Номер провадження: 11-кп/813/577/22
Справа № 522/3814/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2020 року, №0000077 від 10.01.2020 року, №00000079 від 13.01.2020 року, №0000132 від 17.01.2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , уродженця м. Харків, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання на території м. Одеси, раніше судимого:

1) 27 листопада 2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;

2) 22 вересня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2020 р., та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 23.01.2020 року.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення у період із 23.08.2019 року по 27.11.2019 року.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до оскаржуваного вироку15.12.2019 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку №117 по вулиці Мала Арнаутська у місті Одесі, маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в магазині «Антошка», який знаходиться на першому поверсі трьох поверхового будинку АДРЕСА_2 , заздалегідь підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме викрутку, довжиною 32 см.

Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету-викрутки, у одному місці віджав металопластикові двері та незаконно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: грошові кошти в розмірі 350 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 350 гривень.

Крім того, 01.01.2020 року, приблизно о 00 години 40 хвилин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , який за договором суборенди належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Перебуваючи біля вказаного магазину, ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, шляхом віджиму метало-пластикових вхідних дверей проник до вищезазначеного приміщення.

Знаходячись в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи неправомірний характер своїх дій, повторно, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: грошові кошти на суму 980 гривень, мобільний телефон марки «NOKIA 105», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 300 гривень, та «NOKIA 222» імейі: НОМЕР_3 , імей2: НОМЕР_4 , вартістю 300 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 разом із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим своїми протиправними діями заподіяв ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 1580 гривень.

Крім того, 09.01.2020 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, у ОСОБА_8 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_4 , виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить магазину одягу «OLKO», власником якого є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , знаходячись за вищевказаною адресою, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом віджиму вхідних металопластикових дверей, за допомогою викрутки, незаконно проник до приміщення вищевказаного магазину, звідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: ноутбук марки "HD Laptop", сірого кольору, з серійним номером CND7255LDS, який знаходився на касовій стійці магазину, завдавши ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 2 366 гривень 66 копійок.

Після цього ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 13.01.2020 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_5 , маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в кафе «Shake Up», заздалегідь підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме викрутку, довжиною 32 см., із рукояткою червоно-чорного кольору.

Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету викрутки, віджав металопластикові двері та незаконно проник до приміщення магазині « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: грошові кошти в розмірі 6662 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6662 гривень.

Крім того, 17.01.2020 року о 04 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_6 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив незаконно збагатитись, обрав об`єктом свого злочинного посягання майно, яке перебувало в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Надалі, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, повторно, упевнившись, що його злочині дії залишаться непомітними для інших осіб, ОСОБА_8 підійшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_7 », який знаходиться за вказаною адресою, де за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, віджав металопластикові двері та проник до приміщення магазину.

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_8 , підійшовши до каси магазину, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_14 , а саме: грошові кошти в розмірі 2000 гривень.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, завдавши ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, 23.01.2020 року, приблизно о 05 годині 20 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку № 102 по вулиці Канатній у місті Одесі, маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться на першому поверсі багатоповерхового будинку АДРЕСА_7 , заздалегідь підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме викрутку, довжиною 32 см.

Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету викрутки, віджав металопластикові двері та незаконно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_15 , а саме: грошові кошти в розмірі 1025 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду, на загальну суму 1025 гривень.

Крім того, 23.01.2020 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку № 15 по вулиці Мечнікова у місті Одесі, маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в магазині «Форнетті», який знаходиться на першому поверсі трьох поверхового будинку АДРЕСА_8 , заздалегідь підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме викрутку, довжиною 32 см..

Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету викрутки, віджав металопластикові двері та незаконно проник до приміщення магазині «Форнетті».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_16 , а саме: грошові кошти в розмірі 500 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.

Крім того, 23.01.2020 року о 02 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи біля торгівельного павільйону, який розташований поблизу будинку №60 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив незаконно збагатитись, обрав об`єктом свого злочинного посягання майно, яке перебувало в магазині «КІКО Пирожки Одесские».

Надалі, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, повторно, упевнившись, що його злочині дії залишаться непомітними для інших осіб, ОСОБА_8 , підійшов до торгівельного павільйону, який знаходиться за вказаною адресою, де за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, віджав металопластикові двері та проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_8 з полиці магазину таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_17 , а саме: планшет марки «Lenovo Yoga ТаbЗ» серійний номер HGA9RHBW вартістю 2700 гривень.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, завдавши ОСОБА_17 майнову шкоду на суму 2700 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернулась до суду із апеляційною скарго, у якій зазначає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, з огляду на його молодий вік та те, що ОСОБА_8 , визнав провину у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому та прагне до якнайшвидшої ресоціалізації, став на шлях виправлення, наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення не має.

З огляду на наведене захисник просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Не погоджуючись із вищенаведеним обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає що оскаржуваний вирок постановлено з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не допитав свідків та не досліджував докази, тому його провина у даному кримінальному провадженні не доведена.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці матеріалів провадження апеляційний суд установив, що доводи обвинуваченого про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цим судом кримінального провадження, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин. Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

З оскаржуваного вироку суду та матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у суді першої інстанції здійснений у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з журналу судового засідання, судом першої інстанції, з урахуванням позиції учасників провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнано можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів: допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції роз`яснив сторонам кримінального провадження, положення ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_8 розуміє зміст обставин справи, встановив відсутність сумнівів у добровільності його позиції щодо визнання вини та не заперечення фактичних обставин справи, а також роз`яснив останньому, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Сторони кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_8 , висловили свою згоду на розгляд кримінального провадження на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту не заперечували проти зазначеного. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що така його позиція у суді першої інстанції мала на меті пом`якшити покарання.

Як установлено з журналу судового засідання, 20.09.2021 року, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 351 КПК України безпосередньо здійснив допит обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно обставин вчинення останніми інкримінованих кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України (а.с. 49-50 т. 1).

Таким чином, суд першої інстанції, вживши всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, здійснив допит обвинуваченого та встановив обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України.

Відтак, доводи викладені обвинуваченим, що вирок підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не здійснив допит свідків та не досліджував докази, є безпідставними.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину; характеристику особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий; а також конкретні обставини справи, зокрема наявність підстави, що пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання приближеного до мінімального, передбаченого санкцією статті за якою його було визнано винним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який, будучи особою працездатного віку, ніде не працює, не навчається та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, раніше неодноразово засуджений, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив 8 епізодів злочинної діяльності проти власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру покарання, оскільки зазначене у своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання, призначеного судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційні скарги сторони захисту не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2020 року, №0000077 від 10.01.2020 року, №00000079 від 13.01.2020 року, №0000132 від 17.01.2020 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, яка тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3