Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3609/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 діб, тобто до 19 години 21.06.2022 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що у СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000670 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.04.2022 близько 18 години 50 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зустрівся із раніше незнайомим ОСОБА_9 і між ними виник словесний конфлікт.

В цей же день, час та за вказаних обставин, перебуваючи поблизу під`їзду №1 вищевказаного будинку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, з метою послаблення опору зі сторони ОСОБА_9 застосував сльозогінний газ «Терен 4M» відносно останнього, викликавши у нього подразнення очей і органів носоґлотки. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , використовуючи ніж, наніс один удар в праву сторону грудної клітини ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення плевральної порожнини справа, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

23.04.2022 о 23 годині 15 хвилин в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 фактично затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Зі змісту клопотання слідує, що вина ОСОБА_10 підтверджується наступними доказами:

- рапортом 102 від 23.04.2022 р. №13626;

- протоколом огляду місця події від 23.04.2022, в ході якого зафіксовано місце, де було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду місця події від 23.04.2022, в ході якого зафіксовано приміщення палати ЦМЛ №1, в якій перебував ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 23.04.2022;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З метою запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків та/або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також зважаючи на те, що обрання більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2022 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 діб, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - із 19 год. 00 хв. 23 квітня 2022 року.

Строк дії ухвали встановлено до 19 год. 00 хв. 21 червня 2022 року.

Слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у клопотанні та визначеним КПК України, зокрема, у п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Посилається на те, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. В ухвалі слідчого судді присутнє істотне порушення норм КПК України та норм Європейського суду з прав людини у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Вважає, що ризики наведені в клопотанні слідчого, належним чином органом досудового розслідування не доведені, а є лише його певними припущеннями. В клопотанні слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до клопотання матеріалах жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Вказує, що підозрюваний був затриманий працівниками органу досудового розслідування на місці вчинення кримінального правопорушення. При цьому після вчинення кримінального правопорушення він залишався на місці його вчинення та не робив жодних спроб його покинути з метою подальшого переховування від органу досудового розслідування. При допиті надав детальні покази слідчому, зазначивши, що він є інвалідом 2 групи з дитинства, має розумову відсталість, перебуває на диспансерному психіатричному обліку та неодноразово проходив стаціонарне психіатричне лікування.

Посилається на те, що підозрюваний здійснював самозахист від протиправних дій потерпілого щодо нього, тобто необхідну оборону, що повністю виключає кримінальну відповідальність підозрюваного за вчинене ним діяння відповідно до ст.36 КК України. За умови кваліфікації дій підозрюваного за ст.124 КК України до нього взагалі не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України.

Однак зазначені протиріччя, на які звертала увагу слідчого судді сторона захисту, слідчим суддею натомість не були взяті до уваги.

Зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, слідчим та прокурором не доведено, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та вважає обраний до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою невмотивовано суворим та цілком можливим було б застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, не порушуючи норми КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Також підозрюваний зазначив що має на утриманні троє неповнолітніх дітей цивільної дружини.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи висновки слідчого судді щодо наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про таку обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_7 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки повідомлення про підозру - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 § 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення О`Нага v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведені як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 п.1(с) наявність не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою.
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта, що кваліфікація дій у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є помилковою та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки це питання не є предметом судового розгляду на даній стадії провадження.

З звукозапису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Що стосується наявності ризиків, які повинні бути враховані при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, то слід зазначити наступне.

Так відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам з огляду обґрунтування ними повідомленої ОСОБА_7 підозри та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на його думку стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

Слідчим суддею встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що у разі визнання судом його винним у вчиненні даного правопорушення можуть бути підставою для його ухилення від органу досудового розслідування, суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слідчим суддею прийнято до уваги, що не встановленні усі свідки вчиненого кримінального правопорушення та прийшов до обґрунтованого висновку про існування ризику можливого незаконного впливу на них з боку підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вказані обставини, і врахувавши зазначені обставини, прийшов до обґрунтованого висновку, що на даній стадії досудового розслідування відносно підозрюваного не може бути застосовано інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, які не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зокрема, слідчим суддею звернута увагу на те, що фактично єдиним джерело доходу підозрюваного є державна соціальна допомога як особі з інвалідності. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що інвалідність ОСОБА_7 перешкоджає утриманню його під вартою, а безпосередньо сам ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він неодружений, не має на утриманні дітей, а його мати тривалий час перебуває у лікарні, тобто не проживає разом з ним.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про те, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, вказаний довід був предметом судового розгляду та слідчим суддею обґрунтовано враховано рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 року, в яких вищий орган суддівського самоврядування звертав увагу слідчих суддів, що до ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (наприклад, в частині контролю працівниками органу Національної поліції за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом) та якісно погіршує криміногенну обстановку.

На думку колегії суддів, наявність у підозрюваного постійного місця проживання та реєстрації неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та належного виконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта на те, що підозрюваний не намагався втекти з місця вчинення правопорушення та не становить суспільної небезпеки, оскільки вказаний довод був предметом розгляду слідчого судді який прийшов до обґрунтованого висновку, що вони не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу. З чим погоджується й апеляційний суд.

Таким чином, у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя цілком правомірно дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зміни щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 діб, тобто до 19 години 21.06.2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: