10.08.2022 Справа № 756/2716/22
№ 756/2716/22
№ 1-кп/756/973/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за № 0000003 від 02.01.2022 року за обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка Черкаської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 02.01.2022 приблизно о 00 год. 05 хв. керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Chevrolet Еріса», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Оболонського у м. Києві зі сторони вул. Г.Дніпра в напрямку з`їзду до вул. М.Тимошенка, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на з`їзді до проїзної частини вул. М.Тимошенка, навпроти будинку № 19 по проспекту Оболонському, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху.
В цей час по вказаному нерегульованому пішохідному переходу через з`їзд до проїзної частини вул. М.Тимошенка переходив пішохід ОСОБА_9 , який рухався зліва направо по ходу руху автомобіля «Chevrolet Еріса», н.з. НОМЕР_1 .
Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «а» п. 2.9 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де:
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 2.9: водієві забороняється:
- підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- п.18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_10 виявились у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і швидкість реакції водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем марки «ChevroletEpica», н.з. НОМЕР_1 , в процесі якого, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, рухаючись по проїзній частині проспекту Оболонського у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, відволікся від керування транспортним засобом та, створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований на з`їзді з проспекту Оболонського до проїзної частини вул. М.Тимошенко, навпроти будинку № 19 по проспекту Оболонському у м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: садна (без опису морфології) голови; струс головного мозку; закрита травма правої гомілки та правого стегна: уламковий перелом середньої третини кісток правої гомілки (зі зміщенням уламків); перелом латерального виростку правої великогомілкової кістки (без зміщення уламків); перелом середньої третини правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків); закрита травма поперекового відділу хребта: компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке слід кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Під час підготовчого судового засідання 10.05.2022 захисник повідомила, що між обвинуваченим, з одного боку, та потерпілим, з іншого боку, 09.05.2022 укладено угоду про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України, один примірник якої надано суду для вирішення питання про ухвалення вироку на підставі вказаної угоди.

Сторони угоди про примирення просили в підготовчому судовому засіданні 10.05.2022 затвердити угоду та ухвалити вирок на підставі вказаної угоди.

Натомість прокурор клопотав про перерву в судовому засіданні з метою вивчення укладеної угоди про примирення та перевірки її на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законів та подальшого формування правової позиції сторони обвинувачення відносно вказаної угоди.

Після перерви в підготовчому судовому засіданні обвинувачений, потерпілий та захисник просили затвердити угоду про примирення та ухвалити вирок на підставі угоди, яка не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відповідно до якої вони повністю розуміють характер висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, зазначили в угоді та підтвердили в суді, що укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що при укладенні угоди сторони діяли добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, що вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено та жодним учасником не спростовується той факт, що ОСОБА_4 дійсно вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, в угоді про примирення сторонами угоди зазначено ті ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, які були встановлені слідчим та прокурором під час досудового розслідування і ними ж перелічені в обвинувальному акті на аркуші 10, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків потерпілому та надання допомоги потерпілому під час пригоди. Відповідно до укладеної угоди обставин, які обтяжують пкарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено. До аналогічного висновку прийшли і слідчий з прокурором на стадії досудового розслідування, що видно зі змісту обвинувального акту.

Крім того, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, щодо беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також сторонами угоди з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання за вчинений злочин.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин, перелічених в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_10 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення тілесні ушкодження середньої тяжкості; дані про його особу позитивні характеристики, відсутність судимостей, сімейний стан і стан здоров`я; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме: відверте визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути. В угоді сторони зазначили, що ОСОБА_8 з першого дня прагнув виправити наслідки скоєного, зокрема, систематично відвідував потерпілого в лікарні, телефонував для моральної підтримки потерпілому та його дружині, намагався створити максимально комфортні умови для перебування потерпілого в медичних закладах. Вирішував питання щодо перебування потерпілого в окремій палаті, забезпечував цілодобовий догляд за хворим, приймав активну участь у проходженні лікування потерпілим у різних лікувальних закладах за першої необхідності, відшкодовував завдані своїми діями збитки.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що розуміє, що обвинувачений ОСОБА_8 повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпілий просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та систематичну допомогу, яку той надавав, продовжує надавати та буде йому надавати у подальшому. Потерпілий повідомив, що наразі обвинувачений вже відшкодував йому 80 тис. грн., всіляко допомагав йому оговтатися від пережитого, чим полегшив душевний біль потерпілого та довів своє виправлення, тому цивільний позов у кримінальному провадженні ним не подавався. Потерпілий підтвердив, що відповідно до угоди про примирення розмір шкоди (матеріальної, моральної), завданої кримінальним правопорушенням, загалом склав 131272 грн. та він впевнений, що сума шкоди, яка залишилася ще не відшкодованою обвинуваченим, буде ним виплачуватися відповідно до строку та порядку передбаченого угодою про примирення.

Перелік дій обвинуваченого, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, та строки їх вчинення, передбачені сторонами в угоді про примирення, включаючи і зобов`язання ОСОБА_4 в подальшому за першої ж необхідності сплатити потерпілому витрати за проведення планових операційних втручань та проходження курсів реабілітіції, пов`язаних з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

В свою чергу обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та беззастережно, ніякі обставини кримінального провадження не оспорював, вчергове вибачився перед потерпілим та обіцяв останньому докласти максимум зусиль зі свого боку для відновлення його здоров`я, запевняв, що вартість всіх подальших необхідних курсів лікування, оперативних втручань та курсів реабілітації будуть ним відшкодовуватися.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 беззастережно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного, наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Для обвинуваченого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК.

Для потерпілого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

У свою чергу прокурор просив відмовити у затвердженні угоди про примирення, надав письмові заперечення щодо вказаної угоди, які ґрунтуються у першу чергу на тому, що сторонами угоди передбачено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Свої заперечення проти угоди про примирення прокурор обґрунтовує і тим, що зі змісту ст. 69 КК України слідує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Однак обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного злочину у цьому кримінальному провадженні, на думку прокурора, немає, застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Прокурор вважає, що ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. В даній ситуації обставиною, яка б могла істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності можна було б визнати вимушене рішення обвинуваченого сісти за кермом в стані алкогольного сп`яніння внаслідок певних життєвих обставин, на кшталт термінового транспортування хворого, пораненого в лікарню, загроза життю та здоров`ю оточуючих, рятування майна тощо. Проте, обвинувачений ОСОБА_8 свідомо, без наявних нагальних причин вирішив розпочати керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що і призвело до ДТП.

Прокурор зауважує, що сторони угоди в якості пом`якшуючих обставин вказують щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення злочину. При цьому прокурор не оспорюючи щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, вважає, що останній жодним чином не сприяв і не міг сприяти розкриттю злочину, оскільки дане кримінальне правопорушення було вчинено в умовах очевидності, жодних інших даних, які не зафіксовані під час огляду місця події, не повідомив і не міг повідомити, співучасників, яких міг би викрити обвинувачений у вказаному злочині також не було і бути не могло, встановлені в угоді обставини, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, тому, на думку прокурора, застосування в даному випадку ст. 69 КК України та призначення запропонованого в угоді покарання суперечитиме самому духу Закону.

Прокурор свої заперечення щодо угоди про примирення обґрунтував і тим, що 16.02.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», відповідно до якого внесено зміни до КК України з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху та доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання а ніж санкція статті 286 КК України, а також внесено зміни до статті 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Хоча у запереченнях прокурор погоджується з тим, що диспозицією статті 286-1 КК України передбачена така конструкція, що перебування суб`єкта злочину в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є кваліфікуючою ознакою, а відтак вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння не можливо визнати обтяжуючою обставиною у розумінні ст. 67 КК України.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд не зміг погодитися з доводами прокурора, викладеними ним у запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Приймаючи рішення про затверджуючи угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа № 5-27 кс 16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину, На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому наразі щодо наданої суду угоди про примирення суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримється їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Суд вважає, що зміст укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. Обґрунтованих підстав, як стверджує у запереченнях прокурор, обмежувати дію принципу диспозитивності у цьому конкретному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст. 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Затверджуючи угоду про примирення суд вважає за необхідне судові витрати на залучення експертів у розмірі 3716 грн. 96 коп. стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов, як зазначено вище, не заявлено.

Про речові докази у кримінальному провадженні сторони суду не повідомляли.

З реєстру матеріалів вбачається, що у кримінальному провадженні було накладено арешт на автомобіль, яким керував ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди. Проте, належних документів для вирішення судом питання щодо застосованих заходів забезпечення кримінального провадження сторони суду не надавали, про скасування арешту майна у разі ухвалення вироку на підставі угоди про примирення не клопотали. За відсутності необхідних матеріалів суд позбавлений можливості наразі ухвалити рішення щодо вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Зазначене рішення може бути ухваленим на стадії виконання вироку в порядку ст.ст. 537, 539 КПК за клопотанням учасника кримінального провадження.

Затверджуючи угоду про примирення, суд звертає увагу потерпілого та обвинуваченого на те, що у разі невиконання обвинуваченим угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 09 травня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , з одного боку, та потерпілим ОСОБА_7 , з іншого боку.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України і з дотриманням вимог ч. 2 ст. 53 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 3716 грн. 96 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1