Справа № 152/272/22
Провадження №11-сс/801/250/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
адвокатаів: ОСОБА_8 та ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000043 за апеляційною скаргою прокурора, на ухвалу слідчого судді Шаргородського районного суду від 08.04.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
який органами досудового слідства підозрюється за ч. 4 ст. 185 КК України в тому, що 05.04.2022 року приблизно о 11 годині 40 хвилин, в період дії воєнного стану в Україні, прийшов до будівлі храму Святого Флоріана, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та, виявивши відсутність інших осіб, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення крадіжки грошових коштів, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 через не замкнуті двері, що розташовані позаду будівлі, проник в приміщення храму Святого Флоріана, де в одній із кімнат виявив в шухляді стола конверт з грошовими коштами, після чого умисно, таємно, повторно викрав виявлені грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, що належали релігійній громаді (парафії) Святого Флоріана.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжки (таємного викрадення чужого майна), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у інше приміщення.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що сторона обвинувачення не навела обставин із належними доказами, що б підтверджували ризики переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу ним на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
Крім того, слідчий суддя задовольнив клопотання захисту та визнав незаконним затримання слідчим підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_7 06.04.2022 року о 13 годині 40 хвилин в межах кримінального провадження №0000043, оскільки ОСОБА_7 був затриманий 06.04.2022 за злочин, що був вчинений 05.04.2022, у якому він підозрюється, згідно з протоколом затримання, тому не вбачається, що на момент його затримання слідчий мав підстави для зазначення «безпосередньо після вчинення злочину», як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, повторно, маючи непогашену судимість, підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків по вказаному кримінальному провадженні; вчинити новий злочин або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Крім того, відносно ОСОБА_7 на розгляді у Шаргородському районному суді розглядається кримінальне провадження у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Адвокат ОСОБА_11 подав свої заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити ухвалу слідчого судді без зміни.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та його адвокатів, які просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.п.111-112 рішення ЄСПЛ у справі «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст .5 Конвенції.
Слідчий суддя, під час розгляду клопотання вірно встановив, що прокурором не доведено існування ризиків, зазначених слідчим у клопотанні, зокрема прокурором у судовому засіданні не зазначено доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 особисто знайомий та підтримує зв`язки із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, які вже допитані органом досудового розслідування.
Також, ОСОБА_7 не може продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки воно є закінченим, а на підтвердження можливості вчинення іншого кримінально правопорушення сторона обвинувачення не надала жодних конкретних доказів
Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя врахував наявність постійного місця проживання разом із сім`єю, тобто наявні міцні соціальні зв`язки, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 06.04.2022 року, зі змісту якої, крім іншого, вбачається, що впродовж останнього часу скарг відносно ОСОБА_7 не надходило.
Крім того, ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства, так як з довідки КНП «Шаргородська міська лікарня» від 07.04.2022 вбачається, що йому встановлено діагноз F70.1 (легка розумова відсталість з порушенням поведінки), а тому утримання ОСОБА_7 , який має психічне захворювання, поведінкові та мовленнєві проблеми, під вартою в умовах СІЗО колегія суддів вважає негуманним поводженням.
Разом із тим, ОСОБА_7 під час допиту визнав провину та сприяв розкриттю злочину.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ризики, які залишились, не виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , а тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.
З огляду на вищенаведене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вірно відмовив в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість кримінального правопорушення в якому він підозрюється не може бути єдиною підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.
Крім того, слідчий суддя встановив, що згідно протоколу затримання ОСОБА_7 був затриманий 06.04.2022 за злочин, що був вчинений 05.04.2022, у якому він підозрюється, а тому на момент його затримання слідчий не мав підстав для зазначення «безпосередньо після вчинення злочину», як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
Відтак слідчий суддя зробив правильний висновок, що під час затримання слідчим не було зазначено конкретних підстав затримання без ухвали слідчого судді.
З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що ризики не виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , а тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.
Керуючись ст.ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шаргородського районного суду від 08.04.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_12