Справа № 343/2022/20
Провадження № 11-сс/4808/128/22
Категорія ст.309 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2022 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на повідомлення слідчого слідчого відділу поліції №1 Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000101 від 19.09.2020 в частині повідомлення ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам кримінального процесуального закону та вказав, що зазначені в клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а тому не має підстав скасовувати повідомлення про підозру.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого Долинського районного суду від 11.04.2022 року та постановити нову ухвалу, якою задоволити скаргу ОСОБА_8 на повідомлення слідчого СВ В№1 Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000101 від 19.09.2020 в частині повідомлення ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, оскільки, зокрема, його складено та вручено неналежним суб`єктом та воно не містить відомостей, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, повідомлення про підозру складене слідчим СВ ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 , однак, в порушенням вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, воно не погоджене прокурором, а міститься тільки запис про погодження процесуальним керівником в кримінальному провадженні прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури, під яким є підпис і дата 23.01.2022 року. Проте, хто із прокурорів погоджував повідомлення про підозру ОСОБА_8 встановити неможливо. Крім того, звертає увагу на те, що керівником Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 винесено постанову про призначення групи прокурорів від 19.09.2020 року, де зазначено, що процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюватимуть прокурори ОСОБА_11 (старший групи прокурор), прокурори ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Однак ця постанова не підписана керівником прокуратури ОСОБА_14 , а отже, відсутнє призначення процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000101 від 19.09.2020. За таких обставин повідомлення про підозру ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, оскільки не погоджено прокурором.

Також адвокат вказує, що у повідомленні про підозру ОСОБА_8 взагалі не відображається змісту підозри у вчиненні злочину за ч.1 ст. 122 КК України, відсутній виклад фактичних обставин скоєння ним цього злочину, а також не зазначено інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Вважає, що з фактичного викладу обставин та з матеріалів кримінального провадження не вбачається ідеальної сукупності ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки мали місце декілька інцидентів, які переривались в часі, а також ОСОБА_8 інкримінується вчинення і кримінального проступку і злочину, їх розмежування є необхідним для здійснення належного захисту особи. Стверджує, що в даному провадженні має місце і неправильна кваліфікація, оскільки слідчим віднесено легкі тілесні ушкодження до середньої тяжкості, і відсутні беззаперечні докази винуватості саме ОСОБА_8 у спричиненні середньої тяжкості ушкоджень. Вказані обставини вказують на необґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу слідчого Долинського районного суду від 11.04.2022 року та постановити нову ухвалу, якою задоволити скаргу ОСОБА_8 на повідомлення про підозру.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Порядок повідомлення особі про підозру визначений у главі 22 КПК України.

Статтею 276 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор. Згідно п.3 ч. 1 даної статті повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, та містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до вимог ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з положеннями ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляв певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення здійснюються у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, тобто, викликом (ст.133 КПК України), судовим викликом (ст.134 КПК України). Порядок вручення повідомлення визначений ст. 135 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що 23 січня 2022 року слідчий СВ ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 за погодженням прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури склав повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні №0000101 від 19.09.2020 року і цього ж дня, о 13 годині 30 хвилин слідчий СВ ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 повідомила про підозру ОСОБА_8 , вручивши копію повідомлення про підозру і пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, роз`яснила права підозрюваного, що підтверджується копією повідомлення про підозру.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 здійснено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та його зміст відповідає вимогам КПК України.

Що стосується доводів захисника стосовно необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України та відсутності в органу досудового розслідування доказів на підтвердження його вини у спричиненні середньої тяжкості ушкоджень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

При перевірці доводів апеляційної скарги щодо оскарження повідомлення про підозру особливе значення має те, що відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, можливість оскарження повідомлення про підозру тільки в певний період часу свідчить про те, що законодавець, надаючи таке право підозрюваному, його захиснику чи законному представнику; виходив з того, що двомісячний строк з часу повідомлення про підозру достатній для вирішення органом досудового розслідування питання про складання обвинувального акту та направлення кримінального провадження до суду.

Вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

При цьому, у даному випадку не ставиться питання про перевірку порядку вручення повідомлення про підозру, його змісту та обґрунтованості, оскільки за таких умов право на оскарження повідомлення про підозру повинно було бути надано негайно після повідомлення про підозру, а не через певний період часу.

Перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, а тому не потрібно, щоб особі, який повідомили про підозру, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення. ( «Кавала проти Туреччини»)

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено, які саме правові підстави дозволяють суду визнати повідомлення про підозру незаконним.

Колегія суддів вважає, що правова невизначеність щодо наявності правових підстав для визнання повідомлення про підозру незаконним свідчить про необхідність вирішення цього питання виходячи із загальних принципів верховенства права.

Колегія суддів також враховує, що визнання повідомлення про підозру незаконним також утворює певну правову невизначеність, оскільки відсутність повідомлення про підозру не перешкоджає складанню обвинувального акту та направленню кримінального провадження до суду.

Також колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, та наявності складу злочину, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

З системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Отже, надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні злочину та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильність кваліфікації дій особи, яка вчинила злочин залежить від встановлених фактичних обставин, які відповідно до вимог ст. 92 КПК України повинні бути доведені стороною обвинувачення.

Разом з тим, такий обов`язок може бути виконаний стороною обвинувачення тільки під час розгляду кримінального провадження у суді в межах висунутого обвинувачення, а не на стадії досудового розслідування, коли здійснюється збирання доказів, їх перевірка та оцінювання з метою встановлення обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Таким чином, доводи про неправильність правової кваліфікації дій підозрюваного можуть бути перевірені на стадії досудового розслідування тільки за умови, що така перевірка здійснюється відповідно до критеріїв, які встановлені щодо обґрунтованості підозри у вчиненні злочину.

Разом з тим, необхідність перевірки судом вимог щодо обґрунтованості підозри зберігається протягом усього часу проведення досудового розслідування і виникає при вирішенні питань, які стосуються застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Досудове розслідування стосовно конкретної особи проводиться саме з метою встановлення обставин, які дозволяють підтвердити або спростувати її причетність до вчиненого злочину, а тому рівень обґрунтованості підозри змінюється протягом досудового розслідування з врахуванням сукупності доказів, які отримані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кваліфікація - це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Системний аналіз поняття кваліфікація злочину свідчить про те, що встановлення відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками злочину має різний ступінь юридичного закріплення, який залежить від стадії, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження.

Зокрема, кваліфікація злочину проходить ряд етапів, до яких необхідно віднести необхідність встановлення фактичних обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння та кримінально-правової норми, яка передбачає ознаки такого діяння, юридичне закріплення правильності кваліфікації злочинних дій у відповідному кримінально-процесуальному документі.

Так, відповідно до ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, до яких відноситься і попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення під час внесення відомостей до ЄРДР повинна відповідати наявним даним, а правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена у повідомленні про підозру, повинна узгоджуватись із сукупністю доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що рівень обґрунтованості підозри не є постійним протягом часу досудового розслідування та постійно змінюється в залежності від доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Перевірка правильності кваліфікації кримінального правопорушення шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів є обов`язком суду, який на підставі наданих сторонами доказів повинен встановити чи дозволяє сукупність наданих суду доказів переконати об`єктивного спостерігача, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється саме у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено законом.

При цьому, докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя повинен перевірити чи не володіє орган досудового розслідування доказами, які спростовують уже отримані слідчим та прокурором відомості щодо можливої причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є принциповим питанням при розгляді скарги на повідомлення про підозру в частині вирішення питання щодо обґрунтованості самої підозри.

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею дотримано встановлений законом порядок перевірки доводів розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки безпосередньо в судовому засіданні досліджено докази, надані слідчим на предмет доведення того, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не має права вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з погляду їхньої достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а також за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

З огляду на викладене, є безпідставними доводи захисника підозрюваного в частині конкретизації обставин, зокрема, кваліфікації його дій, оскільки такі доводи суперечать вищевикладеним засадам практики ЄСПЛ, вони зводяться фактично до з`ясування питань, що стосуються доведеності вини особи у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею перевірені доводи скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру в повному обсязі та обґрунтовано відмовлено в її задоволенні, оскільки вимоги скарги є безпідставними.

Враховуючи викладене, слідчим суддею прийнято законне і обґрунтоване рішення і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2022 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5