Номер провадження: 11-сс/813/399/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 про відмову у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0001157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 у кримінальному провадженні №0001157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України відмовлено у задоволені клопотання старшого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, а саме два мобільні телефони, вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що в заявленому клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно та не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному проваджені виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що висновок суду не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Вказує, що необхідність у накладені арешту є детальне дослідження вилучених речей і документів, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз для встановлення істини у кримінальному провадженні. На думку прокурора незастосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню. Наголошує, що постановою слідчого від 26.01.2022 до ОНДЕКЦ МВС України призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу, внаслідок чого вилучені мобільні телефони направлені 28.01.2022 до експертної установи.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

Представник власника майна, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю представника.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що другим СВ (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001157, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами ДП «ДГ» Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрове», що спричинило тяжкі наслідки.

Так, відповідно до матеріалів судового провадження вбачається, що у межах земельних ділянок, що мають статус «особливо цінні» та які перебувають у користуванні ДП «ДГ» Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрове» на підставі державного акту серії ІІ ОД №002652 від 24.04.2000 з`явилися кадастрові поділи на земельні ділянки. При цьому підставою для розроблення технічної документації стосовно вказаних земельних ділянок слугувала бездіяльність посадових осіб ГУ Держгеокадастр в Одеській області, а також не визначення їх меж посадовими особами Таїровської сільської ради.

Організацією підготовки необхідних документів, заяв, клопотань для початку розроблення технічної документації займався ОСОБА_8 , що підтверджується допитами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 у приміщеннях, що орендуються суб`єктами господарювання останнього, надав на підпис договори з ТОВ «ДЗК Плюс» вищевказаним особам про розроблення проекту землеустрою земельних ділянок, а також підготував та надав на підпис два звернення до ГУ Держгеокадастру в Одеській області одне з яких в подальшому направлялось для підтвердження «мовчазної згоди». Вказане дає підстави вважати, що ОСОБА_8 усвідомлював, що клопотання про дозвіл на розробку технічної документації в місячний термін розглянутий не буде.

20.01.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду від 24.12.2021 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено мобільні телефони належні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які 20.01.2022 визнано речовими доказами.

21.01.2022 у зв`язку з необхідністю детального дослідження вилучених предметів, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз для встановлення істини у кримінальному провадження слідчим другого СВ ТУ ДБР у м. Миколаєві подано клопотання про арешт вилучених предметів, яке залишено без задоволення.

Мотивуючи клопотання про відмову у накладенні арешту на майно, слідчий суддя зазначив, що відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно та не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному проваджені виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт мобільних телефонів, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту, можливість використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні та не встановив достатність даних на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, слідчий суддя не перевірив належним чином, що до даного кримінального провадження може бути причетний ОСОБА_8 у якого вилучили за місцем мешкання мобільні телефони та які визнані речовими доказами, оскільки можуть містити в собі інформацію, яка могла використовуватись під час вчинення протиправних дій.
Вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, які могли використовуватися як засоби чи знаряддя вчинення злочину, а також які можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин такого вчинення, в зв`язку з чим існують правові підстави для накладення арешту на вилучене у за місцем мешкання ОСОБА_8 майно.
Окрім того, у якості додатків до клопотання слідчим надано супровідний лист від 28.01.2022 про направлення вилученого мобільного телефону до Одеського НДЕКЦ разом з постановою про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи від 26.01.2022.
Вказані обставини на думку апеляційного суду свідчать про наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого слідчим суддею рішення про відмову у накладені арешту на вищевказане майно.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З урахуванням наведеного, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 про відмову у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0001157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з забороною розпорядження, відчуження та користування на вилучені речі в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , 20.01.20222, а саме:

-мобільний телефон ОСОБА_8 . iphone 12 pro max imei НОМЕР_1 , який поміщено до сейф пакету s2049848;
-мобільний телефон ОСОБА_11 . iphone 12 pro max imei НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету s2049849;
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4