Справа № 690/207/22
Провадження № 1-кп/690/61/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2022 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000156 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , освіта повна середня, не військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, раніше не судимий в розумінні ст. 89 КК України, у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи зобов`язаним згідно виконавчого листа № 2-467, виданого 26.10.2005 року Ватутінським міським судом Черкаської області, сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_3 , будучи попередженим Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, починаючи з червня 2017 року по жовтень 2020 року не сплачував аліменти, будучи офіційно непрацевлаштованим у центр зайнятості населення не звертався, отримуваний дохід від тимчасових заробітків приховував, як наслідок, вказане призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів, а саме 127 761 грн. 56 коп.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Він же, будучи зобов`язаним згідно виконавчого листа № 2/2305/115/12, виданого 05.03.2012 року Звенигородським районним судом Черкаської області, сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_3 , будучи попередженим Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно, починаючи з серпня 2016 року по жовтень 2020 року не сплачував аліменти, будучи офіційно непрацевлаштованим у центр зайнятості населення не звертався, отримуваний дохід від тимчасових заробітків приховував, як наслідок, вказане призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів, а саме 112 538 грн. 24 коп.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений вказав суду, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь та бажає давати показання. Також вказав, що ним відшкодовано заподіяні збитки, оскільки наступного дня після крадіжки він пішов до магазину та оплатив повну вартість викрадених ним алкогольних напоїв.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву за змістом якої просила розгляд справи провести за її відсутності та призначити максимально сувору міру покарання.

Відповідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2018 року у справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вказано, що дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вказане, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків у повному обсязі, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, учасники судового провадження, які з`явились у судове засідання, не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого, і ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 та дослідженням відповідних письмових доказів, які підтверджують: обставини щодо події кримінальних проступків; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних проступків, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також суд роз`яснив учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не досліджувались судом у судовому засіданні, в апеляційному порядку.
Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому діяннях повністю, вказав, що щиро розкаявся у вчиненому, та надав суду показання за змістом яких йому було відомо про наявність обов`язку, встановленого судовими рішеннями, зі сплати аліментів на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на користь ОСОБА_9 на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак цього не робив, оскільки не мав можливості, отримувані грошові кошти під час тимчасових заробітків використовував на власні потреби, а також на потреби співмешканки та її дітей. Також вказав, що інколи при особистих зустрічах з донькою ОСОБА_12 інколи давав їй грошові кошти на дрібні потреби.
Допитана потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання про те, що після їх розлучення ОСОБА_3 взагалі усунувся від обов`язку щодо утримання їх спільного сина ОСОБА_13 , на наявність судового рішення щодо обов`язку сплачувати відповідний розмір аліментів не реагував.
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України, також підтверджується також доказами, які судом визнані належними та допустимими, а також безпосередньо досліджені у судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Виконавчим листом № 2-467, виданим 26.10.2005 року Ватутінським міським судом Черкаської області, встановлено обов`язок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.11.2020 року № 15.6-31/27063 заборгованість ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі сплати аліментів на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року, станом на 01.11.2020 року становить 127 761,56 грн. За вказаний період часу боржником грошові кошти фактично не сплачувались.
Виконавчим листом № 2/2305/115/12, виданим 05.03.2012 року Звенигородським районним судом Черкаської області, встановлено обов`язок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.11.2020 року № 27056 заборгованість ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі сплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з серпня 2016 року по жовтень 2020 року, станом на 01.11.2020 року становить 127 761,56 грн. За вказаний період часу боржником грошові кошти фактично не сплачувались.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків доведена у повному обсязі, та сумніви в суду щодо вказаного відсутні.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_3 щодо несплати аліментів на користь ОСОБА_7 неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Діяння обвинуваченого ОСОБА_3 щодо несплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При цьому, суд критично оцінює щирість каяття ОСОБА_3 , оскільки за період часу дізнання та судового розгляду на користь потерпілих жодних грошових коштів в якості погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів ним не сплачено.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.11.2021 року в справі № 199/6365/19, про те, що щире каяття слід оцінювати не як формальну вказівку обвинуваченого на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

У судових дебатах та під час останнього слова обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює протиправність вчиненого діяння. Просив суд призначити йому покарання у вигляді громадських робіт, як і просив прокурор.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує: суспільну небезпеку, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які класифікуються як кримінальні проступки, тривалість протиправних дій, значний розмір заборгованості зі сплати аліментів на користь потерпілих; особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має обмежень до відбуття покарання у вигляді громадських робіт; думку прокурора про призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт, а також думку потерпілих: ОСОБА_6 , яка погодилась з покаранням, яке просив призначити прокурор; ОСОБА_9 , яка просила призначити максимально сувору міру покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням вказаного, принципу індивідуалізації покарання, а також відсутністю обмежень, передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді громадських робіт максимальним строком, вважаючи, що саме дана міра покарання забезпечить його подальше виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень (проступків), а також з урахуванням обставин даної справи буде достатньою та справедливою для нього.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Арешт на майно не накладався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, підстави для їх застосування до набрання даним вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 50, 56, 164 КК України, ст.ст. 110, 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_1