Категорія:ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2021 року за №0002410, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіка Польща, м. Люблін, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, студента II курсу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого, раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки колективу ПП «СВІТОГОР», якщо він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2019 року за №0002410 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що матеріали кримінального провадження підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_7 працевлаштований, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, навчається, обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, визнав повністю вину та щиро розкаявся у вчиненому, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання змінити ситуацію, а колектив ПП «СВІТОГОР», де працює обвинувачений юристом, звернувся до суду з належно оформленим клопотанням про передачу його на поруки, з якого вбачається, що колектив бере на себе обов`язки щодо забезпечення виховного впливу на обвинуваченого, а той, в свою чергу, гарантує належну поведінку. Тому суд прийшов до висновку про задоволення клопотання трудового колективу ПП «СВІТОГОР» щодо передачі обвинуваченого на поруки колективу.
В апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, просять скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянти зі сторони обвинувачення прокурор та представник потерпілого зазначають, що місцевий суд, за відсутності встановлених ст.. 47 КК України передумов, прийшов до хибного переконання про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від кримінальної відповідальності.
Суд першої інстанції при постановленні ухвали не врахував, що обставини щирого каяття не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, обвинувачений збитки потерпілому в повному обсязі не відшкодував.
У своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах №51-3392 км 19 від 18.09.2019, №5202/16394/16-к від 27.04.2021, №201/17419/17 від 18.07.2019 з приводу роз`яснення поняття щирого каяття, яке полягає, окрім факту визнання вчинення злочинних дій, ще і відвертому, а не явному визнанню вини, засудженні своєї поведінки, щирому жалю з приводу скоєного, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Відповідно прокурор та представник потерпілого зазначають, що обвинувачений ОСОБА_7 , хоч вину в скоєному і визнав, однак щиро не розкаявся, оскільки його поведінка як під час досудового розслідування, так і судового розгляду не відповідає критеріям, викладеним Верховним Судом.
Прокурор звертає увагу апеляційного суду, що місцевим судом, при прийнятті свого рішення не було враховано думку потерпілого ОСОБА_10 , котрий заперечував щодо заявленого клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Представник потерпілого також посилається, що судом першої інстанції взагалі не з`ясовано чи буде здатний трудовий колектив ПП «Світогор», в якому ОСОБА_7 працює, здійснювати заходи виховного характеру, і чи доцільно застосовувати такий вид звільнення. Окрім того, судом не враховано, що до клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не було долучено відповідного наказу про прийняття ОСОБА_7 на роботу, завіреної копії трудової книжки щодо повної трудової зайнятості цієї особи на ПП «Світогор».
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи скарги, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, вважала за необхідне задовольнити скаргу представника потерпілого, думку обвинуваченого і захисника, котрі подані апеляційні скарги апелянтів зі сторони обвинувачення заперечили, просили залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Перевіряючи доводи прокурора та представника потерпілого про допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із звільнення його від кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, чи воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.
Тобто, з огляду на такі дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.
Така ж позиція щодо особливостей звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки висловлена колегією суддів Верховного Суду на засіданні Першої судової палати Касаційного кримінального суду 13.02.2018 р. у справі №161/13242/16-к.
Відповідно до вимог ст. 47 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України є щире каяття особи, яка вчинила злочин. Однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки даній обставині та не наведено в судовому рішенні мотивів, на підставі яких ґрунтується висновок суду про встановлення факту щирого каяття ОСОБА_7 .
Колегія суддів визнає сумнівною наявність у ОСОБА_7 щирого каяття, як однієї з передумов застосування положень ст. 47 КК України.

У матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсувати йому перенесені страждання, чи полегшити душевний біль.
Судом поза увагою залишилась та обставина, що з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло більше семи місяців, суму матеріальної та моральної шкоди чи її частини, окрім як 2000 доларів США, потерпілому ОСОБА_10 не відшкодовано, що дає підстави для сумніву у тому, що обвинувачений розкаявся, адже суд фактично ототожнив таке розкаяння з визнанням вини, що не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2019 року (провадження № 51-3392км19), згідно з яким щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, та має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.
Також судом не було взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_10 заперечував щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Встановлене колегією суддів свідчить про помилковість та необґрунтованість висновків суду щодо існування визначених законом умов застосування до ОСОБА_7 положень ст. 47 КК України.
Задовольняючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, при відсутності підстав для його задоволення, суд допустив неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, дати відповідну оцінку доказам, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також з урахуванням вищенаведених висновків апеляційного суду, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 376, 405, 407 КПК України, суд
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2021 року за №0002410, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді