Провадження № 1-кп/537/96/2022
Справа № 537/435/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці, кримінальне провадження №0000019 від 14.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтуванні клопотання вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжке, що підтверджується зібраними у кримінальному провадження доказами в їх сукупності. Обвинуваченому слід продовжити саме такий запобіжний захід з метою запобігання спробам останнього переховуватися від суду. В разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, обвинувачений з метою ухилення від відбування покарання може ухилитися від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин в період іспитового строку, не працевлаштований, не одружений, а тому може залишити територію м. Кременчука, з метою переховування від суду щоб уникнути кримінальної відповідальності. Також метою застосування саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою є запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як, потерпіла прямо вказує на безпосередню причетність ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_5 є особою раніше судимою та враховуючи те, що обвинувачений вчинив злочин у період іспитового строку, тож останній може продовжити злочинну діяльність. Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснювати дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та прохав задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак завчасно надала до суду заяву згідно якої прохала розгляд справи провести без її участі.
Суд заслухавши прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.01.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.03.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Згідно ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення у період іспитового строку.
Вказані обставини вказують на ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності та спроб ухилення від явки до суду для уникнення покарання.
Щодо незаконного впливу на свідків та потерпілу для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаних злочинів, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинуваченого, тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також вчиняти тиск на потерпілу з метою зміни нею показань.
Медичних висновків які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не подані.
З огляду на наведене, зважаючи, що встановлені судом ризики не змінилися, а також зважаючи на думку обвинуваченого, який не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, при цьому менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання встановлених ризиків, що передбачені статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти повторно кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілу, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Суд, враховуючи матеріали кримінального провадження, характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зважаючи на підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, вважає за необхідне не визначати розміру застави.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183,194, 199, 315, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме: з 12 квітня 2022 року до 10 червня 2022 року до 24 години.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 12.04.2022 року о 16.00 год.