Справа № 463/794/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/314/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 від 20 січня 2022 року закрито кримінальне провадження №0000787 від 02.08.2019 за ч. 3 ст. 382 КК України.
ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.04.2022 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі ДБР), ОСОБА_7 від 20.01.2022 про закриття кримінального провадження № 0000787 від 02.08.2019.
На ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу якою скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржена ухвала слідчого судді суперечить ухвалі слідчого судді від 28.07.2021 у справі №463/7799/21, якою було скасовано постанову слідчого ОСОБА_7 від 16.06.2021 про закриття кримінального провадження №0000787 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З цього часу слідчий не провів жодної слідчої дії. Зазначає, що постанова слідчого від 20.01.2022 є ідентичною постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 29.11.2021, яку скасовано ухвалою слідчого судді від 21.12.2021. Зазначає, що слідчий не виконав вказівок процесуального керівника, та слідчих суддів, які неодноразово звертали увагу на необхідність вирішення питання призначення експертизи.

Зазначає, що слідчий ОСОБА_7 приймає шосту за рахунком постанову про закриття кримінального провадження, не зважаючи на те, що всі попередні були скасовані через неповноту досудового розслідування.

В оскарженій ухвалі, слідчий суддя не спростував доводів його скарги та безпідставно погодився із висновком слідчого про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення у діях прокурора ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задоволити.

Прокурор у судове засідання апеляційного суду будучи повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Постановляючи оскаржену ухвалу слідчим суддею встановлено, що 02.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000787 внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_6 щодо умисного невиконання службовою особою, яка займає відповідальне становище, ухвали слідчого судді. Згідно з поданою заявою ОСОБА_6 , працівник Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 умисно не виконав ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_9 від 28.12.2018 щодо внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000304 від 27.01.2016 про закриття кримінального провадження слідчим суддею на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При постановленні ухвали слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні був допитаний як свідок ОСОБА_6 , який повідомив, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_9 від 28.12.2018 (справа №461/9306/18 провадження №1-кс/461/10709/18) скасовано постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 від 21.08.2018 про закриття кримінального провадження №0000304 від 27 січня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України закрито вказане кримінальне провадження за п.1 ч. 1 ст.284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення. Вищевказану ухвалу скеровано у Львівську місцеву прокуратури №1. Таким чином прокурор ОСОБА_8 , будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000304 від 27 січня 2016 року був зобов`язаний виконати вище зазначене рішення суду шляхом внесення до ЄРДР відомостей про закриття цього провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом з тим, до цього часу судове рішення не виконано.
Також слідчим суддею враховано пояснення прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 надані слідчому з приводу доводів ОСОБА_6 про невиконання рішення суду від 28.12.2018, який зазначив, що вказане судове рішення не містить жодного пункту, яким би його було зобов`язано вчинити будь-які дії. Даним рішення слідчий суддя ОСОБА_9 лише задовольнив скаргу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , скасував постанову слідчого від 21.08.2018 про закриття кримінального провадження №0000304 від 27.01.2016 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також своїм рішенням закрив кримінальне провадження №0000304 від 27.01.2016 на підставі п.1 ч. 1 ст.284 КПК України, що чинним КПК України взагалі не передбачено. Відомості про прийняття вказаного рішення ним внесено до ЄРДР та в русі провадження зазначено, що провадження закрито на підставі ухвали слідчого судді, відповідно до ч. 9 ст.284 КПК України. Оскільки КПК України не передбачено права слідчого судді приймати рішення про закриття кримінального провадження на підставі пунктів ч. 1 ст. 284 КПК України у ЄРДР така опція відсутня і якщо б він або слідчий внесли в ЄРДР відомості про закриття на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, то у русі провадження було би зазначено, що рішення прийнято слідчим або прокурором, чого сам ОСОБА_12 та ОСОБА_6 не хотіли і про що заявляли у суді. Крім цього, у самому рішенні слідчого судді ОСОБА_9 зазначено, що воно прийнято на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, а тому усі звинувачення ОСОБА_6 є безпідставними. Згідно отриманої відповіді з Управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно - аналітичної роботи Генеральної прокуратури України (№27/1-836 вих. 19 від 24.09.2019) вбачається, що чинним кримінальним процесуальним законодавством слідчий суддя наділений повноваженнями щодо закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, у специфікації інформаційної системи інших підстав закриття кримінального провадження слідчим суддею не передбачено. З огляду на викладене у користувачів реєстру в тому числі керівників та прокурорів Львівської місцевої прокуратури №1, зокрема ОСОБА_8 відсутні технічні можливості щодо внесення відомостей про закриття кримінального провадження, в тому числі №0000304 слідчим суддею на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Під час розгляду скарги ОСОБА_6 слідчим суддею встановлено, що прокурор діяв у межах своїх повноважень, визначених КПК України, вносячи відповідні відомості про закриття кримінального провадження, тому слідчий суддя дійшов висновку, що в діях працівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 відсутній умисел на невиконання ухвали суду і відповідно склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з таких підстав.
Так, частиною 2 статті 382 КК України передбачена відповідальність за умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою.
Предметом злочину за статтею 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних) і г) набрав законної сили.
Об`єктом злочину є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.
Об`єктивна сторона злочину за ст.382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.
Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).
Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо.
Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні своїм підлеглим виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

Суб`єктом злочину може бути лише службова особа, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому. Такими службовими особами можуть бути керівники та інші службові особи підприємств, установ, організацій, державні виконавці тощо.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Відтак, обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру.
Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.
Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.
За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Для доведення умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Зокрема, відсутність реальної можливості виконати рішення суду виключає відповідальність за ст. 382 КК. Водночас, для встановлення факту умисного невиконання достатньо підтвердити, що зобов`язана особа мала можливість хоча б частково виконати судове рішення, але без поважних причин не зробила цього.
Як вбачається з матеріалів справи у поданій скарзі ОСОБА_6 зазначав, що прокурор ОСОБА_8 будучи процесуальним керівником у кримінальному проваджені зобов`язаний був внести до ЄРДР відомості про закриття кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_9 від 28.12.2018 із зазначенням відомостей про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. ст. 284 КПК України, що зроблено не було.
Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження наявна відповідь начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи ОСОБА_13 від 24.09.2019 (яка була надана на вимогу слідчого ОСОБА_14 в порядку ч. 2 ст. 94 КПК України), відповідно до якої у користувачів Реєстру, в тому числі керівників та прокурорів Львівської місцевої прокуратури №1, зокрема ОСОБА_8 відсутні технічні можливості щодо внесення відомостей про закриття кримінального провадження слідчим суддею на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відтак, з наведеного вбачається, що у прокурора ОСОБА_8 була відсутня реальна можливість на підставі ч. 3 ст. 283 КПК України внести відомості про закриття кримінального провадження саме слідчим суддею на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України, що свідчить про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, а тому висновок слідчого та слідчого судді про наявність підстав для закриття кримінального справдження є правильним.
Під час досудового розслідування слідчий Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_15 провівши необхідні слідчі дії, встановив відсутність у діях прокурора ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, а тому дійшов обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Висновки слідчого про відсутність у діях прокурора ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, ґрунтуються на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження та належної оцінки доказів, здійсненої відповідно до вимог ст. 94 КПК України, зроблені слідчим з врахуванням показань ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_8 , долучених документів, відповідають фактичним обставинам, й з таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що слідчий не виконав вказівок процесуального керівника та слідчих суддів щодо вирішення питання призначення експертизи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки встановлення можливості внесення процесуальним прокурором відповідних відомостей до Реєстру, не потребує спеціальних знань, із врахуванням відповіді начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи ОСОБА_13 від 24.09.2019 де чітко зазначено, що у користувачів Реєстру, в тому числі керівників та прокурорів Львівської місцевої прокуратури №1, зокрема ОСОБА_8 відсутні технічні можливості щодо внесення відомостей про закриття кримінального провадження слідчим суддею на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 20.01.2022 є ідентичною постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 29.11.2021, яку скасовано ухвалою слідчого судді від 21.12.2021 не може бути підставою для скасування оскарженої ухвали з тих підстав, що постановляючи ухвалу від 21.12.2021 слідчий суддя не дав оцінки законності винесення постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2021, оскільки підставою скасування такої була неявка слідчого у судове засідання та відсутність матеріалів кримінального провадження.

При закритті кримінального провадження слідчим було дотримано процесуального порядку винесення постанови, оскаржена постанова слідчого винесена з проведенням усіх необхідних для прийняття такого рішення слідчих і процесуальних дій.
Слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_6 , перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону та дійшов правильного висновку про законність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали слідчого судді.
Вказівка в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду під час розгляду скарги слідчим суддею є необґрунтованою. При розгляді скарги слідчим суддею досліджені надані матеріали, повно та всебічно з`ясовані усі необхідні питання щодо перевірки законності прийнятого органом досудового розслідування рішення.
Викладені в ухвалі слідчого судді висновки відповідають фактичним обставинам. Істотних порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді, які б тягли за собою скасування судового рішення, допущено не було.
Ухвала слідчого судді належним чином вмотивована. Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя перевірив доводи скарги заявника, й обґрунтував викладені в ухвалі висновки, навівши підстави прийнятого рішення та норми КПК, якими керувався.
З огляду на викладене колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими й до уваги їх не бере. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2022 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 20 січня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000787залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4