Номер провадження: 11-сс/813/691/22
Справа № 522/5429/22 1-кс/522/2932/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора ОСОБА_6 ,
затриманої особи ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
перекладача - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 07.05.2022 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина російської федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК Російської Федерації,

установив:
Зміст оскарженого судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК РФ, до його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що на теперішній час ОСОБА_7 відповідно до законодавства України є особою, яка звернулась за захистом в Україні, а за критеріями ст. 1 Конвенції про статус біженців є шукачем захисту та має права, передбачені Конституцією України та Законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.
Окрім того, 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією. Таке рішення було ухвалене після визнання Російською Федерацією незалежності самопроголошених «ДНР» і «ЛНР» та початком її вторгнення на територію України. Згідно інформації Національної поліції України від 29.04.2022 вказане унеможливлює координацію, організацію та забезпечення співробітництва органів та підрозділів поліції з компетентними органами Російської Федерації у сфері протидії злочинності з використанням можливостей Інтерполу, Європолу, інших міжнародних організацій та структур.
Окрім того, слідчий суддя зауважив, що з аналогічним клопотанням заступник керівника Одеської обласної прокуратури вже звертався до слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси, у задоволенні якого було відмовлено.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на її незаконність та необґрунтованість, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема зазначає наступне:
- слідчим суддею належним чином не враховано те, що Одеською обласною прокуратурою на підставі доручення Офісу Генерального прокурора від 21.04.2020 №19/2-33963-20 проводиться екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до РФ для притягнення до відповідальності. Станом на 12.05.2022 на підставі листа Офісу Генерального прокурора від 18.03.2022 проведення перевірки триває. Офісом Генерального прокурора листом від 02.05.2022 ДСР НП України доручено затримати ОСОБА_7 та доставити його Одеської обласної прокуратури для вирішення питання про застосування екстрадиційного арешту. 04.05.2022, ОСОБА_7 повторно затримано в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України з метою розгляду клопотання про застосування до особи екстрадиційного арешту та доставлено до ІТТ №1 в м. Одесі. ОСОБА_7 розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених п. а ч. 3 ст. 111, п. п. а, в, ч. 3 ст. 126, п. а ч. 3 ст. 171.2, ч. 4 ст. 210, ст. 210.1 КК РФ;
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що відповідно до інформації ГУ ДМС в Одеській обл. від 06.05.2022 ОСОБА_7 станом на травень 2022 перебуває у правовому статусі шукача захисту;
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що відповідно до інформації Департаменту захисту національної державності СБУ від 24.12.2019 ОСОБА_7 перебуває на території України з 2017 року, ніде не зареєстрований, постійного місця проживання не має, джерела доходів протиправна діяльність. На території України використовував підроблені паспорти, а його діяльність створює загрозу забезпечення національної безпеки України і може привести до загострення криміногенної обстановки та порушення громадського порядку;
- слідчим суддею не взято до уваги, що відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введеного в дію Указом Президента України від 21.05.2021 № 203/2021, до ОСОБА_7 застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), в тому числі, заборона в`їзду на територію України;
- слідчим суддею належним чином не враховані положення п.п. b) п. F ст. 1 Конвенції про статус біженців положення цієї конвенції не поширюються на тих осіб, щодо яких є серйозні підстави вважати, що вони вчинили тяжкий злочин неполітичного характеру за межами країни, яка надала їм притулок і до того, як вони були опущені до цієї країн як біженці. Згідно матеріалів запиту про видачу ОСОБА_7 розшукується за вчинення до прибуття на територію України тяжких та особливо тяжких злочинів неполітичного характеру. Правові норми Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не поширюються на шукачів захисту, процедура міжнародного захисту може впливати на заборону висилання іноземців, які є шукачами захисту, а довідка про звернення за захистом в Україні в рамках процедур обмеження волі іноземців не може слугувати підставою для звільнення з СІЗО, ПТПІ, ІТТ тощо;
- на даний час не постає питання про фактичну передачу ОСОБА_7 , крім того, міжнародні договори з питань видачі між Україною та РФ все ще чинні;
На підставі викладеного, прокурор ОСОБА_12 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 підтримала та просила її задовольнити. При цьому, ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи оскаржену ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про невідповідність оскарженої ухвали вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.
Так, з клопотання прокурора ОСОБА_13 вбачається, що Одеською обласною прокуратурою, на підставі доручення Офісу Генерального прокурора від 21.04.2020 №19/2-33963-20, проводиться екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Станом на 12.05.2022, на підставі листа Офісу Генерального прокурора від 18.03.2022, проведення перевірки триває.
Офісом Генерального прокурора листом від 02.05.2022 ДСР НП України доручено затримати ОСОБА_7 та доставити до Одеської обласної прокуратури для вирішення питання про застосування екстрадиційного арешту.
На виконання вищевказаного доручення, у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку, а також наявністю запиту Генеральної прокуратури РФ про видачу, 04.05.2022 повторно затримано у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України громадянина РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу з 17.07.2018 розшукується на міжнародному рівні компетентними органами РФ з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК РФ.
При цьому, під час першого затримання особу ОСОБА_7 встановлено Довідкою форми 85 про результати перевірки дактилоскопічної карти від 02.05.2022 №19/111/17-1.1-13002-2002, відповідно до змісту якої, відбитки пальців рук в дактилоскопічній карті, заповненої на ім`я ОСОБА_7 , ідентичні з електронним зображенням відбитків пальців рук ОСОБА_7 , наданих Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва НП України листом від 29.04.2022 № ІР/2652/22/Р10/5344.
Колегія суддів не погоджується із висновками слідчого судді стосовно відсутності підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу в рамках проведення екстрадиційної перевірки.
В обґрунтування висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя послався на неможливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, з огляду на те, що на даний час останній є особою, яка не підлягає видачі компетентним органам РФ, оскільки перебуває у статусі шукача захисту.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 589 КПК України передбачено, що особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Однак, апеляційний суд звертає увагу, що в даній справі, слідчим суддею не вирішувалося питання щодо наявності підстав для прийняття рішення про видачу особи, а лише розглядалося питання щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу в порядку ст.584 КПК України на стадії проведення екстрадиційної перевірки, яка вочевидь передує прийняттю рішення за запитом про видачу особи (ст.590 КПК України).
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що в ході проведення екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до інформації ГУ ДМС в Одеській обл. від 18.12.2019 та 11.06.2020, громадянин РФ ОСОБА_7 , 22.11.2019 звернувся до управління із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Надалі, наказом ГУ ДМС в Одеській обл. від 16.12.2019 №240 стосовно ОСОБА_7 прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та рішенням ДМС №81-20 від 25.03.2020 ОСОБА_7 визнано біженцем в Україні.
Проте, 25.06.2020, Одеською обласною прокуратурою, на підставі ст. 5, ч.ч. 6, 7 ст. 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» на адресу ДМС направлено клопотання про скасування вищевказаного рішення ДМС, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 повідомив недостовірні відомості, які стали підставою для визнання його біженцем.
Згідно інформації ГУ ДМС в Одеській обл. від 24.06.2021, за результатами розгляду клопотання обласної прокуратури, наказом ДМС №177-21 від 11.06.2021 прийнято рішення «Про скасування рішення про визнання біженцем» стосовно ОСОБА_7 .
Разом із цим, відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті Судової влади України, ОСОБА_7 , 27.07.2021 та 28.07.2021, подав до Окружного адміністративного суду м. Києва позов про визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення ДМС України №177-21 від 11.06.2021 (справа №640/21114/21) та заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію рішення ДМС України від 11.06.2021 №177-21, а також заборонити органам ДМС України вчиняти будь-які дії щодо примусового повернення ОСОБА_7 до РФ та примусового видворення з України.
Згодом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2021 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_7 відмовлено повністю, проте останній оскаржив зазначене рішення суду в апеляційній інстанції, однак станом на теперішній час рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_7 не прийнято.
Відповідно до інформації ГУ ДМС в Одеській обл. від 06.05.2022, посвідчення на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , з 18.06.2021 втратило чинність і підлягає вилученню, а 06.05.2022 ОСОБА_7 документований довідкою про звернення за захистом.
Разом із тим, п.п. b) п. F. ст. 1 Конвенції про статус біженців передбачено, що положення цієї Конвенції не поширюються на тих осіб, щодо яких є серйозні підстави вважати, що вони вчинили тяжкий злочин неполітичного характеру за межами країни, яка надала їм притулок, і до того, як вони були допущені до цієї країни як біженці.
Відповідно до запиту про видачу ОСОБА_7 розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених п. а ч. 3 ст. 111 (умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, з особливою жорстокістю, знущанням та мученнями для потерпілого, із застосуванням предметів, які використовуються в якості зброї, організованою групою), п.п. а, в, ч. 3 ст. 126 (викрадення людини, із застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я, з погрозою застосування такого насилля, з використанням предметів, які використовуються в якості зброї, стосовно двох осіб, організованою групою, яке потягнуло інші тяжкі наслідки), двох злочинів за п. а ч. 3 ст. 171.2 (незаконна організація азартних ігор з використанням ігрового обладнання поза ігорною зоною, організованою групою), ч. 4 ст. 210 (створення злочинної спільноти (злочинної організації) з метою спільного вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, керівництво такою спільнотою (організацією), а також координація злочинних дій, створення стійких зв`язків між різними самостійно діючими організованими групами, розробка планів та створення умов для вчинення злочинів такими групами, розподіл сфер злочинного впливу та злочинних доходів між ними, вчинене особою з використанням свого впливу на учасників організованих груп, вчинене особою, яка займає вище положення у злочинній ієрархії), ст. 210.1 (зайняття вищого положення у злочинній ієрархії) КК РФ, тобто за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, та відповідно до положень ст. 49 КК України строки давності для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказані злочини не спливли.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із доводами прокурора стосовно того, що ОСОБА_7 підпадає під дію положень про виключення, передбачених п.п. b) п. F. ст. 1 Конвенції про статус біженців, оскільки останній розшукується компетентними органами РФ за вчинення, до прибуття на територію України, тяжких та особливо тяжких злочинів неполітичного характеру, тобто останній, по завершенню екстрадиційної перевірки, у разі існування достатніх підстав, підлягає видачі компетентним органам РФ.
За таких обставин, цілком очевидним є той факт, що в межах екстрадиційної перевірки прокурор зобов`язаний був ініціювати питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, в тому числі у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту).
З урахуванням наведеного, ухвалу слідчого судді про відмову в застосуванні запобіжного заходу апеляційний суд визнає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
Розглядаючи клопотання прокурора та вирішуючи питання про достатність підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 ст. 584 КПК України передбачено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
Водночас, ст. 585 КПК України передбачена можливість застосування до особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення її видачі на запит іноземної держави.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на території України з 2017 року, за час перебування до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання на території України, остання адреса: АДРЕСА_1 , має листи-подяки від різних організацій за допомогу військовим України.
Таким чином, протягом тривалого часу, в тому числі і з дати початку екстрадиційної перевірки, ОСОБА_7 не вживав заходів переховування від компетентних органів України та законів України не порушував, а відповідно до листів-подяк здійснював діяльність на користь України.
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання прокурора на сумнівне походження (підробку) вказаних листів-подяк, оскільки прокурор не надав жодного доказу на підтвердження таких обставин.
Більш того, апеляційний суд звертає увагу на факт нагородження ОСОБА_7 відзнакою Президента України «За гуманітарну участь в антитерористичній операцій» серії ВА №00393 (Указ Президента України №54/2016 від 17.02.2016), який на теперішній час не скасований, а тому вважає неспроможними твердження прокурора про те, що зазначена державна нагорода також отримана ОСОБА_7 безпідставно, оскільки погодження кандидатів на відзнаки Президентом України проходить тривалу та прискіпливу перевірку відповідними підрозділами Офісу Президента України. За таких обставин, на даний час, у апеляційного суду відсутні підстави вважати недостовірною інформацію щодо нагородження ОСОБА_7 .
Доводи прокурора стосовно можливого зв`язку ОСОБА_7 з колишнім депутатом Верховної Ради України ОСОБА_14 , який підозрюється у державній зраді, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки окрім особистого міркування щодо існування таких обставин прокурором не надано суду будь-яких доказів.
Що стосується тверджень прокурора щодо використання ОСОБА_7 підроблених паспортів, апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження внесення до ЄРДР відомостей за даним фактом.
Також, колегія суддів критично оцінює доводи прокурора про те, що джерелом доходів ОСОБА_7 на території України є протиправна діяльність, оскільки прокурором не надано жодного допустимого доказу на підтвердження цих обставин. Більш того, вказані твердження прокурора фактично спростовуються повідомленням самого прокурора про те, що за весь час перебування на території України ОСОБА_7 не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.
Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання прокурора, як на доказ протиправної діяльності ОСОБА_7 на території України, на інформацію Департаменту захисту національної державності СБУ від 24.12.2019 року про те, що ОСОБА_7 має статус «злодія в законі» та джерелом його доходів є протиправна діяльність, оскільки за період перебування на території України, а саме з 2017 року по теперішній час відсутні задокументовані факти його причетності до вчинення злочинів на території України.
Таким чином, органами прокуратури не доведено наявність фактів внесення до ЄРДР та повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчинені злочинів передбачених ст.ст. 255, 255-1 КК України.
Водночас, апеляційний суд враховує посилання прокурора щодо застосування відносно ОСОБА_7 , відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введеного в дію Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021, персональні економічні та інші обмеження заходи (санкції), в тому числі, заборону в`їзду на територію України, проте звертає увагу на той факт, що зазначені санкції застосовані у 2021 році, в той час як ОСОБА_7 перебуває на території України з 2017 року.
Що стосується необхідності застосування заходу забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків в рамках екстрадиційної перевірки, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Згідно із ч. 2 ст. 585 КПК України при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Разом із цим, під час вирішення питання стосовно застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту, колегія суддів також враховує те, що 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з РФ, у зв`язку із визнанням РФ незалежності самопроголошених «ДНР» і «ЛНР» та початком її військового вторгнення на територію України.
З урахуванням вищезазначеного, характеристики особи ОСОБА_7 , наявності у нього постійного місця проживання на території України, а також відсутності належних доказів та обґрунтувань щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу екстрадиційного арешту, апеляційний суд вважає за можливе застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 під час проведення екстрадиційної перевірки, яка триває вже більше двох років.
Що стосується доводів сторони захисту відносно незаконного неодноразового затримання ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Колегією суддів встановлено, що правоохоронним органам України на протязі тривалого часу було достеменно відомо про місцезнаходження ОСОБА_7 , однак останнього не затримували, оскільки він був документований відповідною довідкою біженця у Львівській області.
30.04.2022, ОСОБА_7 затримано у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку каналами Інтерполу за вчинення злочинів на території РФ, про що цього ж дня складено відповідний протокол.
Після чого, прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_15 звернувся до слідчого судді Печерського райсуду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 тимчасового арешту.
Натомість, ухвалою слідчого судді Печерського райсуду м. Києва від 02.05.2022 у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора відмовлено.
Однак, 02.05.2022, ОСОБА_7 повторно затриманий в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України з метою розгляду клопотання про застосування до особи екстрадиційного арешту за місцем проведення екстрадиційної перевірки, та 03.05.2022 останній доставлений та поміщений до ІТТ №1 (м. Одеса) ГУНП в Одеській області.
Далі, заступником керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_16 скеровано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі ОСОБА_7 , за наслідками розгляду якого ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 04.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання.
В подальшому, заступником керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_16 зазначену вище ухвалу слідчого судді від 04.05.2022 оскаржено в апеляційному порядку, але за результатами розгляду апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.
Однак, 04.05.2022, ОСОБА_7 повторно затримано в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України з метою розгляду клопотання про застосування до особи екстрадиційного арешту за місцем проведення екстрадиційної перевірки, та цього ж дня доставлено та поміщено до ІТТ № 1 (м. Одеса) ГУНП в Одеській області.
Згодом, заступником керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_16 скеровано до суду чергове клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі ОСОБА_7 , за наслідками розгляду якого було постановлено оскаржену ухвалу.
Зазначені обставини, з урахуванням невжиття тривалий час в межах екстрадиційної перевірки заходів щодо затримання ОСОБА_7 та подальша активізація правоохоронного органу в цьому питанні, зокрема неодноразові затримання в рамках однієї справи за наявністю фактично однакових обставин, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність у органу прокуратури раціонального підходу щодо доцільності неодноразових затримань ОСОБА_7 , в тому числі з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Карпенко проти України (заява №23361/15).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із покладанням відповідних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, для забезпечення подальшої його видачі.
З урахуванням того, що даним судовим рішенням апеляційний суд застосовує до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а останній на теперішній час затриманий саме з метою забезпечення розгляду клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), останній підлягає негайному звільненню з-під варти.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 584, 585 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 07.05.2022 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт).

Застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

2) повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання;

3) не виїжджати за межі України.

Строк дії ухвали апеляційного суду, в частині покладення обов`язків на ОСОБА_7 , становить до 20.07.2022 включно.

У зв`язку із обранням ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, звільнити його з-під варти в залі апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4