КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000663, щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 липня 2022 року, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.
На вказане рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.
Згідно доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації і проживання, позитивно характеризується, має на утриманні цивільну дружину та її дитину. На даний час цивільна дружина ОСОБА_5 вагітна.
Крім того, захисник просить врахувати, що санкція ч. 1 ст. 263 КК України не передбачає обов`язкового покарання у виді позбавлення волі та дає можливість застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.
Таким чином, на думку захисника, є всі підстави вважати про відсутність ризиків у поведінці ОСОБА_5 .
Також, апелянт посилається на непомірно великий розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави, вважаючи його таким, що не відповідає матеріальному становищу обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін судового провадження, оскільки відсутнє відповідне клопотання.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000663, щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 липня 2022 року, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.
Перевіривши ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, пов`язане із зберіганням бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що вказує на підвищений рівень його суспільної небезпеки, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що він не працює, суспільно-корисною працею не займається, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення насильницьких злочинів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання захисника на наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, зокрема вагітної цивільної дружини, надані суду матеріали не містять. Не надано відповідних доказів і захисником.
Також, матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника щодо непомірно великого розміру застави, визначеного ОСОБА_5 , як альтернативного запобіжного заходу.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя, врахував дані про особу ОСОБА_5 , обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, його майновий стан, а тому правильно визначив заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає вимогам п.1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартоюобвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3