Справа № 127/6182/19
Провадження №11-кп/801/13/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та апеляційною скаргою зі змінами захисника - адвоката ОСОБА_10 та доповненнями захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, працюючого на ДП «Електричні системи», громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.03.2014 Літинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 14.07.2016,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_11 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 22 693,24 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 100 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 15 276,35 грн.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 , приблизно о 17:00 годині 25 жовтня 2018 року перебував у коридорі загального користування на другому поверсі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . під час виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин, у ОСОБА_8 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, усвідомлюючи, що своїми діями може позбавити життя іншої людини та бажаючи настання таких злочинних наслідків, діючи умисно, ОСОБА_8 , зайшов до кухні загального користування, взяв з поверхні столу кухонний ніж та, повернувшись у коридор до ОСОБА_11 , умисно наніс останньому удар вказаним ножем в область живота, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 згідно висновку експерта ВОБ СМЕ № 964 від 30.11.2018 та № 125к від 17.01.2019 тілесні ушкодження у виді: проникаючого поранення живота з ушкодженням передньої та задньої стінок черевного відділу аорти, кореня брижі тонкої кишки, дистального відділу 12- палої кишки та нижнього краю підшлункової залози.

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23:12 год. ОСОБА_11 помер у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку експерта ВОБ СМЕ № 964 від 30.11.2018 причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче поранення живота, яке ускладнилось масивною кровотечею та геморагічним шоком.

Відповідно до висновку експерта ВОБ СМЕ № 125к від 17.01.2019 вищевказана травма ОСОБА_11 виникла внаслідок дії предмету, що мав колото-ріжучі властивості типу ножа незадовго до надходження в стаціонар лікарні, а саме 25.10.2018 приблизно 17:00 год., має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть у прямому причинному зв`язку зі смертю.

До початку судового засідання заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12

подав відмову від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

У своїй апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_10 ставить питання про скасування вирока Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2020 року у справі та закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. Просить провести часткове судове слідство, дослідити в суді апеляційної інстанції наступні докази, які знаходяться в матеріалах кримінальвного провадження (відеозапис слідчого експерименту від 26.10.2018 року з оптичним компакт-диском за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ; документи на право власності на помешкання сім`ї ОСОБА_13 ; свідоцтво про право власності на житло від 02.08.2018 року; технічний спорт на житло; протокол огляду місця події від 25.10.2018 року, а саме помешкання по АДРЕСА_1 ; висновок експерта № 125к від 17.01.2019 року; висновок експерта № 82 від 12.02.2019 року щодо виявлення тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_8 ; довідку головного лікаря « Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги » № С-26/2350 від 22.12.2018 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2018 року), а також допитати обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 .

Вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту, безпідставно визнав доведеним, що приблизно о 17:00 годині 25 жовтня 2018 року ОСОБА_8 перебував саме у коридорі загального користування гуртожитку на другому поверсі. Навпаки, в момент нападу на нього, ОСОБА_8 перебував не в коридорі загального користування, а у власній квартирі, а саме, в проході який з`єднує вихід з кухні та квартирний коридор. Як пояснив в своїх показаннях сам ОСОБА_8 , в момент нападу він був одягнутий у рушник, оскільки щойно вийшов із душу.

ОСОБА_8 заперечив наявність конфліктів із ОСОБА_11 , оскільки він його раніше не знав, була лише конфліктна ситуація із ОСОБА_16 . Крім того, зазначив, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_16 завдавати не хотів, він просто хвилювався за своє життя та життя своєї сім`ї, тому взяв до рук ніж з метою налякати останніх, однак ОСОБА_11 самостійно напоровся на ніж.

В момент нападу ОСОБА_8 , перебував на території власної квартири, що надає йому конституційне право, відповідно до ст. 27 Конституції України захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а також надає йому гарантію недоторканості житла (ст. 30 Конституції України). Із відеозапису слідчого експерименту від 26.10.2018 року за участю ОСОБА_8 стає зрозумілим, що єдиним шляхом тимчасово припинити побиття стала втеча ОСОБА_8 від нападників до приміщення кухні, оскільки нападники стояли таким чином, щоб перешкодити ОСОБА_8 вийти до квартирного коридору та покинути квартиру. Вказані обставини змусили ОСОБА_8 взяти ніж для оборони від нападу. Про обставини спричинення ножового поранення можна дізнатись виключно з показань ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_11 помер, а ОСОБА_16 суд так і не допитав.

Зазначає, що дії ОСОБА_11 та ОСОБА_16 є нападом на ОСОБА_8 , є злочинним посяганням та створювали загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_8 . Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 взаємно наносили один одному тілесні ушкодження не грунтується на матеріалах кримінальної справи, оскільки крім ножового поранення, інших ушкоджень на тілі у ОСОБА_11 не має, а ОСОБА_8 повідомив суду першої інстанції, що він міг тільки закриватись від ударів руками та ногами ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , знаходячись у положенні лежачи.

ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони. Дії нападників свідчать, що у ОСОБА_8 виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. За таких обставин доводи прокурора та висновки суду першої інстанції, про те, що мотивом дій ОСОБА_11 та ОСОБА_16 обвинуваченого були особисті неприязні стосунки та умисел направлений на умисне вбивство потерпілого, які виникли під час сварки, є необґрунтованими, оскільки не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

У змінах до апеляційної скарги захисник - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року, згідно якого було визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з призначеним покаранням у виді 11 (одинадцять) років позбавлення волі та з урахуванням повторного дослідження вище зазначених доказів постановити новий вирок, яким дії обвинуваченого кваліфікувати за ст., ст. 36, 118, 119 КК України та призначити покарання за санкцією даної статті кримінального закону У країни.

У доповненнях захисника - адвоката ОСОБА_7 до апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_10 ставиться питання про постановлення нового вироку, в якому дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікувати з урахуванням вимог ст. 36, 118, 119 КК України та призначити міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з урахуванням санкції застосованої статті кримінального закону України.

Наполягає на проведенні часткового судового слідства та повторного дослідження в суді апеляційної інстанції наступних письмових доказів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження (відеозапис слідчого експерименту від 26.10.2018 року з оптичним компакском за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ; документи на право власності на помешкання сім`ї ОСОБА_13 ; свідоцтво про право власності на житло від 02.08.2018 року; технічний паспорт на житло; протокол огляду місця події від 25.10.2018 року, а саме помешкання по АДРЕСА_1 ; висновок експерта № 125к від 17.О1.2019 року; висновок експерта № 82 від 12.02.2019 року щодо виявлення тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_8 ; довідку головного лікаря « Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги » № 1-26/2350 від 22.12.2018 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2018 року за № 0004262 щодо нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень), а також допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 .

Заслухавши доповідь судді -доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_10 ; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу зі змінами сторони захисту, просили задовольнити; за клопотанням сторони захисту повторно дослідивши в порядку ч.3 ст. 404 КПК України у матеріалах кримінального провадження письмові докази, зазначені в доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга зі змінами захисника - адвоката ОСОБА_10 та доповненнями захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за доцільне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити його без змін.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги зі змінами захисника - адвоката ОСОБА_10 та доповненнями захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в частині доводів щодо недоведеності досудовим слідством його вини у вчиненні вбивства ОСОБА_11 , апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями є безпідставними, непослідовними та непереконливими.

Так, доводи ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_11 він вбивати не мав наміру, а ніж взяв з метою налякати останнього, який в подальшому сам і напоровся на ніж, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_8 сам зазначив про те, що між ним та ОСОБА_11 з ОСОБА_16 відбулась бійка, в ході якої він забіг на кухню, де взяв ніж та почав ним розмахувати, щоб налякати ОСОБА_11 , однак ОСОБА_11 при спробі його вдарити, накинувся на нього, тим саме напоровся на ніж, який ОСОБА_8 тримав у руці. Отже, під час бійки ОСОБА_8 мав деякий час зайти до кухні, взяти ніж та повернутись до коридору, хоча при самозахисті себе та своєї сім`ї міг би взяти будь-який предмет, який знаходився поруч із ним у коридорі чи на підлозі.

ОСОБА_8 стверджує, що не мав наміру вбивати ОСОБА_11 , оскільки жодних конфліктів із ОСОБА_11 не мав, проте бійка ОСОБА_8 з ОСОБА_16 та ОСОБА_11 виникла через конфліктну ситуацію, в результаті якої у ОСОБА_8 і виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Твердження ОСОБА_8 про те, що з покійним ОСОБА_11 у нього не було конфліктних ситуацій спростовують показання потерпілої ОСОБА_11 , яка зазначила у показаннях в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що про ОСОБА_8 чула від сина, що ОСОБА_8 ображав його. Від свідка ОСОБА_17 їй стало відомо, що ОСОБА_11 наніс ножове поранення ОСОБА_8 під час конфлікту, який спровокували ОСОБА_16 та ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 у поясненнях підтвердив також конфлікт, який виник між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 через образи останнім покійного. Незадовго до смерті ОСОБА_11 разом із незнайомою особою пішли з`ясовувати відносини до ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_11 та незнайомий свідку хлопець пішли до гуртожитку та постукали в двері, які відчинила дівчина, ОСОБА_11 запитав чи є вдома обвинувачений, на що дівчина відповіла що його не має. Однак ОСОБА_11 не повірив, та разом із незнайомим чоловіком зайшов до квартири, а він спустився на вулицю покурити та вирішив чекати на хлопців біля гуртожитку. Через кілька хвилин, почув крики із будинку та, піднявшись на поверх, побачив, що ОСОБА_11 лежить на підлозі в під`їзді на спині без свідомості та живіт останнього був у крові. Він відразу викликав швидку медичну допомогу. Зі слів невідомого чоловіка, що був із ними, він зрозумів, що в квартирі між обвинуваченим та ОСОБА_11 стався конфлікт, в ході якого обвинувачений взяв зі стола кухонний ніж та наніс тілесне ушкодження ОСОБА_11 в живіт.

Також свідок ОСОБА_19 підтвердив, що ОСОБА_11 із незнайомим йому раніше чоловіком пішли до ОСОБА_8 без гострих ріжучих та колючих предметів та іншоі зброі.

Свідок ОСОБА_20 зазначив, що в момент вбивства ОСОБА_11 він знаходився вдома та чув крики, коли крики стали гучніше, він вийшов у коридор, де побачив ОСОБА_21 разом із його сестрою, яка плакала, та у коридорі під`їзду стояв ОСОБА_16 , який тримав незнайомого непритомного хлопця на руках, у якого були сліди крові на животі та у коридорі на підлозі також була кров. Після зазначених подій у спільній кухонній кімнаті він бачив кухонний ніж у крові.

Крім того, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні Апеляційного суду був допитаний свідок ОСОБА_16 , який суду пояснив, що разом із ОСОБА_11 прийшов до ОСОБА_8 додому з`ясувати стосунки, проте між ними виникла конфліктна ситуація, після чого ОСОБА_8 вийшов до іншого приміщення, а повернувся в коридор вже із ножом, яким наніс удар ОСОБА_11 в область живота.

Також зазначив, що з у нього та ОСОБА_11 з собою не було колючих та ріжучих предметів.

Вину ОСОБА_8 підтверджують наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2018;

- протокол огляду місця події від 25.10.2018, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , у ході огляду якого виявлено кухонний ніж, довжина леза ножа 15,5 см., довжина рукоятки ножа коричневого кольору 12,5 см. На металевій частині леза ножа має місце надпис «STAINLESS STEEL». На поверхні леза ножа має місце слід речовини бурого кольору у верхній частині. Під час проведення огляду місця події було вилучено: кухонний ніж з надписом «STAINLESS STEEL», який поміщено до пластикової пляшки та упаковано до спеціального пакету ГСУ НПУ № 4518852, рушник червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до картонної коробки та опечатано;

- виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 26648 від 25.10.2018, відповідно до якої у ОСОБА_11 було виявлено проникаюче ножове поранення живота, кровотеча, пошкодження внутрішніх органів, шок ІІІ ступеню;

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.10.2018 з оптичним компакт-диском, відповідно до якого за участю підозрюваного ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_22 , ОСОБА_10 в дворі будинку АДРЕСА_2 було проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей наданих ОСОБА_8 під час надання пояснень, вказаний оптичний компакт-диск з відеозаписом було відтворено та продемонстровано у ході судового провадження;

- медична картки стаціонарного хворого № 11582 від 25.10.2018, відповідно до якої у ОСОБА_11 було виявлено проникаюче ножове поранення живота, кровотеча, пошкодження внутрішніх органів, шок ІІІ ступеню;

- висновок експерта № 964 від 30.11.2018, відповідно до якого було проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_11 , згідно даних медичної карти, ОСОБА_11 поступив на лікування 25.10.2018 о 17:40 год., доставлений швидкою допомогою з діагнозом проникаючи поранення живота у вкрай важкому, нестабільному стані. 25.10.2018 о 17:48 21:25 год. хворому виконано операція: Лапаротомія. Ушивання рани черевної аорти, венозних судин, кореня брижі, 12-палої кишки, підшлункової залози. Клас рани 4. Після операції стан хворого залишався вкрай важким, нестабільним. 25.10.2018 о 23:12 год. констатовано смерть хворого. Лікарями виставлено діагноз заключний клінічний: «Основний: Проникаюче колото-різане поранення живота з пораненням черевного відділу аорти, кореня брижі тонкої кишки, 12-палої кишки та підшлункової залози. Масивна та очеревинна та внутрішньочеревна кровотеча. Ускладнення: Геморагічний шок ІІІ ступеню. Набряк легень та головного мозку. Гостра серцево-судинна та дихальна недостатність. Ступінь: -». При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлене проникаюче поранення живота з ушкодженням передньої та задньої стінок відділу аорти, кореня брижі тонкої кишки дистанційного відділу 12-ти палої кишки та нижнього краю підшлункової залози. Вказана травма виникла від дії предмету, що мав колото-ріжучі властивості типу ножа, можливо, незадовго до надходження на стаціонар 25.10.2018, як про це вказано в медичній карті та ухвалі суду, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче поранення живота, яке ускладнилось масивною кровотечею та геморагічним шоком. При судово-хімічній експертизі крові та тканини нирки від трупа ОСОБА_11 алкоголю не виявлено, що свідчить про тверезий його стан на момент настання смерті;

- висновок експерта № 125к від 17.01.2019, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлене проникаюче поранення живота з ушкодженням передньої та задньої стінок черевного відділу аорти, кореня брижі тонкої кишки, дистального відділу 12 ти палої кишки та нижнього краю підшлункової залози. Вказана травма виникла від дії предмету, що мав колото-ріжучі властивості типу ножа (можливо від удару таким), незадовго до надходження в стаціонар, а саме 25.10.2018 біля 17:00 год., як про це вказано в медичній карті та ухвалі суду, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та стоїть в прямому причинному зв`язку зі смертю. Згідно судово-медичних даних, ОСОБА_11 було заподіяно одне проникаюче поранення живота. Місце прикладання сили, якому відповідає рана на шкірі, згідно даних медичної карти локалізувалось «на передній черевній стінці на 1,5 см. від пупка вліво». Згідно локалізації ушкоджень внутрішніх органів по ходу ранового каналу, зафіксованих в медичній карті та при розтині трупа, напрямок ранового каналу, що починається з рани на передній черевній стінці, був спереду назад в близькій до горизонтальної площині. Глибина ранового каналу та відповідно, глибина занурення травмуючого предмета, склала приблизно 7-8 см. Враховуючи характер проникаючого поранення живота у ОСОБА_11 з ушкодженням аорти (найбільшої за розмірами судини), масивність крововтрати, що стала наслідком цього ушкодження, здатність до активних фізичних дій після спричинення даного поранення малоімовірна;

- висновок експерта № 911 від 15.02.2019, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК- профілі) зразків крові ОСОБА_11 (об`єкт № 1) та ОСОБА_8 (об`єкт № 2), які наведені в таблиці результатів дослідження. На дерев`яному руків`ї ножа з написом «Stainless Steel» (об`єкт № 3), вилученого під час огляду місця події, виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа з написом «Stainless Steel», вилученого під час огляд місця події, які є змішаними, належить більше ніж двом особам та є непридатними для подальшої генетичної ідентифікації. На лезі металевої частини ножа, виявлені сліди крові людини. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини, виявлених на лезі металевої частини ножа (об`єкти № 4, 5, 6, 7, 8), які наведені в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки слідів крові людини, виявлених на лезі металевої частини ножа з написом «Stainless Steel», вилученого під час огляду місця події (об`єкти № 4, 5, 6, 7, 8) збігаються між собою та з генетичними ознаками крові ОСОБА_11

та інші докази, яким суд першоі інстанції дав вірну юридично-правову оцінку.

Вказані показання свідків, допитаних в порядку визначеним КПК України, повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженим в судовому засіданні.

Проаналізувавши докази, встановивши фактичні обставини справи, характер вчинених обвинуваченим умисних дій, суд прийняв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я», згідно яких питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції вірно оцінив діяння обвинуваченого, узгодженість дій якого була спрямована на позбавлення життя потерпілого, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, врахувавши характер, рішучість дій, раптовість їх для потерпілого, поведінку винного та потерпілого, їх взаємовідносини, обране знаряддя вчинення злочину (ніж), спосіб, механізм заподіяння та характер, кількість, локалізацію тілесного ушкодження, яке наносилось у життєво важливий орган.

Коли ОСОБА_8 побачив, що зробив, швидку не викликав, не намагався допомогти.

Такі дії та поведінка свідчить про те, що він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків, бажав їх настання.

Що стосується посилань сторони захисту щодо того, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; оборона може здійснювались лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Так, матеріалами справи було встановлено наявність конфліктної ситуації між потерпілим та обвинуваченим, і вказані обставини були взяті судом першої інстанції до уваги, однак, характер завданого тілесного ушкодження ОСОБА_11 та характер наявного тілесного ушкодження у ОСОБА_8 у виді забою нижньої щелепи (висновок експерта № 82 від 12.02.2019; довідка головного лікаря «Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» № 01-26/2350 від 22.12.2018), характерних для самооборони дають підстави дійти висновку про те, що обвинувачений не перебував в стані необхідної оборони.

Крім того, жоден із допитаних свідків не зазначив, що для обвинуваченого з боку ОСОБА_11 існувала загроза або обвинувачений діяв в межах самооборони.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги та поставив під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_23 , а лише намагався захищатись за допомогою ножа та налякати ОСОБА_11 з ОСОБА_16 , визнавши таку його поведінку методом захисту від пред`явленого обвинувачення та можливістю уникнення відповідальності за фактично скоєний злочин, пославшись у вироку на інші досліджені докази в підтвердження його вини.

На глибоке переконання апеляційного суду, визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого, місцевий суд вірно врахував спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємовідносини. Так, обвинувачений ОСОБА_14 пояснював, що ОСОБА_11 із ОСОБА_16 почали вриватись до його помешкання та погрожувати, наносити тілесні ушкодження, тому він з метою захисту пішов до кухні за ножом. Проте, за той час між бійкою з ОСОБА_16 та ОСОБА_11 та вбивством останнього ОСОБА_8 встиг зупинити бійку, зайти до кухні, взяти ножа та повернутись у коридор, де наніс потерпілому удар ножом.

Обираючи засудженому вид та міру покарання, суд виходив із встановленої ст.50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При цьому враховано визначені ст.ст. 65-67 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, враховуючи особу обвинуваченого, (раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває), а також враховуючи думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила суд суворо покарати обвинуваченого, з урахуванням відсутності пом`якшуючих обставини, наявності обтяжуючої обставини (рецидив злочину), суд першої інстанції дійшов вірного висновку що покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років (в межах санкції ч.1 ст.115 КК України), за своєю мірою є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також судом не враховано, що ОСОБА_8 не відшкодував потерпілій ОСОБА_11 майнової та моральної шкоди та не приймав жодних мір для її відшкодування. Раніше неодноразово судимий.

Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих умов визначення міри покарання. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення злочину, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

Тому враховуючи обставини цієї справи в сукупності, позицію прокурора про доцільність призначеного покарання, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_24 від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України. Провадження закрити за апеляційною скаргою прокурора.

Апеляційну скаргу зі змінами захисника - адвоката ОСОБА_10 та доповненнями захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення .

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня її проголошення, засудженим з дня отримання копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3