Справа № 438/22/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/796/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 16.08.2022 року у кримінальному провадженні № 0000050 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 311 КК України, щодо продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
за участю :

обвинуваченого - ОСОБА_7

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 16.08.2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» строком до 24 жовтня 2022 року включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124050 грн. 00 коп., після внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

Захисник просить скасувати дану ухвалу та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі без змін тримання під вартою - то зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною.

Свої вимоги адвокат мотивує тим, що ОСОБА_7 володів наркотичними засобами виключно для власного споживання і у справі відсутні підтвердження його провини за ч.1 ст. 307 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник покликається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є явно перебільшеними так, як прокурор в судовому засіданні не довів, що обвинувачений переховуватиметься від суду виключно через вид та розмір можливого покарання. Свідки по справі вже допитані, крім легендованої особи, персональні дані якої обвинуваченому невідомі, а тому вплинути на будь кого з учасників процесу у ОСОБА_7 немає можливості. Також прокурор не довів можливість вчинити обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Апелянт зазначає, що суд інстанції не взяв до уваги соціальні зв`язки обвинуваченого та наявність у нього сім`ї.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, з моменту взяття його під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися. При цьому суд оцінив сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд врахував, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ОСОБА_7 , як особистість характеризується наступним чином: не має постійного місця роботи чи навчання, на життя заробляв незаконним збутом наркотичних засобів наркозалежним особам на території м. Борислава; раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, перебував у розшуку під час досудового розслідування через переховування від органів досудового розслідування, негативно характеризується за місцем проживання. Зазначені обставини вказують на відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_7 , його стійку антисоціальну направленість, небажання стати на шлях виправлення та безсумнівно доводять ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому, а також переховування від органів досудового розслідування та суду, так як в минулому ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності.

Все це дало суду першої інстанції підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Відтак, суд дійшов переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, в апеляційній скарзі заявляв клопотання про здійснення судового розгляду за його участю в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, що судом було забезпечено, однак з технічних причин зі сторони апелянта відеозв`язок не відбувся.

Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився але подав клопотання у якому просить апеляційний суд розглянути справу за його відсутності, заперечивши проти задоволення апеляційних вимог.

Колегія суддів вважає за можливе, з врахуванням положень ст. 422-1 КПК України, розглянути апеляційну скаргу за відсутності захисника обвинуваченого та прокурора, які належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги його захисника, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 дотримався та врахував положення вищенаведених норм процесуального закону дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених.1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 311 КК України,за які передбачено покарання зокрема у виді позбавлення волі строком до 8 років.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених статтею 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Відтак, суд першої інстанції дійшов переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження. При розгляді справи судом не встановлено обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, такий виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню його від суду, тобто підстави для продовження запобіжного заходу виді тримання під вартою не відпали.
Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, з посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, і посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що підозра є необгрунтованою за ч.1 ст. 307 КК України не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, а покликання на те, що а прокурором не доведено факт можливого переховування ОСОБА_7 органів досудового розслідування та суду виключно через вид та розмір міри покарання за злочин за ч.1 ст. 307 КК України не спростовують правильність прийнятого рішення.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.
Розмір застави у справі визначений у відповідності до вимог чинного законодавства.
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 26.08.2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 24 жовтня 2022 року включно з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: