Справа №361/5137/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2513/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , обвичнуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 06 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002962 від 21 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 08 червня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 06 серпня 2022 року.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено, що відносно ОСОБА_6 існують ризики, які не змінилися з спливом часу, передбачені ст. 177 КПК України. Також, вказує на те, що у кримінальному провадженні відсутні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а судом першої інстанції проігноровано даний факт, як і не надано оцінки всім обставинам в сукупності, а саме: відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, який не судимий, на утриманні має трьох малолітніх дітей, дружину та матір.
Також, захисник вказує, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_6 на захист, оскільки фактично розгляд клопотання прокурора відбувся без захисника ОСОБА_6 , натомість судом було залучено державного захисника, який здійснював захист обох обвинувачених.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вказує, що ухвала суду є незаконною, оскільки грунтується лише на припущеннях прокурора.
Зазначає, що уже тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження щодо нього затягується.
Заслухавши доповідь судді,пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку вимог та доводів поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існує імовірність, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть переховуватися від суду, вплинути на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених, обгрунтованість висунутого щодо кожного з них обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про обвинувачених в сукупності, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.
На думку колегії суддів, місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник та обвинувачений ОСОБА_7 в поданих апеляційних скаргах та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про кожного обвинуваченого, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції було порушено право обвинувачених на захист, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 49 КПК України було залучено захисника з центру безоплатної вторинної правової допомоги.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про тривалість його перебування під вартою не можуть слугувати підставою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та осоновоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 06 серпня 2022 року - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: