Справа № 496/3401/21
Провадження № 1-кп/496/73/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка, Ширяївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.05.2003 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 06.09.2004 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 27.02.2010 року УДО невідбутий строк 1 рік 4 місяця 26 діб;

- 26.10.2010 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 20.10.2014 року по відбуттю строку покарання;

- 11.02.2016 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 03.11.2020 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , будучи членом сім`ї у складі ОСОБА_5 , її дітей - малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де вів із сім`єю спільне господарство, мав з ОСОБА_5 спільні витрати, бюджет та харчування, вів спільний побут, приймав участь у вихованні дітей.Так, починаючи з січня 2017 року та до початку (січень) 2019 року, за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , перебуваючи в житловому будинку та господарському приміщенні, із застосуванням фізичного насильства та погроз щодо малолітньої ОСОБА_8 , не зважаючи на її категоричні відмови щодо вступу в статеві зносини та супротив, всупереч її волі, задовольняв з останньою свою статеву пристрасть, вступавши з нею, неодноразово, з невстановленою періодичністю, в орогенітальний контакт, шляхом введення свого статевого органу до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_8 .
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.
Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 себе винним не визнав та пояснив, що на протязі 6 років спільно проживав з ОСОБА_12 та її дітьми - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . У нього зі ОСОБА_17 та її матір`ю були нормальні відносини, які погіршились останнім часом, оскільки ОСОБА_17 почала тікати з дому та вести дорослий образ життя, спілкуватися з дорослими чоловіками. Обвинувачений намагався її виховувати, декілька разів піднімав на неї руки, ОСОБА_17 сказала, якщо він буде її бити, то вона скаже, що він її зґвалтував. Був випадок, що вона привела додому чоловіка на що обвинувачений зробив їй зауваження, через що вона зачаїла образу, тому потім, після того як він ударив співмешканку, приїжджала поліція та ОСОБА_17 обмовила його в тому, що він її начебто ґвалтував на протязі тривалого часу, хоча це не відповідає дійсності. Також обвинувачений зазначив, про те, що дійсно бив співмешканку та старших дітей, в цьому він винний, однак більше ніяких протиправних дій не вчиняв.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується зібраними в справі доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила у судовому засіданні, що їй було десь років 10-12, це розпочалось приблизно з січня 2017 року та тривало приблизно до січня 2019 року, точні дати вона не памятає, обвинувачений вчиняв до неї дії сексуального характеру, які відбувалися у ванній кімнаті та в інших, безлюдних місцях, заставляв робити «мінет». В той час матері не було вдома, робив це майже через день. Матері вона не повідомляла про це, оскільки обвинувачений погрожував, що заріже ножем або вдарить молотком по голові або відріже голову або заріже матір, вона ці погрози приймала реально, тому була налякана. Кожного разу обвинувачений вимагав робити «мінет», це було тільки в той час, коли нікого не було вдома. Були випадки, що вона тікала з дому, оскільки не хотіла знаходитися поруч з обвинуваченим та по причині, що потерпіла постійно сварилася з ОСОБА_7 , так як не хотіла йому підкорятися, також з цих підстав критично ставилася до його намагань приймати участь в її виховані. У листопаді 2019 року, коли обвинувачений вкотре влаштував бійку, побив її матір, приїхала її сестра ОСОБА_18 , побачила все, потерпіла не витримала та звернулася до тітки, яка викликала поліцію, після того як приїхала поліція та забрала обвинуваченого, потерпіла повідомила своїй тітці про неодноразові вчинки сексуального характеру з боку ОСОБА_7 у її бік на протязі тривалого часу;

- показами у судовому засіданні законного представника ОСОБА_5 , яка пояснила, що проживала з обвинуваченим п`ять років у цивільному шлюбі, від якого у них є спільні діти, протягом усього спільного проживання з боку обвинуваченого неодноразово застосовувалась фізична сила, яка виражалася у побиті та моральних погроз у вигляді відібрання дітей від матері, він погрожував її, зазначав, що спалить її з дорослими дітьми, а своїх забере. Тому вона боялась його, хвилювалася за себе та дітей, тому терпіла та нікуди не зверталася. Одного разу він був у алкогольному сп`янінні та влаштував бійку, побив її палкої від табурету, потім приїхала її сестра, все побачила та викликала поліцію, яка увезла обвинуваченого до відділення поліції, а її відвезли до лікарні. Поліція запитувала доньку ОСОБА_17 чи вчиняв обвинувачений на неї дії сексуального характеру, яка відповіла що не вчиняв. Після чого, сестра разом з донькою ОСОБА_17 приїхала до неї у лікарню та розповіли про вчинені дії сексуального характеру обвинуваченого у бік доньки, які тривали з 2017 року по початок 2019 року. При цьому, мати неодноразово питала у ОСОБА_17 чи не чіпляється ОСОБА_7 до неї, на що остання казала що ні. Потім вже донька ОСОБА_17 розповіла, що обвинувачений постійно вимагав від неї робити «мінет», а саме: брати статевий орган в рот. Донька розповідала, що розуміє що таке «мінет», також описувала як саме це робилося. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_17 були неприємні відносини, вони постійно сварилися, тому були випадки, що донька тікала з дому;

- показами свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що потерпіла ОСОБА_17 є її рідна сестра, яка розповіла, що з боку обвинуваченого неодноразово вчинялися дії фізичного характеру у бік мами та сестри, а також ОСОБА_7 ґвалтував її. Сніжана розповідала, що обвинувачений заставляв робити «мінет», а саме: вводив свій статевий орган до ротової порожнини сестри, постійно її мацав за інтимні міста, коли кудись уходив, то постійно брав з собою Сніжану, водив на будівництво або безлюдні місця та заставляв робити «мінет». Сестра боялася про це розповідати, оскільки обвинувачений погрожував та залякував, говорив, що зарубає сокирою. Вони боялися його та погрози сприймали реально. Сніжана вже почала спілкуватися з хлопцями після того, як все стало відомо та пройшов деякий час. У неї залишилася психологічна травма;

- показами свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що вона двоюрідна сестра ОСОБА_5 та потерпіла є її двоюрідною племінницею. В 2019 році вона приїхала до сестри, коли зайшла до будинку, то діти були залякані, ОСОБА_20 була побита, тому свідок викликала поліцію. Потім прихала поліція та ОСОБА_20 поїхала разом з працівниками знімати побої. Коли поверталися назад, по дорозі, племінниця ОСОБА_17 плакала та розповіла їй, що обвинувачений закриває її у ванній кімнаті та примушує робити «мінет», погрожує, що спалить будинок або вчинить зло її або її матері, робив це коли мати була на роботі. Потім обвинувачений погрожував, що спалить будинок або всіх заріже, ОСОБА_17 боялась його, тому не розповідала. Після чого свідок розповіла вказане сестрі ОСОБА_21 , остання перепитала усі обставини у доньки, після чого вони поїхали в Усатівське відділення поліції та ОСОБА_20 написала заяву.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-дослідженим журналом судового засідання по кримінальному провадженню №496/4585/19 від 08.06.2021 року в частині допиту свідка ОСОБА_22 , відповідно до якого свідок ОСОБА_22 пояснив, що в 2018 році він випивав з ОСОБА_7 та обвинувачений запропонував свідку вступити в інтимні стосунки зі ОСОБА_17 , на що він відмовився, свідок вийшов на вулицю курити, потім коли повернувся то побачив, що у ОСОБА_23 були спущені штани до коліна і ОСОБА_17 була з ним (т. 1 а.с. 140-141).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 року за участю свідка ОСОБА_22 та ОСОБА_5 та відеозаписом доданим до нього, згідно якого встановлено, що свідок ОСОБА_22 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , та приблизно в лютому місяці 2018 року ОСОБА_7 запропонував йому вступити в інтимні стосунки з малолітньою ОСОБА_13 , на що він відмовився. На початку весни 2018 року, вони знаходились дома за вище вказаною адресою, свідок пішов до ванної кімнати та побачив як ОСОБА_8 сиділа на колінах у ОСОБА_7 та робила йому «мінет» (т.1 а.с. 108-111, 112);

-висновком судово-психіатричних експертів №48 від 25.02.2020 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , протягом життя на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждала. На час досліджуваної за кримінальним провадженням ситуації потерпіла ОСОБА_24 , будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки, в тому числі тимчасовим розладом психічної діяльності не страждала, була здатна правильно сприймати та запам`ятовувати факти, що мають значення для кримінального провадження. Внаслідок протиправних дій, скоєних відносно потерпілої ОСОБА_8 у неї розвинувся психічний розлад у вигляді «Посттравматичного стресового розладу» (F 43.1 за МКХ-10), розвиток якого знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із шкодою, яку було спричинено внаслідок скоєних відносно неї протиправних дій. За своїм психічним станом потерпіла ОСОБА_8 потребує супроводу психолога, та спостереження психіатром за місцем перебування. За своїм психічним станом потерпіла ОСОБА_8 здатна правильно сприймати, запам`ятовувати і відтворювати обставини, що мають значення для кримінального провадження, і давати про них свідчення, однак потерпілій ОСОБА_8 , не рекомендовано приймати участь у судово-слідчих діях, щоб уникнути подальшої психотравматизації (т. 1 а.с. 121-125);
-висновком судово-психіатричного експерту №344 від 22.06.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, досліджуваної за справою кримінальної ситуації, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.В теперішній час підозрюваний ОСОБА_7 , на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки, також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь в слідчих діях та предстати перед судом. ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 126-131);
-психологічним висновком спеціаліста, відповідно до результатів дослідження якого заначено, що ОСОБА_25 , 14 років, пережила розбещення та фізичне, сексуальне, психологічне насильство та потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців - психологів та психотерапевтів. Рекомендовано робота із страхами, тривогою; із почуттям сорому. Відновлення емоційного стану, довіри до дорослих та почуття власної гідності, адекватного рівня самооцінки за допомогою методів психоаналізу, когнитивно-поведінкової терапії та артерапевтичних методів (т. 1 а.с. 132-135).

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди. (Кримінальне правопорушення пов`язане з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства).

Заява обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно нього психологічного та фізичного тиску під час досудового розслідування з боку слідчого ОСОБА_26 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно відповіді №4/1-2118 від 25.03.2022 року повідомлено, що слідчим управлінням ГУНП проведено ретельну перевірку доводів обвинуваченого, разом з тим кримінальних проваджень, розпочатих на території м. Одеси та Одеської області за фактами, зазначеними в усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 , не розпочинались (т.2 а.с. 15)

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його невинуватості у вчинені даного кримінального правопорушення, те, що він не вчиняв дій сексуального характеру відносно потерпілої ОСОБА_8 , то суд оцінює їх критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами та показами свідків.

Також суд критично ставиться до стверджень захисника обвинуваченого у судових дебатах про те, що ОСОБА_7 необхідно виправдати, так як прямих та належних доказів його вини, під час досудового розслідування та судового слідства, встановлено не біло, покази потерпілої, свідків та законного представника потерпілої направлені на обумовлення обвинуваченого, так як він строго до них ставився, намагався суворо виховувати старших дітей та не давав пиячить дружині, а також те, що висновки судово-психіатричних експертів, висновок спеціаліста та протокол проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 року за участю свідка ОСОБА_22 та ОСОБА_5 необхідно визнати неналежними та недопустимими доказами, так як вони були зібрані з порушенням норм діючого законодавства.

Що стосується висновку спеціаліста (т.1 а.с. 132-135), за підписом практичного психолога вищої категорії ОСОБА_27 , з вказаного приводу суд зазначає, що в ході дослідження зазначених доказів по кримінальному провадження, з боку сторін по справі не було заявлено жодного клопотання щодо виклику та допиту вказаного психолога до судового засідання в якості спеціаліста, а також перевірки диплома останнього та інших даних, суду не було доведено незаконності даного висновку, а також того, що вказаний висновок зроблений особою, яка не має на це право, тому суд визнає його належним та приймає до уваги.

Як вбачається із висновку судово-психіатричних експертів №48 від 25.02.2020 року (т.1 а.с. 121-125), згідно якого судово-психіатрична експертиза проведена відносно потерпілої ОСОБА_8 , та потерпілою надані відповіді саме на ті питання, які були поставлені слідчими перед експертами, тому надавати оцінку твердженням про те, що потерпіла разом з матір`ю обмовляють обвинуваченого, не входило до повноважень експертів та не було поставлено перед ними таких вимог, тому у суду також не має підстав для визнання даного доказу неналежним та недопустимим.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерту №344 від 22.06.2021 року (том 1 а.с. 126-131) дії ОСОБА_7 , його психічний стан, відомості про те, що потерпіла та її матір його обмовляють були предметом дослідження експертів з поставленими відповідними питаннями, які не спростовують його вини та відображені у висновках експертів, наведених вище.

Щодо свідка ОСОБА_22 суд зазначає, що за клопотанням захисника та обвинуваченого був викликаний вказаний свідок, однак безпосередньо в судовому засіданні він не був допитаний, оскільки в нього був відсутній документ, що засвідчує особу, при цьому у прокурора виникали сумніви щодо вказаної особи свідка, прокурор зазначив, що під час досудового розслідування даний свідок виглядав по іншому, на теперішній час він не може стверджувати, що це одна і та сама особа, тому судом було відмовлено у допиті даного свідка у судовому засіданні, так як суд був позбавлений можливості встановити особу свідка.

При цьому судом був досліджений журнал судового засідання по кримінальному провадженню №496/4585/19 від 08.06.2021 року, відповідно до якого був допитаний свідок ОСОБА_22 слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області, що було наведено вище.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши наведені вище докази по справі, суд переконався в тому, що допитані потерпіла, законний представник потерпілої, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , докладно, послідовно, переконливо, несуперечливо давали показання про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, їх показання є взаємодоповнюючими з іншими дослідженими доказами, що виключає можливість обмови обвинуваченого. Також це підтверджується дослідженим журнал судового засідання по кримінальному провадженню №496/4585/19 від 08.06.2021 року допиту слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області свідка ОСОБА_22 , а також дослідженим протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 року за участю свідка ОСОБА_22 та ОСОБА_5 та відеозаписом до нього.

Тому суд прийшов до обґрунтованого переконання, що такі твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його невинуватості, те що його обумовили потерпіла, її матір, свідки є обраним способом його захисту та зводяться до прагнення обвинуваченого уникнути відповідальності та покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Як роз`яснено в п. 17 постанови пленуму Верховного Суду УРСР № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, що вирішуються при постановленні вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, стан здоров`я, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває (т.1 а.с. 120), раніше судимий (т.1 а.с. 117-118), за місцем проживання характеризується негативно, вживає алкогольні напої (т.1 а.с. 114, 115), за місцем останнього працевлаштування характеризується позитивно (т.2 а.с.14), є батьком двох малолітніх дітей 2016 та 2017 років (в свідоцтвах про народження вказаних дітей записаний ОСОБА_28 , при цьому законний представник потерпілої не заперечувала ту обставину, що ОСОБА_7 є біологічним батьком цих дітей).

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тому, враховуючи обтяжуючі обставини, зазначені вище, суд дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті за якою кваліфіковані його дії.

Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, вчинення тиску на потерпілу, свідків, законного представника потерпілої, так як вину свою він не визнав та вважає, що вони його обмовляють, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.
16 січня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

Даним законом створено реєстр, до якого на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, вноситься інформація про особу, яка вчинила відповідний злочин.
Частиною 4 ст.374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
На виконання вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд вважає за необхідне в резолютивній частині вироку зазначити рішення про включення інформації про засудження ОСОБА_7 за скоєння злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
Цивільний позов по справі заявлений не був.

Витрати на експертні дослідження відсутні. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання, а саме: з 08.06.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишити попередній - тримання під вартою.

Внести інформацію про ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 4 ст.152 КК України до єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1