печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , за погодженням прокурора групи прокурорів заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 рокахОфісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , за погодженням прокурора групи прокурорів заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 рокахОфісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчими першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за процесуальним керівництвом прокурорів Офісу генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001025 від 07.10.2014 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340, ч. 3 ст. 27, ч.ч. 2, 3 ст. 365 КК України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 3 ст. 365 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що указом Президента України від 14 лютого 2012 року № 90/2012 ОСОБА_6 призначений на посаду Секретаря Ради національної безпеки та оборони України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» від 05.03.1998 Секретар Ради національної безпеки і оборони України забезпечує організацію роботи і виконання рішень Рад національної безпеки і оборони України. Перебуваючи на зазначеній посаді, ОСОБА_6 здійснював владні повноваження, а також виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції і, таким чином, був службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище.

Починаючи з 2006 року, Україна стала вести переговори з відповідними структурами Європейського Союзу з наміром стати спочатку асоційованим членом цієї організації, а потім її повноправним учасником. Такі перемовини проводив і ОСОБА_11 , обраний 25 лютого 2010 року Президентом України. Відповідно до досягнутих домовленостей Угода про асоціацію України з Європейським Союзом мала бути підписана 28-29 листопада 2013 року у Вільнюсі під час саміту глав країн - членів Європейського Союзу.

Однак, приблизно в першій половині листопада 2013 року ОСОБА_11 , виходячи із власних міркувань, пов`язаних насамперед із бажанням залишитися Президентом України на другий термін та з метою уникнути відповідальності за вчинені ним особисто та особами з його оточення злочинні дії, пов`язані з розкраданням державної власності, а також з інших особистих міркувань, прийняв рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом у Вільнюсі. На виконання цього рішення Кабінет Міністрів України 21 листопада 2013 року виніс розпорядження № 965-р, яким призупинив процес підготовки до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.

Відразу після цього, починаючи з 22 листопада 2013 року, у місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові зібрання громадян, в основному молодого віку, зокрема й студентів, на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України.

Громадяни, які перебували з 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві біля монумента Незалежності України та брали участь у цій акції протесту, не допускали ніяких порушень громадського порядку, у зв`язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав на зібрання, гарантовані Конституцією України.

Разом з тим, бажаючи припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, які заважали Президенту України ОСОБА_11 особисто вирішувати долю країни та могли поставити під загрозу його наміри залишитися на другий президентський термін, приблизно 29 листопада 2013 року, після повернення із Вільнюса, де він підтвердив лідерам країн-учасників Європейського Союзу своє рішення не підписувати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, використовуючи наявні повноваження Президента України та створену ним і його оточенням систему управління, згідно з якою державні, зокрема правоохоронні, органи виконували саме його вказівки, навіть якщо вони грубо порушували вимоги Конституції та законодавства України, з метою перешкодити проведенню зборів, мітингів, демонстрацій, за відсутності рішення суду, що згідно з частиною 2 статті 39 Конституції України є єдиною підставою для обмеження прав громадян на їх проведення, прийняв рішення щодо необхідності здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві.

Реалізацію цього злочинного умислу ОСОБА_11 у вказаний період часу доручив Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 та Секретарю Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_6 , які входили до кола його найближчого оточення та повинні були самостійно розробити план вчинення злочину і забезпечити його виконання за допомогою наданих їм службових та владних повноважень з використанням підлеглих працівників.

Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_11 щодо силового розгону учасників масової акції протесту, яка відбувалась із 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві, ОСОБА_6 залучив заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_13 та голову Київської міської державної адміністрації ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ОСОБА_7 , якому наказав виконувати усі вказівки ОСОБА_13 з цього приводу.

За злочинним планом, розробленим ОСОБА_6 учасники акції протесту на Майдані Незалежності у м. Києві у визначений час мали бути витіснені за межі площі працівниками правоохоронних органів із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів. Оскільки здійснення такої силової акції працівників правоохоронних органів було явно незаконним, з огляду на відсутність рішення суду про обмеження права цих громадян на проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій існувала реальна загроза негативної оцінки таких дій як в зарубіжних засобах масової інформації, так і у висловлюваннях лідерів провідних держав світу, що було небажаним для організатора цього злочину Президента України ОСОБА_11 . З огляду на це передбачалось усунути такі перешкоди у його вчиненні шляхом створення начебто законних підстав для залучення працівників міліції під виглядом забезпечення громадського порядку під час встановлення на Майдані Незалежності новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі.

Діючи за розробленим планом, Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_6 приблизно о 10 годині 00 хвилин 29 листопада 2013 року зателефонував голові КМДА ОСОБА_14 та висунув вимогу забезпечити прибуття у ніч на 30 листопада 2013 року працівників комунальних служб із спеціальною технікою на Майдан Незалежності для завезення та встановлення елементів конструкції новорічної ялинки, проведення робіт із благоустрою площі. При цьому ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_14 , що координацію дій працівників комунальних служб та правоохоронних органів, які повинні будуть забезпечити безперешкодне завезення конструкції новорічної ялинки, буде здійснювати заступник Секретаря Ради національної безпеки та оборони України ОСОБА_13 , вказівки якого є обов`язковими для виконання.

У той же день, 29 листопада 2013 року, приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_13 , виконуючи вказівку ОСОБА_6 з контролю та координації дій комунальних служб і правоохоронних органів, з метою виконання злочинного плану ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , спрямованого на досягнення мети ОСОБА_11 усувати будь-які перешкоди, що можуть загрожувати його владі, приїхав на робоче місце ОСОБА_14 до Київської міської державної адміністрації за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 26, та перевірив готовність комунальних служб до завезення конструкції Новорічної ялинки на Майдан Незалежності.

При цьому приблизно о 22-23 годині 29.11.2013 голова Київської міської державної адміністрації ОСОБА_14 , перебуваючи на своєму робочому місці, у присутності ОСОБА_13 зателефонував начальнику ГУМВС ОСОБА_7 і повідомив про необхідність відтиснення мітингувальників, які залишилися на ніч біля монумента Незалежності на Майдані Незалежності в м. Києві. ОСОБА_14 передав телефонну слухавку заступнику Секретаря Ради національної безпеки та оборони України ОСОБА_13 , який підтвердив ОСОБА_7 , що останній має віддати наказ про витиснення громадян з Майдану Незалежності та вул. Хрещатик. При цьому вказані особи усвідомлювали, що такий наказ спрямований на порушення конституційних прав громадян на мирне зібрання, тому що було відсутнє рішення суду про заборону мирного зібрання та громадяни не вчиняли будь-яких дій, які могли б бути підставою для витиснення усіх учасників мирного зібрання.

Також ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_7 пояснити дії, спрямовані на відтиснення громадян, необхідністю прибуття та заїзду на Майдан Незалежності в м. Києві вантажних автомобілів Київської міської державної адміністрації із обладнанням для проведення новорічних заходів у м. Києві.

Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 приблизно о 2 годині 15 хвилин 30.11.2013 прибули до особистого службового кабінету ОСОБА_7 , розташованого у приміщенні ГУМВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, де ОСОБА_13 продовжив надавати ОСОБА_7 вказівки про залучення працівників міліції до витиснення із застосуванням фізичного насильства мітингувальників з Майдану Незалежності в м. Києві, чим порушити їх конституційне право проведення мітингу.

На виконання вказівки ОСОБА_13 , який у свою чергу діяв за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надав незаконний наказ про звільнення Майдану Незалежності від громадян, що реалізовували своє конституційне право на збори.

Виконуючи свою роль у вчиненні злочину, ОСОБА_7 , будучи підбуреним ОСОБА_13 , як керівник правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції та військовослужбовців внутрішніх військ до припинення мітингу на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі від учасників протесту, приблизно з 3 год. 00 хв. до 3 год. 20 хв. 30 листопада 2013 року, перебуваючи в адміністративному приміщенні ГУМВС України в м. Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, віддав явно злочинний наказ заступнику начальника Головного управління начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 організувати силове звільнення Майдану Незалежності від громадян, які перебували на цьому місці, реалізовуючи своє конституційне право на збори, та не вчиняли будь-яких протиправних дій, із залученням для цього працівників полку міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі ПМОП «Беркут»), а також військовослужбовців військових частин №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі ВВ МВС України) для охорони громадського порядку.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, спрямовані на умисне перешкоджання із застосуванням фізичного насильства проведенню мітингів, зборів і зібрань громадян, та одночасно сприяючи керівництву ГУМВС України в місті Києві у забезпеченні незаконного силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу, шляхом усунення перешкод, що виразилося у створенні начебто законних підстав для застосування працівниками міліції фізичної сили та спеціальних засобів під виглядом забезпечення охорони громадського порядку, ОСОБА_14 приблизно о 3 год. 45 хв. 30 листопада 2013 року дав вказівку заступнику голови КМДА ОСОБА_15 організувати заїзд транспортних засобів, завантажених елементами конструкції новорічної ялинки та металевими щитами для огородження території Майдану Незалежності, а працівникам комунальних служб приступити до розвантаження та проведення робіт з благоустрою площі.

Водночас ОСОБА_8 , будучи керівником правоохоронного органу, діючи умисно, ігноруючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, якими унормований порядок проведення зборів, мітингів та демонстрацій, діючи з мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, усвідомлюючи, що на цей час відсутня заборона суду на проведення будь-яких мітингів на Майдані Незалежності у м. Києві, у зв`язку з чим перебування там мітингувальників є правомірним, приступив до виконання явно злочинного наказу ОСОБА_7 .

З цією метою 30 листопада 2013 року о 3 год. 28 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у своєму робочому кабінеті, розташованому у приміщенні ГУМВС України в м. Києві за вищевказаною адресою, виконуючи злочинний наказ ОСОБА_7 , дав розпорядження начальнику управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , командиру ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 та повідомив командувача Північного оперативного командування ВВ МВС України ОСОБА_17 про необхідність координації дій, щоб військовослужбовці ВВ МВС України у кількості 660 осіб вишикувались по периметру Майдану Незалежності вздовж вулиць Інститутської, Городецького та Хрещатик для недопущення прибуття на площу мешканців міста Києва та інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами «ПР-73», «Тонфа» співробітники ПМОП «Беркут» прибули на Майдан Незалежності з боку вулиці Інститутської, вишикувались у ланцюг уздовж торговельного центру «Глобус» та почали рух у напрямку вулиці Хрещатик для звільнення площі від мітингувальників. При цьому передбачалось звільнення Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрання. За будь-яких обставин, у разі їх спротиву допускалося застосування співробітниками ПМОП «Беркут» надмірного фізичного насильства стосовно них, у тому числі з метою їх залякування. Окрім того, ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_16 координувати дії працівників ПМОП «Беркут» та військовослужбовців ВВ МВС України, а ОСОБА_17 повідомив про переведення військовослужбовців ВВ МВС України, що були залучені, у своє підпорядкування.

У свою чергу ОСОБА_16 , діючи на виконання вищевказаного явно злочинного наказу ОСОБА_8 , усвідомлюючи незаконність своїх дій та можливість у разі їх вчинення порушення законних прав та інтересів громадян, о 4 год. 00 хв. прибув на АДРЕСА_2 , де у цей час вже перебували керівники ПМОП «Беркут» та керівники ВВ МВС України. ОСОБА_16 довів до ОСОБА_18 наказ ОСОБА_8 щодо силового звільнення Майдану Незалежності від мітингувальників під приводом необхідності завезення конструкцій новорічної ялинки та прибирання території площі, а також план проведення цієї операції. При цьому ОСОБА_9 , будучи працівником правоохоронного органу, якому було достовірно відомо, що мітингувальники, які у цей час перебували на Майдані Незалежності, були там на законних підставах, рішень судів про заборону проведення мітингів на Майдані Незалежності та відкритих виконавчих проваджень про примусове звільнення площі від мітингувальників не було й вони порушень громадського порядку не допускали і не становили будь-якої загрози національній безпеці, погодився взяти участь у незаконному силовому звільненні Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на збори, чим фактично вступив у попередню змову на спільне вчинення протиправних дій. Безпосередньо силову операцію зі звільнення Майдану Незалежності від мітингувальників ОСОБА_9 вирішив провести підрозділами полку, у тому числі силами 1-ї роти під командуванням заступника командира роти ОСОБА_10 , 3-ї під командуванням командира роти ОСОБА_19 , 4-ї під командуванням заступника командира роти ОСОБА_20 та роти спеціального призначення під командуванням командира роти ОСОБА_21 , загалом більше 180 співробітників, які були екіпіровані засобами захисту, а також спецзасобами «ПР-73», «Тонфа».

Надалі, після зайняття військовослужбовцями ВВ МВС України позицій навколо Майдану Незалежності, на площу увійшли більше 180 співробітників ПМОП «Беркут» під командуванням ОСОБА_9 , які вишикувалися у шеренгу вздовж торговельного центру «Глобус».

Приблизно о 4 год. 11 хв. 30 листопада 2013 року командир ПМОП «Беркут» ОСОБА_9 засобами радіозв`язку віддав наказ про початок силового розгону мітингувальників та звільнення від них Майдану Незалежності. У зв`язку з цим співробітники 1-ї, 3-ї, 4-ї рот та роти особливого призначання ПМОП «Беркут» почали рух, відтісняючи мітингувальників з площі в напрямку вулиці Хрещатик. Частина співробітників 1-ї, 3-ї, 4-ї рот та роти особливого призначання ПМОП «Беркут» у порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української від 27.02.1991 РСР № 49, без попередження про намір застосовувати спеціальні засоби, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність, почали наносити множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами по різним частинам тулуба, а також по головам мітингувальників, намагаючись змусити їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити Майдан Незалежності. Продовжуючи протиправні дії, вже після залишення мітингувальниками Майдану Незалежності, невстановлені на цей час працівники ПМОП «Беркут» з метою недопущення їх повернення на площу вчинили переслідування вказаних осіб по вулиці Хрещатик, завдаючи при цьому множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами.

Внаслідок вказаних злочинних дій начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_7 , який діяв за вказівкою ОСОБА_6 та ОСОБА_13 щодо незаконного перешкоджання проведенню мітингу із застосуванням фізичного насильства, а також злочинних дій заступника начальника Головного управління начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 , начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , командира ПМОП «Беркут» ОСОБА_9 та інших невстановлених на цей час органом досудового розслідування працівників ПМОП «Беркут», які виконували наказ ОСОБА_7 , за пособництва голови КМДА ОСОБА_14 у період часу з 4 год. 11 хв. до 4 год. 22 хв. 30 листопада 2013 року працівниками міліції та військовослужбовцями ВВ МВС України було незаконно розігнано мітинг громадян, який проходив на Майдані Незалежності в місті Києві, у результаті чого більше 300 учасників акції протесту були витіснені за межі площі і прилеглих вулиць. Крім того, внаслідок протиправного застосування фізичної сили співробітниками ПМОП «Беркут» було заподіяно 85 особам тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та вчинено насильницькі дії, які завдали фізичного болю.

15.03.2016 у ході розслідування кримінального провадження винесено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ст. 340, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 365 КК України.

У зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_6 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 15.03.2016 у день його складення, зазначене повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, є наявність в матеріалах досудового розслідування достатніх доказів. Зокрема, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями, що зафіксовані в протоколах допиту потерпілих, свідків, в тому числі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та інших, висновками експертиз, протоколами оглядів та іншими доказами в їх сукупності.

Вперше розшук ОСОБА_6 було оголошено 28.02.2014 начальником Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.02.2014, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27 п.п. 1,5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

26.02.2014 у кримінальному провадженні №0000037 здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

28.02.2014 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні №0000037 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6

01.03.2014 вказане кримінальне провадження було об`єднано з кримінальним провадженням №0000228.

07.03.2014 у кримінальному провадженні №0000228 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ст. 340, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

23.05.2014 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ст. 340 КК України, за фактом перешкоджання проведенню зборів мітингів, які відбувалися 30.11.2013 на Майдані Незалежності в місті Києві.

10.06.2014 захисником ОСОБА_6 ОСОБА_23 слідчому вручена заява підозрюваного ОСОБА_6 , у якій він вказав, що інформований про те, що 23.05.2014 складено повідомлення про підозру його у вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України, а також, що 28.02.2014 він оголошений у розшук, вважає, що в цьому немає необхідності та він з`явиться до слідчого, він не має намірів переховуватися, має постійне місце проживання на території України, просить розглянути заяву та скасувати постанову про розшук

Вказана заява ОСОБА_6 слідчим розглянута, та 17.06.2014 йому надано відповідь про те, що 11.06.2014 винесено постанову про припинення його розшуку .

Аналогічну відповідь надано захиснику ОСОБА_6 ОСОБА_23 , яка також зверталася з клопотанням про припинення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , незважаючи на припинення розшуку на підставі його зобов`язання з`явитися до слідчого, так і не повідомив органу досудового розслідування про своє місцезнаходження та не з`явився до слідчого для участі у необхідних процесуальних діях.

ОСОБА_6 фактично ввів в оману орган досудового розслідування, використовуючи свій авторитет колишнього Голови Адміністрації Президента України та довіру до зобов`язань такої категорії осіб, у такий спосіб він домігся тимчасового припинення розшуку та продовжив переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тому, 18.06.2014 у кримінальному провадженні № 0000228 було повторно оголошено розшук ОСОБА_6 , який триває до цього часу через те, що ОСОБА_6 продовжує переховуватись.

ОСОБА_6 продовжив переховуватися від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності на території Російської Федерації, де він може бути упевненим, що перебуватиме поза межами процесуальної можливості органу досудового розслідування та суду досягти виконання ним процесуальних обов`язків підозрюваного через невмотивоване ігнорування Російської Федерацією запитів Генеральної прокуратури України про правову допомогу.

Від підозрюваного ОСОБА_6 надійшла заява, у якій він повідомив адресу в РФ для листування з ним, однак адреса для листування не дає можливості встановити місцезнаходженню підозрюваного. Водночас, зазначена заява додатково підтверджує поінформованість підозрюваного ОСОБА_6 у тому, що стосовно нього здійснюється кримінальне провадження та він перебуває у розшуку.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу технічними засобами.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з викладених у ньому підстав та просили задовольнити.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Слідчим суддею встановлено, що слідчими першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за процесуальним керівництвом прокурорів Офісу генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001025 від 07.10.2014 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340, ч. 3 ст. 27, ч.ч. 2, 3 ст. 365 КК України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 3 ст. 365 КК України.

26.02.2014 у кримінальному провадженні №0000037 здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

28.02.2014 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні №0000037 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6

01.03.2014 вказане кримінальне провадження було об`єднано з кримінальним провадженням №0000228.

07.03.2014 у кримінальному провадженні №0000228 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ст. 340, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

23.05.2014 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ст. 340 КК України, за фактом перешкоджання проведенню зборів мітингів, які відбувалися 30.11.2013 на Майдані Незалежності в місті Києві.

10.06.2014 захисником ОСОБА_6 ОСОБА_23 слідчому вручена заява підозрюваного ОСОБА_6 , у якій він вказав, що інформований про те, що 23.05.2014 складено повідомлення про підозру його у вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України, а також, що 28.02.2014 він оголошений у розшук, вважає, що в цьому немає необхідності та він з`явиться до слідчого, він не має намірів переховуватися, має постійне місце проживання на території України, просить розглянути заяву та скасувати постанову про розшук

Вказана заява ОСОБА_6 слідчим розглянута, та 17.06.2014 йому надано відповідь про те, що 11.06.2014 винесено постанову про припинення його розшуку .

Аналогічну відповідь надано захиснику ОСОБА_6 ОСОБА_23 , яка також зверталася з клопотанням про припинення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , незважаючи на припинення розшуку на підставі його зобов`язання з`явитися до слідчого, так і не повідомив органу досудового розслідування про своє місцезнаходження та не з`явився до слідчого для участі у необхідних процесуальних діях.

ОСОБА_6 фактично ввів в оману орган досудового розслідування, використовуючи свій авторитет колишнього Голови Адміністрації Президента України та довіру до зобов`язань такої категорії осіб, у такий спосіб він домігся тимчасового припинення розшуку та продовжив переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тому, 18.06.2014 у кримінальному провадженні № 0000228 було повторно оголошено розшук ОСОБА_6 , який триває до цього часу через те, що ОСОБА_6 продовжує переховуватись.

ОСОБА_6 продовжив переховуватися від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності на території Російської Федерації, де він може бути упевненим, що перебуватиме поза межами процесуальної можливості органу досудового розслідування та суду досягти виконання ним процесуальних обов`язків підозрюваного через невмотивоване ігнорування Російської Федерацією запитів Генеральної прокуратури України про правову допомогу.

Від підозрюваного ОСОБА_6 надійшла заява, у якій він повідомив адресу в РФ для листування з ним, однак адреса для листування не дає можливості встановити місцезнаходженню підозрюваного. Водночас, зазначена заява додатково підтверджує поінформованість підозрюваного ОСОБА_6 у тому, що стосовно нього здійснюється кримінальне провадження та він перебуває у розшуку.

Крім того, визначено, що: збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнано частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль.

Саме тому ОСОБА_6 переховується на території Російської Федерації, де він може бути упевненим у тому, що перебуватиме поза межами процесуальної можливості органу досудового розслідування та суду досягти виконання ним процесуальних обов`язків підозрюваного через невмотивоване ігнорування Російської Федерацією запитів Генеральної прокуратури України про правову допомогу. При цьому підозрюваний ОСОБА_6 уклав з захисником ОСОБА_23 договір на його захист у кримінальному провадженні № 0001025, що свідчить про його інформованість про те, що він є пі дозрюваним у вказаному кримінальному провадженні та реалізацію ним права на захист.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено обставини, за яких ОСОБА_6 покинув територію України та його діяльність за межами України.

Встановлено фактичні дані, які свідчать про перебування ОСОБА_6 в Російській Федерації, де він у грудні 2016 року приймав участь у судових засіданнях Дорогомилівського районного суду Москви та надавав свідчення з метою визнання подій лютого 2014 року в Україні державним переворотом, а також у лютому 2017 року приймав участь в телеефірі російського телебачення та розповідав про свою точку зору на вказані події. Зазначені виступи у російських засобах масової інформації ОСОБА_6 здійснював разом з колишнім Прем`єр-Міністром України ОСОБА_24 , який очолює так званий «Комитет спасения Украины», створений з колишніх високопосадовців, які оголошені у розшук правоохоронними органами України.

Відповідно до наданої Державною прикордонною службою України інформації ОСОБА_25 21.02.2014 виїхав з України до Російської Федерації через пункт пропуску «Гоптівка» та до України з того часу не повертався.

Той факт, що ОСОБА_6 в ефірі російського телебачення знаходиться поряд з ОСОБА_25 також свідчить про те, що підозрюваний знаходиться на території Російської Федерації.

Крім того, у органу досудового розслідування наявні дані, що у лютому 2014 року ОСОБА_6 супроводжував ОСОБА_11 в період з 21.02.2014 по 23.02.2014 при перетинанні останнім державного кордону України на гвинтокрилі та літаку, який належав Російській Федерації, в напрямку з території Російської Федерації до військової частини збройних сил Російської Федерації на території Автономної республіки Крим.

При цьому, відповідно до інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 в`їхав до України 11.01.2014, після чого офіційно у встановленому порядку в лютому 2014 року та до цього часу державний кордон не перетинав на в напрямку виїзду ні в напрямку в`їзду. Загально відомим фактом на даний час є те, що ОСОБА_11 з лютого 2014 року перебуває в Російській Федерації, де переховується від органів досудового розслідування та суду України.

Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_6 за сприяння органів влади Російської Федерації разом з ОСОБА_11 та самостійно мав можливість перетинати державний кордон України та Російської Федерації поза митним та прикордонним контролем для переховування від досудового слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, перетинання державного кордону України з метою виїзду в Російську Федерацію поза митним та прикордонним контролем за сприяння військових Російської Федерації, якою здійснювалася збройна агресія проти України, а також подальше залишення на території країни-агресора, враховуючи інформованість ОСОБА_6 стосовно повідомлення про підозру є не

реалізацією ним права на свободу пересування, а саме продовжуваним переховуванням від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Підозрюваний ОСОБА_6 , має можливість покинути територію Російської Федерації та переміститися (легально або нелегально) на територію України або інших держав, що обумовлює необхідність продовження його розшуку як на території України так і здійснення міжнародного розшуку ОСОБА_6 .

Вищевказане підтверджується також суперечливою інформацією, яка міститься в заяві від імені ОСОБА_6 , датованої 10.05.2019, саме: у заяві зазначено адресу ОСОБА_6 «для листування» АДРЕСА_3 . Але одночасно у вказаній заяві вказано: «28.03.2019 року мій захисник звернувся з клопотанням про виконання за участю прокурора Генеральної прокуратури України, який здійснює процесуальне керівництво у досудових розслідуваннях відносно мене, процесуальних та слідчих дій на території Російської Федерації, де я у той час тимчасово перебував...».

Розшук особи, яка переховується від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності закінчується не отриманням інформації про можливе або тимчасове місцезнаходження підозрюваного у певний період часу, а затриманням та/або екстрадицією розшукуваної особи.

Інформація про перебування підозрюваного, який переховується, у певний період в певному місці, за своєю сутністю та значенням є інформацією, яка лише використовується для розшуку підозрюваного та передбачає вжиття подальших заходів для перевірки цієї інформації та її реалізації шляхом затримання підозрюваного або забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків іншим передбаченим законом способом.

Місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 на теперішній час не встановлено, за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 відсутній. Зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Захист ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні здійснюється адвокатом з моменту повідомлення про підозру, що свідчить про обізнаність ОСОБА_6 про повідомлену йому підозру та здійснення досудового розслідування стосовно нього у вказаному кримінальному провадженні.

Отже, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 не буде належним чином виконувати процесуальні обов`язки, продовжить переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.
Клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внесене одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України.
Згідно матеріалів клопотання, встановити на даний час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не представляється можливим.
Слідчим у клопотанні та доданих до клопотання документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340, ч. 3 ст. 27, ч.ч. 2, 3 ст. 365 КК України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 3 ст. 365 КК України. Крім того, наведені доводи у клопотанні та докази в доданих до клопотання документах дають достатні підстави слідчому судді вважати про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на те, що підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.
Аналізуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що існують підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, отже, клопотання слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 177, 188, 189, 190, 309 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , за погодженням прокурора групи прокурорів заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 рокахОфісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.
Затримана на підставі ухвали слідчого судді особа не пізніше 36 годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.
Контактні дані прокурора:
ОСОБА_26 - Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора, тел.: НОМЕР_4 .
Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу 19.11.2022 року або з моменту приводу підозрюваного чи відкликання ухвали прокурором до вказаної дати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1