КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3030/21 Провадження № 11-кп/824/2132/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення «Viber» провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000587 щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, ,

за участю прокурора ОСОБА_8
зазисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовженострок тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 квітня 2022 року включно.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.
Апелянт вказує на те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначив про існування такого ризику, як можливість перешкоджання обвинуваченим судовому провадженню іншим чином, що не охоплювалось заявленим прокурором клопотанням про продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою.
Поряд з цим захисник також звертає увагу на те, що потерпілі у цьому кримінальному провадженні не мають жодних претензій до обвинуваченого, крім того, у судовому засіданні яке відбулось 13 січня 2022 року законний представник потерпілої підтвердив відсутність будь-яких майнових чи моральних претензій, пояснивши, що він розуміє причини дій обвинуваченого, які були спрямовані на донесення до потерпілих недопустимості їх дій в силу їх віку та необхідності поваги до старших.
Також апелянт вказує на те, що судом першої інстанції допитані всі законні представники, а також двоє із трьох заявлених стороною обвинувачення свідків, які дали суперечливі та взаємовиключні один одному показання, що вказує на відсутність в обвинуваченого мотивів впливати як на потерпілих так і на свідків.
Що стосується ризику можливості вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, то як вважає захисник, їх запобігання можливе і без утримання обвинуваченого під вартою з огляду на наявність офіційного місця реєстрації та можливості слідкування за його пересуванням за допомогою електронного засобу контролю.
Також, як вважає апелянт, поза увагою суду залишились характеризуючі дані ОСОБА_7 , який раніше не судимий, до іншого виду відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, а також має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання: на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку та малолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 .
Захисник зазначає, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою немотивоване, прокурором не наведено обставин, які б свідчили про те, що ризики, які існували раніше, не зменшились, а також що існують нові ризики.
Таким чином, як підсумовує апелянт, в даному кримінальному провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а тому вважає, що цілодобовий домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.
Від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також судом враховано наявність в обвинуваченого обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності є підставою для продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .Таке судове рішення, незважаючи на умови воєнного стану, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив ризики, які не були наведені прокурором у клопотанні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України.
Щодо доводів захисника про те, що ризик впливу на свідків відсутній, оскільки, як вважає захисник, двоє з трьох свідків сторони обвинувачення вже були допитані у судовому засіданні, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, як зазначив сам захисник, не всі свідки допитані під час судового провадження.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи захисника про те, що надані свідками показання є суперечливими, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
Водночас апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 раніше несудимий, має постійне місце проживання, має на утриманні батьків пенсійного віку та малолітню донькуне можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року, якою серед іншого продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, а саме до 21 квітня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4