справа № 208/4515/22
№ провадження 1-кс/208/1216/22
УХВАЛА
Іменем України

14 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000673 від 01.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, -

встановив:

13.09.2022 року слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді із погодженим з прокурором клопотанням, в якому просить накласти арешт на транспортний засіб, причеп марки «ЛЕВ», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 31.08.2022 до Кам`янського РУП із заявою звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , про те що на початку серпня 2022 йому стало відомо, що невстановлені особи незаконно заволоділи причепом марки «ЛЕВ», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації серії НОМЕР_3 належить йому та який перебував у гаражі № НОМЕР_4 гаражного кооперативу «Автолюбитель 6» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 1 Травня.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення 01.09.2022 внесені до ЄРДР за № 0000673 за ч.І ст. 438 КК України.

Вказаний автомобіль Постановою слідчого від 10.09.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000673 від 01.09.2022 за ч.І ст. 438 КК України.

Наразі встановлено наступні підстави і мету застосування арешту відносно вказаного вище майна, передбачені ст. 170 КПК України. Підставами застосування арешту відносно вищенаведеного майна є те, що транспортні засоби відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України, та є речовими доказами з підстав, наведених вище за текстом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення. Метою застосування арешту відносно вищенаведеного майна є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження. За наведених обставин метою застосування арешту вищенаведеного майна є збереження речових доказів.

Слідча СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглянути клопотання без її участі, на підставі наданих документів, прохала клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому просив розглянути клопотання слідчого без його участі, прохав задовольнити в цілому з заявлених підстав.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.98 КПК України документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч.І ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, що 31.08.2022 до Кам`янського РУП із заявою звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , про те що на початку серпня 2022 йому стало відомо, що невстановлені особи незаконно заволоділи причепом марки «ЛЕВ», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації серії НОМЕР_3 належить йому та який перебував у гаражі № НОМЕР_4 гаражного кооперативу «Автолюбитель 6» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 1 Травня.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення 01.09.2022 внесені до ЄРДР за № 0000673 за ч.І ст. 438 КК України.

Вказаний автомобіль Постановою слідчого від 10.09.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000673 від 01.09.2022 за ч.І ст. 438 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона крадіжки передбачає таємне викрадення чужого майна. Обов`язкові ознаки об`єктивної сторони крадіжки: 1) дія (таємне, незаконне, безоплатне, поза волею власника вилучення чужого майна); 2) наслідок, що полягає у заволодінні винним чужим майном; 3) причиновий зв`язок між дією та наслідком; 4) спосіб вчинення злочину, що характеризується таємністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 132 КПК, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно ч. 1 ст. 218 цього Кодексу досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 218 цього Кодексу, передбачено, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, думку прокурора, а тому враховуючи що підставою накладання арешту відносно вищенаведеного майна є те, що автомобіль є речовими доказами, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, метою застосування арешту відносно вищенаведеного майна є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження та збереження речових доказів, а тому клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на речовий доказ, на транспортний засіб, причеп марки «ЛЕВ», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавивши права на відчуження та розпорядження вказаним майном, залишивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1