Номер провадження: 11-кп/813/1332/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від

від 13.04.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0002668, внесеному до ЄРДР 19.05.2017 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 366 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2022 під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0002668, внесеному до ЄРДР 19.05.2017 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 366 КК України на 60 діб, тобто строком до 11.06.2022.
Рішення суду мотивовано тяжкістю вчинених злочинів, характеризуючи даних обвинуваченого, ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має на утриманні матір, двох менших братів, цивільну дружина та дітей. Окрім того має місце реєстрації, постійно проживає за місцем реєстрації та є несудимою особою. Вказує, що стан здоров`я обвинуваченого з кожним днем гірший та за результатами обстежень йому призначено лікування, яке неможливо проводити в умовах знаходження у слідчому ізолятору. Наголошує, що заявлені ризики є необґрунтованими.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники кримінального провадження будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 4 ст. 4221 КПК України, вимоги якої є імперативними, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітнього сина, що вказує на існування у нього соціальних зв`язків, однак які на думку апеляційного суду не є досить міцними, оскільки не змогли слугувати стримуючим фактором від здійснення протиправних дій.

Враховуючи встановлені вище дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 а також те, що на даній стадії останньому висунуто обвинувачення у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, останній може здійснити спроби втекти від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду.

Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою обвинуваченого, який перебував у розшуку на підставі постанови старшого слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 06.06.2017 та був затриманий 10.11.2017.

Встановлені обставини на думку апеляційного суду беззаперечно свідчать про можливість продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що спростовує доводи захисника у цій частині.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки на даному етапі існує ризик переховування від суду, з урахуванням висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у скоєні особливо тяжких злочинів на даній стадії судового розгляду та свідчило про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На думку апеляційного суду більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не сприятиме належному виконанню завдань кримінального провадження.
При цьому апеляційний суд враховує сформовану практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування реального ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, колегія суддів вважає доводи захисника в частині можливості застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
На думку апеляційного суду, наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 ряду хронічних хвороб, на підтвердження яких сторонами кримінального провадження надана медична документація, з огляду на відсутність даних щодо неможливості утримання останнього під вартою, не можуть беззаперечно слугувати підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених вище ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0002668, внесеному до ЄРДР 19.05.2017 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 366 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4