Дата документу 12.09.2022 Справа № 554/2129/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.09.2022 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Прокурор звернувся до суду з клопотанням , посилаючи на те, що Слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 28.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до наказу в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби України, № 67-о від 17.08.2021 з 17.08.2021 прийнята на роботу та призначена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Полтава» Полтавської митниці.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_4 являється працівником правоохоронного органу, та згідно частини 2 статті 19 Конституції України на неї покладено обов`язки діяти лише в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією України та законами України.

Встановлено, що 27.03.2022 близько 12 години 10 хвилин в світлий час доби без опадів, при денному освітленні, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Раїси Кириченко, яка має по дві смуги руху у кожному напрямку, з боку вулиці Європейської у напрямку до вулиці Остапа Вишні, керуючи автомобілем «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , рухалася водій ОСОБА_4 .

У цей час, поблизу зупинки громадського транспорту «Лтава», на проїзну частину вийшов пішохід ОСОБА_5 , який почав перетинати проїзну частину вулиці Раїса Кириченко зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , у межах нерегульованого пішохідного переходу, що позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» Розділу 33 Правил дорожнього руху України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху України.

В момент наближення водія «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , до нерегульованого пішохідного переходу, поруч із ним в попутному напрямку у межах крайньої лівої смуги для руху по вулиці Раїси Кириченко у напрямку до вулиці Остапа Вишні, рухався автомобіль «Volkswagen Tiguan», номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, що визначений дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», надавши перевагу у русі пішоходу, оскільки по даному пішохідному переходу рухався пішохід ОСОБА_5 .

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 рухалася у межах крайньої правої смуги для руху по вулиці Раїси Кириченко з боку вулиці Європейської у напрямку до вулиці Остапа Вишні та вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який в той час перетинав проїзну частину вулиці Раїси Кириченко по нерегульованому пішохідному переходу.

Автомобіль «Volkswagen Tiguan», номерний знак НОМЕР_2 , до моменту наїзду на пішохода автомобілем «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , рух не відновлював.

Таким чином, рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не надала переваги в русі пішоходу, тим самим порушив вимоги п. п. 18.1., 18.4., 10.1 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

виїхала на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля у праву частину тіла та голови пішохода ОСОБА_5 .

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 314 від 29.04.2022, у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з формуванням вогнища забою лобних ділянок і лівої потиличної ділянки; перелому лобної кістки справа з переходом на основу черепа (медіальна та верхня стінка правої орбіти) і стінки лобної пазухи справа, пластинчастої субдуральної гематоми лівої скроневої ділянки з розвитком субарахноідального крововиливу та забійно-рваної рани м`яких тканин лобної ділянки і гематоми м`яких тканин обличчя справа; закритого лінійного перелому переднього відрізка ІХ-го ребра справа і саден шкіри ділянок колінних суглобів, які утворились від дії тупих предметів та можливо в строк і за обставин вказаних в постанові і представленій медичній документації та які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя (п. 2.1.2;2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-22/6023-ІТ від 25.05.2022, у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Koleos» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинна була діяти згідно вимог п. п. 10.1., 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п. п. 10.1., 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Koleos», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом виконання п. п. 10.1., 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.

02.08.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Полтава, громадянку України, українку, з вищою освітою, вдову, маючу на утриманні малолітню дитину, головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Полтава» Полтавської митниці, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до довідки № 309378411 ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0, 0053 га, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:002:0160.

Відповідно до довідки № 309377790 ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , площею 47,1 м. кв., реєстраційний номер 21388600.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

На даний час прокурором підготовлено цивільний позов щодо відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого у медичному закладі.

Крім того, стороною обвинувачення за клопотанням потерпілого призначено і на даний час проводиться судова психологічна експертиза щодо визначення розміру заподіяної моральної шкоди, оскільки в подальшому потерпілим планується заявлення цивільного позову.

Незастосування арешту щодо майна підозрюваного на даному етапі досудового розслідування може призвести до неможливості в подальшому забезпечити виконання покарання в цій частині та може перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.

Крім того, з метою забезпечення арешту майна підозрюваного, яке не є тимчасово вилученим майном, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання про його арешт може розглядатися без повідомлення підозрюваного, його захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Орган досудового розслідування вважає, що враховуючи той факт, що підозрювана ОСОБА_4 , маючи можливість вільно розпоряджатись належним їй майном, може вжити заходів для його реалізації третім особам з метою перешкоджання стороні обвинувачення забезпечити відшкодування заподіяної кримінальним правопорушення шкоди.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій прохав клопотання задовольнити, та розглянути клопотання у його відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту, вказаного в клопотаннях сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягаює задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюванійІлієвій- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 , площею 47,1 м.кв., реєстраційний номер 21388600, та земельну ділянку площею 0,0053 га, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:002:0160 з позбавленням права розпоряджатися вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1