Номер провадження: 11-кп/813/875/22
Справа № 504/375/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, українця за національністю, з середньою (спеціальною) освітою, одруженого, інваліда ІІ групи, офіційно працюючого старшим водієм ПАТ «Ексімнафтопродукт», має відкриті водійські категорії В; С; Е, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000973 від 16.10.2019року

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом
Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили вироком суду не обирався.
Вироком суду скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 року, а також вирішено питання про долю речових доказівта судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, 16.10.2019 року, приблизно о 13:00 год., в світлий час доби, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух на ділянці 21 км автодороги М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» в Лиманському районі Одеської області, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи необережно, грубо проігнорував вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та пунктів 1.5, 11.4 Правил дорожнього руху України.
Порушення виразилося в тому, що в зазначений день та час, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух на ділянці 21 км автодороги М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з боку м. Одеси в напрямку с. Олександрівка в Лиманському районі Одеської області, на якій організовано двосторонній рух та яка має по дві смуги для руху в одному напрямку. Проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на безпечність своїх дій при виконанні маневру повороту ліворуч в невстановленому для цього місці та під час зміни напрямку руху ліворуч, водій ОСОБА_9 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а саме тому, що попереду в зустрічному напрямку в лівому ряду вищевказаної автодороги здійснював рух автобус «ГАЛАЗ 3207.05», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому перебували пасажири.
Продовжуючи маневрування із лівого ряду на зустрічну смугу руху та виїжджаючи на горизонтальну дорожню розмітку 1.3, яку перетинати забороняється, створюючи тим самим для інших учасників руху аварійну ситуацію, водій ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення переважно лівою бічною частиною кузову керованого ним автомобіля «ГАЗ 2410» із передньою лівою частиною кузову автобусу «ГАЛАЗ 3207.05». Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ГАЗ 2410» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть на місці ДТП.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ГA3 2410» ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита травма голови: садна голови; закрита травма тулуба: перелом правої ключиці; перелом грудини поміж 3-м і 4-м ребрами; переломи 2-7-го правих ребер по середньо ключичній та 2-11-го лівих ребер поміж передньою та середньою пахвовими лініями; надриви та розриви легень; крововилив біля воріт печінки; крововиливи біля судинних ніжок обох нирок; закрита травма кінцівок: синець лівого передпліччя; синець лівої кисті; садна лівої кисті; садно в ділянці лівого колінного суглоба; синець лівої гомілки; перелом правої променевої кисті; перелом лівої малогомілкової кисті.
Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявної у неї травмою у вигляді перелому правої ключиці, перелому грудини поміж 3-м і 4-м ребрами, надрив та розрив легень, переломів 2-7-го правих ребер по середньо ключичній та 2-11-го лівих ребер поміж передньою та середньою пахвовими лініями, перелому правої променевої кисті, перелому лівої малогомілковою кисті. Безпосередньою причиною смерті з`явилося ускладнення травми - шок.
Допущені водієм ОСОБА_12 порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та п.п. 1.5, 11.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, посилається на безпідставність не призначення обвинуваченому судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор стверджує на неврахування судом першої інстанції наслідків вчиненого злочину, що унеможливлює призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор просить частково скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортири засобами, строком на 2 (два) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 (три) роки. В іншій частині прокурор просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував вчинення ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та не заперечував проти розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що районним судом призначено покарання, яке за своєю м`якістю не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, районний суд вірно відніс визнання обвинуваченим вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, районним судом не встановлено.
Також районний суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , вірно врахував наявність у останнього постійного місця реєстрації та проживання, те, що він щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдані збитки, раніше не судимий, позитивно характеризується, офіційно працевлаштований, є інвалідом ІІ групи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, що визнано судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що районним судом не вмотивовано рішення щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та лише вказані підстави, які враховані судом для застосування ст. 75 КК України.

Апеляційний суд відхиляє вище вказані доводи та вважає, що районним судом при призначені ОСОБА_8 покарання вірно враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, фактично спричинені наслідки злочину, особу обвинуваченого, а також позицію потерпілої, яка до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру не має.

Обвинувачений ОСОБА_8 апеляційному суду пояснив, що основним видом його діяльності є керування автомобілем, для здійснення якої використовується транспортний засіб, а тому наявність у ОСОБА_8 транспортного засобу та права керувати транспортними засобами є єдиним джерелом його доходу та забезпечення належного існування його сім`ї, також зазначив що він є інвалідом ІІ групи, його дружина має інвалідність та автомобіль використовується для доставлення останньої до лікарні, в зв`язку з цим наявність у ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами забезпечить його належне існування та можливість надання своєчасної допомоги йому та його дружині.

Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду, що до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру не має, просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом.

Зазначені обставини прокурором в апеляційному суді спростовано не було. Крім цього прокурор не заперечував проти наявності вказаних обставин, а лише зазначив, що вони не були зазначені у вироку районного суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що виправлення ОСОБА_8 , можливе без відбування покарання, без призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винуватим у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням до нього дії ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскарженого вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок районного суду без змін.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив
Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4