Справа № 461/1391/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/718/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у кримінальному проваджені №000466 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобич Львівської області громадянина України, уродженця с. Руданці, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року: ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України та ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Речові докази по справі:

-флеш накопичувач із записами камер відеоспостереження залишити при матеріалах кримінального провадження;

-медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_9 , виписку №10778 із медичної карти, діагностичний висновок від 21.10.2017 року з CD-диском та знімком, висновок комп`ютерної томографії голови від 23.10.2017 року з CD-диском повернути потерпілому.

Згідно обвинувального акту неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у групі осіб з ОСОБА_11 (щодо якого кримінальне провадження закрито), 21.10.2017 року близько 05 години 10 хвилин, перебуваючи в провулку між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, який виник між ними та ОСОБА_9 , діючи умисно, нанесли потерпілому, удари руками і ногами в голову, заподіявши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи: рану на переніссі з переломами кісток носу, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, котра могла утворитися як від удару ногою, так і рукою, стисненою в кулак; перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи з крововиливом у верхньо-щелепову пазуху та навколо-орбітальні ділянки, що міг утворитися, як від удару ногою, так і рукою стисненою в кулак та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; садно на чолі, котре заподіяне тупим предметом з обмеженою поверхнею, можливо рукою, стисненою в кулак чи ногою у взутті та відноситься до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, у ОСОБА_9 виявлено не менше чотирьох місць прикладення сили в ділянку голови. Від удару в любу з цих ділянок у ОСОБА_9 утворилася черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з крововиливом у м`яку мозкову оболонку та накопиченням ліквору в порожнині черепу. Ця травма відноситься до тілесного ушкодження середньої важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Також, неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 21.10.2017 року близько 05 години 10 хвилин, перебуваючи в провулку між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_9 , діючи умисно наніс декілька ударів руками в голову потерпілому, а після того як ОСОБА_9 впав на землю, декілька ударів ногами в голову, заподіявши потерпілому даними ударами ніг у голову, згідно висновку судово-медичної експертизи, лінійний перелом тім`яної кістки зліва з поширенням на коронарний шов, котрий заподіяний тупим предметом, міг утворитися від удару ногою у взутті в момент, коли ОСОБА_9 знаходився в лежачому положенні та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.

На вирок суду прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок від 26.05.2021 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити наступне покарання: за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України 1 рік позбавлення волі; за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 5 років позбавлення волі. Вирішити питання речових доказів.

Вважає, що зазначений вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону виходячи із наступного.

В обґрунтування покликається на те, що судом недотримано вимоги КПК України щодо всебічності, повноти та неупередженості оцінки доказів, яке проявилось у тому, що судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема суд необгрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколи проведення слідчих експериментів з свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновок додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_9 №57/18 від 14.02.2018.

Також при наявності суперечливих доказів - з одного боку показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з іншого - показань обвинуваченого і потерпілого судом не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, чому суд прийняв рішення, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 є неправдивими, а показання потерпілого і обвинуваченого є правдивими.

Зазначені вище показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 є послідовними як на досудовому слідстві так і в суді, узгоджуються між собою, натомість показання потерпілого містять істотні протиріччя, є непослідовними, нелогічними, а суд в порушення вимог закону не оцінив такі показання потерпілого критично.

Системний аналіз показань потерпілого ОСОБА_9 дає підстави стверджувати, що потерпілий з тих чи інших особистих мотивів під впливом слів інших людей, які йому розповіли як відбувались події, прагнув дати показання про те, що ОСОБА_6 його не бив, хоча сам втрачав свідомість і не міг чітко бачити, хто завдавав йому удари, був в стані алкогольного сп`яніння.

Також варто звернути увагу на показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , які спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності і не узгоджуються з показаннями інших свідків та самого потерпілого.

Також висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме щодо дослідження флеш накопичувача, на якому містяться записи з камер зовнішнього спостереження по АДРЕСА_4 .

Вважає, що крім того судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки наявні у матеріалах провадження звукозаписи судових засідань через їх неналежну якість не у всіх випадках надають можливість почути показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що має важливе значення для оцінки доказів по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_7 , який уточнив вимоги апеляційної скарги прокуратури та просив вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, виступ захисника та пояснення обвинуваченого і потерпілого, котрі заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржуваний вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд зауважує, що за наявності суперечливих доказів, суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не виконав, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Згідно обвинувального акту неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у групі осіб з ОСОБА_11 (щодо якого кримінальне провадження закрито), 21.10.2017 року близько 05 години 10 хвилин, перебуваючи в провулку між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, який виник між ними та ОСОБА_9 , діючи умисно, нанесли потерпілому, удари руками і ногами в голову, заподіявши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи: рану на переніссі з переломами кісток носу, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, котра могла утворитися як від удару ногою, так і рукою, стисненою в кулак; перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи з крововиливом у верхньо-щелепову пазуху та навколо-орбітальні ділянки, що міг утворитися, як від удару ногою, так і рукою стисненою в кулак та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; садно на чолі, котре заподіяне тупим предметом з обмеженою поверхнею, можливо рукою, стисненою в кулак чи ногою у взутті та відноситься до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, у ОСОБА_9 виявлено не менше чотирьох місць прикладення сили в ділянку голови. Від удару в любу з цих ділянок у ОСОБА_9 утворилася черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з крововиливом у м`яку мозкову оболонку та накопиченням ліквору в порожнині черепу. Ця травма відноситься до тілесного ушкодження середньої важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Також, неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 21.10.2017 року близько 05 години 10 хвилин, перебуваючи в провулку між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_9 , діючи умисно наніс декілька ударів руками в голову потерпілому, а після того як ОСОБА_9 впав на землю, декілька ударів ногами в голову, заподіявши потерпілому даними ударами ніг у голову, згідно висновку судово-медичної експертизи, лінійний перелом тім`яної кістки зліва з поширенням на коронарний шов, котрий заподіяний тупим предметом, міг утворитися від удару ногою у взутті в момент, коли ОСОБА_9 знаходився в лежачому положенні та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, то спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене у групі осіб та ч.1 ст.121 КК України, тобто нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Визнаючи ОСОБА_6 невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та виправдовуючи його у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що потерпілий ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування та за змістом цивільного позову, поданого 18.06.2018 року до Галицького районного суду м.Львова (т.1 а.с.90-94), вважав ОСОБА_6 винним у заподіянні йому тілесних ушкоджень під час бійки. Однак в суді першої інстанції потерпілий змінив показання та вказав, що згадав й переконаний у тому, що обвинувачений його не бив і до нього під час бійки не підходив та не наносив йому жодних тілесних ушкоджень. Під час розгляду в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтримав показання, надані місцевому суду, що ОСОБА_6 не завдавав йому тілесних ушкоджень.

Разом з тим, місцевий суд встановив, що у своїх показах свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вказали, що обвинувачений ОСОБА_6 під час бійки наніс руками потерпілому кілька ударів по його тілу (голові і тулубу), проте суд не розцінює такі показання, як такі, що в сукупності з іншими, у тому числі письмовими доказами свідчать про винуватість ОСОБА_6 , зазначивши, що іншими доказами не зафіксовано нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 .

Враховуючи вище наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, належним чином не мотивував, чому при прийнятті рішення не врахував показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_9 .

Також в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_9 надав показання, що при побитті втрачав свідомість та прийшов до тями у медичному закладі, тому твердження апелянта про те, що потерпілий втрачав свідомість і не міг чітко бачити, хто завдавав йому удари підлягають перевірці в порядку повторного дослідження доказів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Однак, як вбачається з апеляційної скарги, прокурором не заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, що в свою чергу позбавляє апеляційний суд можливості перевірки вказаних суперечностей у показаннях свідків, зокрема ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та показаннях обвинуваченого ОСОБА_18 і потерпілого ОСОБА_9 згідно вимог встановлених ч.3 ст.404 КПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що наявний в матеріалах провадження технічний запис судових засідань місцями погано прослуховується, а тому через неналежну якість перешкоджає можливості належним чином прослухати показання свідків, допитаних у суді першої інстанції, тому апеляційний суд вважає підставними доводи апелянта щодо даних обставин.

Відтак, на переконання колегії суддів, виправдувальний вирок, ухвалений відносно ОСОБА_18 , є передчасним, винесеним з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на наведене, під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи прокурора та потерпілого, викладені в апеляційній скарзі, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

/підпис/ /підпис/ /підпис/
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 22.04.2022
Судове рішення набрало законної сили 19.04.2022
Помічник судді ОСОБА_19