Провадження № 1-кп/761/1838/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_2, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_3, прокурора ОСОБА_4, обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 120 211 001 000 013 21 від 03.04.2021, у якому

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з незакінченою вищою освітою, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Рішенням суду від 14.02.2022 продовжений строк дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14.04.2022, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе прокурор клопотав про продовження строку тримання ОСОБА_1 під вартою.

Обґрунтовуючи клопотання, державний обвинувач наполягав на актуальності ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим прокурор просив продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки наполягав, що наведені останнім ризики надумані, оскільки переховуватись від суду ОСОБА_1 наміру не має, тому просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом.

Водночас, Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, які визначені у законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Частиною 3 статті 331 КПК України на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

Таким чином, суд, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Прокурор зазначив, що на теперішній час не зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, а також вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого тримання обвинуваченого під вартою, окрім додержання національного законодавства, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Наявність справжнього суспільного інтересу у конкретній справі, відповідно до рішень ЄСПЛ і є тими самими «особливими випадками». Тобто у конкретних справах «особливі випадки» попри презумпцію невинуватості можуть переважати правила поваги до особистої свободи та виправдовувати тримання особи під вартою.

Таким чином, суд має вивчити всі «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

У той же час, відповідно до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою має задовольнити вимогу пропорційності.

Отже, надаючи оцінку зазначеним прокурором ризикам непроцесуальної поведінки обвинуваченого, суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання обвинуваченого ОСОБА_1 від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою підставою тривалого утримання особи під вартою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, поруч і з іншими факторами є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі до 8 років.

Крім того, суд бере до уваги характер та наслідки інкримінованих обвинуваченому дій, оскільки останній обвинувачується в умисному протиправному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень іншій людині.

Отже, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей ОСОБА_1 та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляді або ж загрози суспільству.

Викладене, на переконання суду, свідчить про актуальність ризику переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення покарання.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений не має офіційного та стабільного джерела доходу, не виключено, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_1 , вчинений шляхом застосування насильства до потерпілого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 12 червня 2022 року включно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6