Справа № 177/1082/22
Провадження № 1-кп/177/127/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000154 від 23.09.2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Сарни Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України

за участі:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 за № 2 військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти цієї ж військової частини.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в України.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Майор ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , являється начальником за посадою та військовим званням для солдата ОСОБА_3 , перебуваючого на посаді гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 30 серпня 2022 року, близько 15 години, командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 , для реалізації виконання бойового розпорядження, виданого ним же 27.08.2022, солдату ОСОБА_3 віддано усний наказ висунутись із населеного пункту Нововоронцовка Бериславського району Херсонської області в район опорного пункту «Кавун» та зайняття визначеного рубіжу.

Отримавши вказаний наказ, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її в посаді гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території командно-спостережного пункту цієї ж військової частини у АДРЕСА_2 , 30.08.2022 року близько 15:00 години, діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва, відкрито відмовився виконати накази начальника, а саме: усний наказ командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 , а також його бойове розпорядження від 27.08.2022, щодо зайняття визначеного рубежу та опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що відкрито заявив командиру військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_5 , та, як наслідок, не виконав цей наказ, хоча об`єктивно повинен був і міг їх виконати, що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України за ознаками: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця, способу та мети та підстав вчинення ним кримінального правопорушення. Суду пояснив, що він є військовозобов`язаним, призваним на військову службу в період мобілізації з квітня 2022 року. Про триваючий в Україні воєнний стан він обізнаний, йому відомі його обов`язки як військовослужбовця. Раніше проходив військову службу в період АТО та є учасником бойових дій.

30.08.2022 перебуваючи в складі військової частини НОМЕР_1 , на шикуванні всім військовослужбовцям, в тому числі йому, було доведено наказ командира щодо виконання бойового завдання по взяттю рубежу «Кавун» Нововоронцовського району шляхом наступальних дій. Однак, побоюючись загинути, він відкрито, в присутності інших військовослужбовців, відмовився виконувати наказ командира щодо виконання бойового завдання. Крім цього, він у подальшому складав письмову відмову від виконання завдання. Пояснював, що йому відомо про те, що інші військовослужбовці відбули для виконання поставленого завдання в меншій кількості. Зазначав, що в період досудового розслідування сприяв органам досудового розслідування у розслідуванні вчиненого ним злочину, надав правдиві показання, щиро розкаюється у вчиненому, жалкує про вчинене та бажає в подальшому захищати державу. Просив суд суворо його не карати та по можливості застосувати покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд за клопотанням учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження інших доказів по даному кримінальному провадженню щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінального проступку, оскільки ці обставини ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви щодо добровільності їх позиції відсутні, учасникам судового провадження роз`яснено, що при застосуванні ч.3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також суду пояснив, що він розуміє зміст обставин викладених в обвинувальному акті, правову кваліфікацію діяння та у подальшому позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Вказав, що його позиція є добровільно, жодного впливу на нього не чинилося. У суду немає сумніву щодо добровільності позиції обвинуваченого.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, оцінюючи зібрані по справі докази щодо характеристики обвинуваченого, суд дійшов висновку щодо підтвердження поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України за ознаками непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки останній у ході судового засідання висловлював жаль щодо вчиненого ним діяння, зазначав про усвідомлення вчиненого, критично оцінював свій вчинок та зазначав, що бажає надалі здійснювати захист держави України. На стадії досудового розслідування сприяв розкриттю злочину, про що зазначав прокурор та підтвердив обвинувачений, а в ході судового розгляду вину визнав повністю, надав правдиві покази та розкаювався у вчиненому.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховується характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем призваним на військову службу у зв`язку з мобілізацією, зумовленою воєнний станом, оголошеним в Україні у зв`язку зі збройною агресією росії проти України (а.п. 40-41, 42-61). ОСОБА_3 утриманців не має, проходив службу в період АТО та є учасником бойових дій, тобто раніше приймав активну участь у обороні держави України (а.п. 67), раніше не судимий (а.п. 71), на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 70), за місцем проходження служби характеризується позитивно (а.п. 38).

Беручи до уваги щире каяття ОСОБА_3 , активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення, які є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який в умовах збройної агресії проти України приймав активну участь у її захисті та висловив твердий намір продовжувати боронити кордони держави, суд погоджується з думкою сторони обвинувачення про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положення статей 69 КК України при призначенні покарання, та вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 402 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією даної статті, а саме призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

Крім цього, враховуючи думку сторін кримінального провадження, беручи до уваги обставини даної справи, ситуацію в країні, особу обвинуваченого, виходячи з принципів індивідуалізації кримінального покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 62 КК України та замінити покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 1 (один) рік.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не обирався, клопотання про його обрання на стадії судового розгляду не заявлялося.

Керуючись ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 373, ст. 374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_3 замінити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення цього вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Матеріали кримінального провадження № 0000154 від 23.09.2022 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №177/1082/22 (провадження № 1-кп/177/127/22).

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1