Номер провадження: 11-кп/813/861/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 06.12.2021 у кримінальному провадженні №0000547 від 09.10.2021 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, офіційно не працюючої, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
-обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді обмеженні волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п.п.1 ,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що 08.10.2021 о 13:50 год., вона, перебуваючи у приміщенні магазину «Свіже м`ясо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова буд. 76/1, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрала з жіночої сумки, яку тримав потерпілий ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 100 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 08.10.2021 року 2 367 грн., та 3363 грн., на загальну суму 6000 грн.
Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення правопорушення зникла, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 6000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації її дій вказує на те, що призначене покарання є несправедливим, призначене з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на те, що вона визнала свою вину, щиро розкаялася у вчиненому, відшкодувала завдану шкоду, раніше не судима, має на утриманні дітей;

За таких обставин, ОСОБА_8 просить змінити вирок Київського райсуду м. Одеси від 06.12.2021 в частині призначеного покарання та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 год.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуваний вирок без змін, водночас, обвинувачена ОСОБА_8 до суду не з`явилася та в своїй скарзі просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та правильність кваліфікації її дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду, та констатує, що судом 1-ої інстанції правильно були кваліфіковані дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (кражідка).
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої відносно призначеного покарання апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.
Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої інстанції встановлено не було.
При цьому, судом 1-ої інстанції при призначенні покарання також було враховано суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення, а також характеристику особи обвинуваченої.
Що стосується доводів обвинуваченої відносно того, що вона визнала свою вину, щиро розкаялася у вчиненому, відшкодувала завдану шкоду та раніше не судима, апеляційний суд зауважує, що зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом були враховані вказані обставини при призначенні покарання.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання обвинуваченої відносно того, що у неї неутриманні є двоє дітей, водночас зауважує, що вказана обставина не є безумовною підставою для призначення їй більш м`якого покарання.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене судом 1-ої інстанції покарання вмотивованим та таким, що узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2021, яким ОСОБА_8 визнана винуватоюу вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3