ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1526/22 Справа № 202/5876/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000427 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25 червня 2022 року.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на наступне.
Так, ризик переховуватись від суду існує, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання його винуватими може переховуватися від суду.
Ризик незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо повністю виключити, оскільки, як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак ці докази судом ще не досліджені. Допит свідків судом ще триває. При цьому факт тиску на потерпілого з боку обвинувачених прокурором у судовому засіданні доведений не був.
Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення також продовжує існувати, оскільки обвинувачений не має офіційного джерела доходу та сталого заробітку або навчання, міцних соціальних зв`язків, у тому числі відсутня інформація про наявність у обвинуваченого родини та утриманців.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194КПК України та забезпечити його належну поведінку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на запровадження в Україні воєнного стану, що зменшує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки в силу закону він не може виїхати за кордон. Також, зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, проте має постійне місце проживання, всі докази слідством вже зібрані, в ході судового розгляду допитаний потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що дає підстави вважати, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися, а подальше тримання обвинуваченого під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи.
Крім того, прокурором не наведено нових достатньо обґрунтованих ризиків та не доведено, що зазначені раніше ризики, зокрема щодо можливого незаконного впливу ОСОБА_6 на інших свідків, явку для допиту в суді яких сторона обвинувачення протягом тривалого часу забезпечити не спроможна, - продовжують існувати, та які в свою чергу давали б підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буде достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000427 від 30 липня 2021 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд, розглянувши клопотання прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілих у цьому кримінальному провадженні та ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Стосовно доводів апеляційної скарги, захисника, що в Україні запроваджений воєнний стан, який на його думку, зменшує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки в силу закону він не може виїхати за кордон, суд апеляційної інстанції зазначає, що введення воєнного стану навпаки є додатковим ризиком, оскільки діяльність правоохоронних органів спрямована на боротьбу проти збройної агресії Російської Федерації, що навпаки, додатково обґрунтовує ризик переховування обвинуваченого від суду.
Апеляційний суд враховує, що наразі в України введено режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, що з об`єктивних причин значно ускладнює або робить неможливим здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків, які ще не допитані перед судом, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому, у даному випадку зазначений ризик хоча і зменшився, однак об`єктивно продовжує існувати.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що хоча ОСОБА_6 раніше не судимий, однак офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, йому інкриміновано вчинення умисного, корисливого злочину, що, за відсутності даних щодо засобів існування, вказує на те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті на які посилається захисник в своїй скарзі та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції враховує питання розумності строків провадження та вважає, що строк перебування його під вартою не є надмірним.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_6 мала місце 30.07.2021 року, а 22.09.2021 року прокурором вже затверджений обвинувальний акт і скерований до суду. Як зазначає в апеляційній скарзі захисник потерпілий та частина свідків у кримінальному провадженні вже допитані. За таких обставин, апеляційний суд не може дійти висновку, про затягування судового розгляду або надто тривале його проведення.
Інші доводи апеляційних скарг захисника зводяться до викладення положень низки рішень Європейського суду з прав людини, при цьому без належного співвідношення фактичних обставин тих справ та правових висновків ЄСПЛ з фактичними обставинами цього кримінального провадження, що апеляційний суд не може розцінити як достатнє обґрунтування апеляційних вимог та підставою для скасування рішення суду.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за частиною 2 статті 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3