каналу (містить геморагічний компонент, що поширюється до IV шлуночка (в невеликій кількості) та в субарахноїдальний простір задньої черепної ямки (також в задній черепній ямці в оболонковому просторі та в ІІІ-му лобному розі правого бічного шлуночка виявляється включення повітря в невеликій кількості), які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

В цей час на крики про допомогу ОСОБА_8 вибіг на подвір`я з будинку потерпілий ОСОБА_10 , який спіткнувся та впав на землю. В цей момент ОСОБА_6 в присутності малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка також вибігла з будинку на подвір`я, на ґрунті неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , умисно наніс удар ножем в область його лівого вуха, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді різаної рани привушної ділянки ліворуч з ушкодженням привушної слинної залози, лицьового нерва ліворуч, з ушкодженням a. Vertebralis, гематоми лівої білявушної ділянки ліворуч, що привело до постгеморагічної анемії, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забігли у будинок, забравши дитину ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, на ґрунті неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , біля будинку ще умисно наніс п`ять ударів кулаком правої руки в область обличчя останньої, спричинивши їй таким чином тілесні ушкодження у вигляді синця в області спинки носа з розповсюдженням на нижні повіка і підочні ділянки обох очей, ліву і праву щоки, верхню і нижню губи, тіло нижньої щелепи зліва і справа, на передньо-бокову поверхню верхньої третини шиї справа розлитого характеру різної інтенсивності, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Проте, ОСОБА_6 злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було госпіталізовано до КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня», де їм надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу та їх життя було врятовано.

Вищевказаними умисними діями, які виразилися в закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просила вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити та призначити йому покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років із звільненням від відбування покарання строком на 3 роки.

Увалала, що вирок місцевого суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначала, що суд при ухваленні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.

На думку захисника, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворе покарання з урахуванням усіх пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини в повному обсязі, перебуває на обліку в лікаря психіатра та потребує професійної медичної допомоги, молодий вік та наявність міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий. Також те, що за час проведення досудового слідства та розгляду справи в суді ОСОБА_6 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, рідних та близьких, відверненням рідних та осудом оточуючих.

Зауважувала, що на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявності пом`якшуючих обставин покарання, достатнім у даному випадку було б покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років із звільненням від відбування покарання строком на 3 роки. Таке покарання, на думку захисту, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 не оспорюється, тому вирок у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Водночас колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не є обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст.61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, який є особою, яка раніше не судима, є особою, яка має психічні розлади діяльності, які судом визнаються обставинами, що пом`якшують покарання, а також враховуючи позитивну характеристику за місцем проживання, прохання потерпілої ОСОБА_8 суворо не карати обвинуваченого.

Отже обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є те, що він вчинив кримінального правопорушення будучи неповнолітнім, є особою, яка має психічні розлади діяльності та не має судимостей.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обраного ним виду покарання та його конкретного строку із урахуванням положень ст.69 КК України.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З врахуванням наведеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав як для пом`якшення покарання, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, про, що йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, і за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, а тому підстамв для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3