ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1915/22 Справа № 328/2457/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000619 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не одруженого, офіційно працевлаштованого в АГЗП ТОВ «ГАЗ-Ресурс» на посаді оператора, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 06 серпня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою

В апеляції:
- захисник просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
В обґрунтування вказує, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, офіційно працює в ТОВ ГАЗ-РЕСУРС, має середню спеціальну освіту, позитивно характеризується.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Окрім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, останній не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, а також враховуючи запровадження в Україні військового стану, та тимчасову окупацію територій, де проживає обвинувачений та відсутність контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків ухилення обвинуваченого від суду та незаконного впливу на учасників кримінального провадження.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця проживання, офіційного працевлаштування, позитивних характеристик, то вони хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000619 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4