Провадження 1-в/193/133/22
У Х В А Л А
іменем України

18 липня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,
В С Т А Н О В И В:
03 травня 2022 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, яке він відбуває в ДУ «Софіївська ВК (№ 45)»,
Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що засуджений характеризується посередньо, став виконувати роботу сумлінно, через що він має наміри представити його для заохочення за підсумками ІІІ кварталу. При цьому відмітив, що у ІІ кварталі за підсумками свої роботи останній ще не заслуговував на заохочення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що засуджений не довів своє виправлення, немає заохочень, має шість стягнень, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, що свідчить про відсутність умов для умовно-дострокового звільнення.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше засуджений вироком від 05.03.2018 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч.2, 263 ч.1, 309 ч.1, 309 ч.2, 197-1 ч. 4,ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75,76 п.п. 1,2 ч. 1, 76 п. 2 ч. 2 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Апеляційний судом Дніпропетровської області від 11.06.2018 вирок від 05.03.2018 в частині призначення покарання скасовано. Призначено покарання за ст. 185 ч. 2, ч. 4 ст. 197-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Знову засуджений вироком від 26.06.2018 Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 3- 185 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до даного покарання не відбутої частини покарання за вироком від 05.03.2018 та остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців.
Вироком від 01.10.2018 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим призначений вироком від 26.06.2018 та остаточно призначено покарання до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
05.11.2018 знову засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначеним покарання за вироком від 01.10.2018 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Засуджений 06.12.2018 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.
Крім того, останній раз був знову засуджений 19.03.2020 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку: 11.05.2018, кінець строку 11.11.2022.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачаються із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 14.05.2018. Під час утримання в «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» характеризувався негативно, допускав порушення вимог режиму утримання за що мав три стягнення, заохочень не мав.

В подальшому з 09.04.2020 міру покарання продовжив відбувати у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», де за час відбування покарання характеризувався також негативно. Систематично допускав порушення вимог режиму відбування покарання, навичок свідомого дотримання режиму відбування покарання не набув, потребує контролю з представників адміністрації за поведінкою. Мав три стягнення, заохочень не мав.

У взаємовідносинах з іншими засудженими буває конфліктний. За станом здоров`я засуджений є працездатний, при виконанні дорученої роботи недбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіку, до їх виконання ставиться посередньо. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, однак реагує на них формально. Зарахований до програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», соціально-корисної активності не виявляє. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування.
Аналізуючи матеріали особової справи вбачається, що ОСОБА_5 був неодноразово засуджений за вчинення тяжких злочинів проти власності, з корисливих мотивів, крім того вчиняв зазначені злочини систематично починаючи з 2016 року по 2018 рік, за що був дев`ять разів засуджений до реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі. Крім того вбачається, що поведінка засудженого на протязі всього часу відбування покарання була негативною, сам засуджений схильний до створення конфліктних ситуацій, що підтверджено відповідними матеріалами справи, і за що на нього було двічі накладено стягнення, існування вказаних обставин свідчать про відсутність позитивної динаміки виправлення засудженого, відсутіність сумлінної поведінки та ставленням до праці, і взагалі засуджений не намагається досягти мети виправлення, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення.
Вивчивши відомості про особу засудженого та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого, яка так і залишилася негативною протягом всього строку відбування покарання, відсутністю за час відбування покарання заохочень, при цьому засуджений за станом здоров`я є працездатним, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що своєю поведінкою засуджений не довів свого виправлення, тому він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а відтак у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.
Окрім цього слід зауважити, що ОСОБА_5 переважну більшість своїх судимостей має через вчинення крадіжок. До свого засудження ОСОБА_5 ніде не працював, своєї сім`ї не створив, з рідні залишилися у нього лише тітка та дядько, саме з останнім він проживав до позбавлення волі.
З урахуванням цих обставин через призму введеного в Україні воєнного стану, що призвело до зниження попиту на ринку праці та залишення мешканцями Дніпропетровської області для свого порятунку власного житла без належного нагляду, за відсутності у засудженого сталих та міцних соціальних зв`язків, які б стримували та підтримували його на початковому етапі після звільнення, суд вважає, що такі обставини можуть спонукати/змусити засудженого вчиняти нові злочини проти власності.
На підставі ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1