печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9664/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року у кримінальному провадженні №0001041 від 10.06.2020.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001041 від 10.06.2020 закінчився і кримінальне провадження підлягає закриттю, відповідно підстав для подальшого застосування арешту не має.

У судове засідання прокурор не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином, подав до суду письмові пояснення та заяву про розгляд клопотанняя у його відсутність. щодо задоволення клопотання не заперечував.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів убачається, що слідчими Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001041 від 10.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 накладено арешт на:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 ;

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2022 клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про продовження строку досудового розслідування № 0001041 залишено без задоволення.

Зі змісту поданих прокурором пояснень, вбачається, що 14.02.2022 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001041 від 10.06.2020 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001041 від 10.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 накладено арешт на:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 ;

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2022 клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про продовження строку досудового розслідування № 0001041 залишено без задоволення.

14.02.2022 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001041 від 10.06.2020 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 протоколу 11 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказане вище свідчить, що підстави, які слугували для накладення арешту на майно заявника на даний час відпали, враховуючи, що кримінальне провадження № 0001041 від 10.06.2020 закрито, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.06.2021 у кримінальному провадженні № 0001041 від 10.06.2020, власником якого є ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2 ), а саме :

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 ;

- машиномісце за адресою: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9а, машиномісце (гараж) № НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1