Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/175/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 119 (98) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001114 за апеляційною скаргою прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2020, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Моздок, Північної Осетії, українку, громадянку України, з професійно-технічною освітою, не працюючу, вдову, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В порядку ст.100 КПК України визначено питання речових доказів.
ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні вбивства, вчинене через необережність, за наступних обставин.
06.11.2018 року близько 17.00 год. ОСОБА_8 перебувала разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник побутовий конфлікт у ході якого в коридорі, знаходячись в положенні обличчям до обличчя, ОСОБА_8 нанесла кухонним ножем, який тримала в правій руці, один тичковий удар знизу в область живота ОСОБА_10 . У результаті зазначених дій ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення. У подальшому, потерпілий ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
В апеляційній скарзі прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Постановити новий вирок, яким дії обвинуваченої ОСОБА_8 перекваліфікувати на ч.1 ст.115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Сторона обвинувачення вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковано вірно.
Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою, що під час сварки обвинувачена нанесла кухонним ножем потерпілому ОСОБА_10 один тичковий удар з низу в область живота внаслідок чого настала смерть потерпілого. Тобто, не взято до уваги, що ОСОБА_8 достовірно знала про достатній рівень леза і властивості ножа, та свідомо направила удар в область живота потерпілого.
У контексті даного кримінального правопорушення, умисне нанесення удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя - з огляду на його локалізацію, механізм нанесення та поведінку підсудної після вчинення злочину. Зокрема, нанесення, під час сварки, одного удару ножем саме у життєво важливий орган людини - знизу в область живота потерпілого, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому, адже після нанесення удару підсудна ОСОБА_8 сховала ніж та покинула місце вчинення кримінального і правопорушення, обґрунтовано має бути оцінено судом, як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Натомість, суд першої інстанції зазначив, що органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст.115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Судом не враховано те, що вбивство через необережність необхідно відмежовувати від вбивства з непрямим умислом, коли винний, передбачаючи можливість настання смерті, свідомо її допускає. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого в даному випадку від його поведінки, не бажаючи разом із тим злочинного наслідку або байдуже ставлячись до його настання. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок винного на випадковість, «навмання», а не на конкретні обставини.
Не погоджуючись із кваліфікацією судом дій підсудної за ч.1 ст.119 КК України прокурор вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України з огляду на таке: з ножем підсудна цілеспрямовано під час сварки перебувала на кухні і обернулася з ним обличчям до потерпілого з метою продовження сварки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №921 від 27.11.2018 встановлено, що удар наносився з достатньою силою, щоб викликати наявні пошкодження. Крім того, згідно з висновком експерта від 24.01.2019 локалізація та механізм тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_10 , може відповідати механізму на який вказує ОСОБА_8 під час слідчого експерименту. Також із допиту свідків вбачається, що потерпілий та підсудна, проживаючи разом, систематично сварились, що свідчить про вчинення злочину на ґрунті неприязних стосунків. Викладене, а також та обставина, що підсудна нанесла удар ножем в область життєво важливих органів потерпілого, свідчить про те, що підсудна свідомо допускала настання смерті потерпілого.
Тобто підставами для висновку про умисел на позбавлення життя потерпілого є поведінка підсудної, що передувала події злочину, у тому числі перед його безпосереднім вчиненням, зокрема, продовження сварки після того, як підсудна взяла знаряддя злочину - ніж та його тримання у безпосередній близькості від тіла потерпілого, та механізм нанесення тілесного ушкодження, що стало причиною смерті.
Так, судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність. Однак, відповідно до встановлених обставин кримінального провадження та пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення її дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, характер вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч.1 ст.119 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду без зміни.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини вчиненого та виніс законний, обґрунтований вирок.
Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення; думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченої, дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, вивчення письмових матеріалів кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню не дотримано в повному обсязі.

Пунктом 2 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається з оскаржуваного вироку, 06.11.2018 року близько 17.00 год. ОСОБА_8 перебувала разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник побутовий конфлікт у ході якого в коридорі, знаходячись в положенні обличчям до обличчя, ОСОБА_8 нанесла кухонним ножем, який тримала в правій руці, один тичковий удар знизу в область живота ОСОБА_10 . У результаті зазначених дій ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: рани верхнього відділу живота, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням брюшини, шлунково-поперечно-ободової зв`язки, нижньої порожнистої вени, клітчатки у верхнього полюса правої нирки з крововиливом у підлягаючі м`які тканини по ходу раньового каналу, 1000 мл. рідкої крові та її згустків у черевній порожнині, шок, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення. У подальшому, потерпілий ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Причиною смерті ОСОБА_10 є гостра крововтрата (шок), розвинута як наслідок проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням нижньої порожнистої вени.

Так, за висновком суду першої інстанції ОСОБА_8 вчинила вбивство, вчинене через необережність, та кваліфікував її дії за ч.1 ст.119 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, встановивши факт смерті потерпілого, дійшов до помилкових висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як не дотримався вимог п.2 ч.1 ст.91 КПК України. Зокрема не встановив мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, а тому не правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 .

Зокрема, суд першої інстанції в основу вироку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ст.119 КК України, поклав показання:

- потерпілої ОСОБА_11 , яка у судове засідання не з`явилася за станом здоров`я, проте подала суду заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що матеріальних і моральних претензій до обвинуваченої не має, бажає щоб кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрили (т.1, а.с.27).

- свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є депутатом Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. 06.11.2018 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 на подвір`ї їх домоволодіння відбулася сварка, після якої тіло ОСОБА_10 виявили на подвір`ї. Свідком події не був. ОСОБА_8 і ОСОБА_10 відомі йому, як мешканці с. Федорівка, які виховували трьох дітей. ОСОБА_10 працював зварювальником у м. Кропивницький і вів нормальний спосіб життя до поки не вживав алкогольні напої. Після вжиття спиртного змінювався у своїй поведінці, ставав агресивним і ревнивим, свою агресію виплескував на дружині та дітях. Останнім часом, до події 06.11.2018 року, він бачив ОСОБА_10 з ознаками сп`яніння близько трьох днів на тиждень, особисто разів шість викликав дільничного працівника поліції щоб заспокоїти останнього. Був свідком, як ОСОБА_8 разом із дітьми тікала з дому від ОСОБА_10 , який вів себе неадекватно та розкидав речі на дітей, а тому був змушений звернутися до поліції. Зі слів односельців ОСОБА_10 бив свою дружину. ОСОБА_8 характеризується позитивно, веде господарство, доглядає дітей. Крім того, ОСОБА_8 зверталася до сільської ради зі скаргами на поведінку ОСОБА_10

- свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він виконує обов`язки старости Федорівського старостинського округу Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Свідком події 06.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , не був. Про обставини події дізнався від працівника поліції, який повідомив, що ОСОБА_8 зарізала чоловіка. Під час спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до них часто приїзжав на виклик дільничний інспектор поліції, оскільки мали місце сімейні сварки. Знав ОСОБА_10 близько 5-6 років, останній працював зварювальником у м. Кропивницький і був на хорошому рахунку, як спеціаліст, вів нормальний спосіб життя, проте після вживання алкоголю не керував своїми діями та був агресивним. Помічав ОСОБА_8 зі слідами побоїв. За час знайомства, бачив ОСОБА_10 з ознаками сп`яніння близько 5-6 разів, а також ОСОБА_8 приблизно стільки ж зверталася до сільської ради зі скаргами на поведінку чоловіка. Реагували на звернення, викликали ОСОБА_10 на комісію, вели роз`яснювальні бесіди, ОСОБА_10 коли перебував у тверезому стані все розумів, вів себе нормально, розкаювався.

- свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та є сусідом сім`ї ОСОБА_15 . У вечірній час 06.11.2018 року перебував вдома, як до нього додому прибігли ОСОБА_8 та її троє дітей. ОСОБА_8 перебувала у стресовому стані, плакала, діти також були шоковані та плакали, вони не могли пояснити, що відбувається. Згодом ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_10 відштовхнув свою матір і кинувся на неї, а вона у цей час тримала у руці ніж і вдарила чоловіка ножем у живіт. ОСОБА_8 та діти залишилися у нього в будинку, а він пішов до їх домоволодіння. Зайшовши на подвір`я побачив матір ОСОБА_10 , яка стояла на території домоволодіння, а ОСОБА_10 лежав на подвір`ї та на його майці були сліди крові, рана з правої сторони тулуба. Перевірив пульс, проте пульсу вже не було. Коли приїхала швидка медична допомога він повернувся додому. Через деякий час, ОСОБА_8 забрали з його будинку працівники поліції, а дітей забрала її сестра. Сім`ю ОСОБА_15 знає 7-8 років, останні 2 роки між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були часті сварки, приблизно з того часу ОСОБА_10 періодично зловживав спиртними напоями. За неділю півтори до події ОСОБА_10 ганяв всю сім`ю, зчинив ґвалт, а тому він вийшов на вулицю заспокоїти його. ОСОБА_8 із дітьми часто тікали до нього додому від ОСОБА_10

- свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та є сусідом сім`ї ОСОБА_15 . Осінню 2018 року у вечірній час перебував разом із дружиною вдома та побачив мерехтіння світла від проблискових маячків, а тому вийшов на вулицю, де до нього підійшла матір ОСОБА_10 , яка просила відвести її сина в лікарню, однак працівник поліції повідомив, що ОСОБА_10 на той час вже помер. За час спільного знайомства, більше спілкувався з ОСОБА_10 , останній був нормальною людиною, вів господарство, працював і доглядав дітей, проте мав запальний характер і був емоційним. Також інколи помічав, як ОСОБА_10 йшов по вулиці з ознаками сп`яніння. ОСОБА_8 не бачив з ознаками сп`яніння. Сім`я ОСОБА_15 була нормальною, мали місце сварки, більше чув, як свариться ОСОБА_10

- свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Проживали з сім`єю ОСОБА_15 поряд по сусідству, мали дружні відносини, що навіть не мали спільного паркану між подвір`ями. Разом із ОСОБА_10 майже щодня вживали горілку та дивилися телевізор, випивали близько пляшки (0,5л.). 06.11.2018 року о 17.10 год. йшов до магазину по горілку та закуску, а коли повертався додому його обігнав автомобіль швидкої допомоги, який зупинився біля будинку ОСОБА_10 . Зайшовши на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 помітив тіло останнього на землі, слідів крові не бачив, поряд стояв лікар, який повідомив, що ОСОБА_10 помер. Також на подвір`ї перебувала ОСОБА_8 , яка сказала йому: « ОСОБА_18 , я цього не хотіла! Як би не я його, то він мене!». Крім того, він був свідком, як ОСОБА_10 3-4 рази погрожував вбити ОСОБА_8 і дітей, ревнував її постійно. ОСОБА_10 був нормальним чоловіком коли перебував у тверезому стані, а як вип`є горілки змінювався в поведінці, ставав агресивним, погрожував дружині та дітям. ОСОБА_8 досить часто ходила з побоями, які приховувала за косметикою. ОСОБА_8 хороша жінка, виховує та доглядає дітей, веде нормальний спосіб життя, алкоголь не вживала.

- свідка ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 знає з 2012 року. З останньою разом працювали в готелі «Хутір» у с. Федорівка Кропивницького району Кіровоградської області. ОСОБА_10 поводився агресивно по відношенню до своєї дружини ОСОБА_8 , неодноразово спричиняв сварки, навіть приходив конфліктував на робочому місці дружини, а тому ОСОБА_8 була змушена звільнитися з роботи. Одного разу ОСОБА_8 разом із дітьми прийшли до неї додому тікаючи від ОСОБА_10 та прожили в неї вдома 4 доби. ОСОБА_10 перебуваючи у стані сп`яніння приходив, близько 22.00 год., до її будинку, де кричав і вимагав щоб жінка з дітьми вийшла до нього. Діти боялися батька, були налякані, не хотіли спілкуватися з батьком. ОСОБА_10 пішов тільки після того, як вона пригрозила зателефонувати своєму чоловіку, який також працював в готелі «Хутір» охоронником і був у ту ніч на роботі. Приблизно через три місяці, після звільнення, вона посприяла поверненню ОСОБА_8 до роботи прибиральницею. Свідком події 06.11.2018 року не була.

- свідка ОСОБА_20 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_8 . Між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 останнім часом часто були конфлікти та сварки, рукоприкладство та насильство в сім`ї з боку ОСОБА_10 . ОСОБА_8 разом із дітьми та особистими речами тікали від ОСОБА_10 до неї додому. Діти не хотіли жити з батьком, боялися його. ОСОБА_8 хотіла розлучитися з ОСОБА_10 , однак останній не давав згоду. ОСОБА_8 хороша людина, веде господарство, виховує трьох дітей, діти доглянуті, охайні. ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями, вів себе агресивно по відношенню до дітей і дружини, змусив дружину звільнитися з роботи та примушував забрати заяву, яку ОСОБА_8 подала до дільничного інспектора поліції на ОСОБА_10 . Свідком події 06.11.2018 року не була, відомо зі слів старшої доньки ОСОБА_21 , що ОСОБА_10 перебуваючи в стані сп`яніння розпускав руки до її бабусі та матері, між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 відбулася сварка, ОСОБА_21 забрало молодшого брата Арсенія та вибігла в інше приміщення, а потім вони з матір`ю побігли до сусіда.

- свідка ОСОБА_22 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 і ОСОБА_10 знає з 2012 року. З ОСОБА_8 разом працювали в готелі «Хутір» у с. Федорівка Кропивницького району Кіровоградської області. ОСОБА_8 хороша людина, працьовита, виховує трьох дітей, діти доглянуті, охайні. ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого вів себе неадекватно, ревнував жінку та вчиняв скандали. Дізнався про насильство в сім`ї ОСОБА_15 коли побачив на тілі ОСОБА_8 синці, остання повідомила, що тілесні ушкодження, то домашні проблеми, потім почали поширюватися чутки по селу, що ОСОБА_10 б`є свою дружину. Зверталися до поліції та сільської ради з приводу домашнього насильства зі сторони ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_8 . Він особисто проводив бесіди з ОСОБА_10 з приводу поведінки останнього, однак останній не реагував, вважає, що ОСОБА_10 мав залежність від вживання алкоголю. Свідком події 06.11.2018 року не був.

- свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є хресним батьком доньки ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , знає їх сім`ю досить давно. ОСОБА_8 хороша людина, нічого поганого про неї сказати не може, діти доглянуті. ОСОБА_10 часто випивав спиртні напої, бив дружину та ревнував її, а тому не давав ОСОБА_8 працювати. Зверталися до поліції з приводу домашнього насильства зі сторони ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_8 і дітей. Розмовляв із ОСОБА_10 про його поведінку, проте той не реагував. Про події 06.11.2018 року дізнався від ОСОБА_20 , яка телефоном повідомила, що ОСОБА_8 вбила ОСОБА_10 . Того ж дня, приїхав на місце події, де дізнався, що ОСОБА_10 кинувся на свою матір і ОСОБА_8 , а остання вдарила чоловіка ножем, який перебував у неї в руках під час приготування їжі.

- У присутності психолога ОСОБА_24 та викладача ОСОБА_25 допитано неповнолітню ОСОБА_26 , яка суду пояснила, що 06.11.2018 року її батько ОСОБА_10 перебуваючи в стані сп`яніння конфліктував із бабусею ОСОБА_11 і матір`ю ОСОБА_8 , штовхнув бабусю, яка падаючи на підлогу вдарилася об дерев`яні двері, вона в цей час забрала молодшого брата Арсенія та пішла в будинок, а матір заступилася за бабусю. Через пару хвилин до будинку забігла ОСОБА_8 , яка поклала до шухляди якийсь предмет, а потім забрала її з братом і сестрою та пішли до сусіда. Мама не казала, що сталося, а вона боялася, що за ними прийде розлючений батько. Через деякий час приїхали поліцейські та швидка медична допомога, а потім маму забрали працівники поліції. До вказаної події, приблизно 5-6 років тому батько почав стабільно пити алкоголь, а останній рік майже кожного дня пив. Батьки часто сварилися, батько погрожував і бив маму. Батько приходив із роботи випивав горілку та починав скандалити, бити. Батько вживав горілку з сусідом ОСОБА_17 майже щодня. Приблизно 2-3 рази на місяць вони разом із мамою тікали від батька до родичів або сусідів, а потім батько знаходив їх та вибачався, казав, що більше таке не повториться. Мама зверталася до поліції з вказаного приводу, однак результату не було. Бабуся була проти того, щоб ми тікали від батька. На даний час перебуває в будинку сімейного типу в с. Бережинка.

-Експерта ОСОБА_27 , яка суду першої інстанції пояснила, що перебуває на посаді судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи трупів Кіровоградського обласного бюро СМЕ. 06.11.2018 року виїжджала на огляд місця події по факту вбивства ОСОБА_10 . Оглядом трупу встановлено, що на тілі ОСОБА_10 наявні рани верхнього відділу живота, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням брюшини, шлунково-поперечно-ободової зв`язки, нижньої порожнистої вени, клітчатки у верхнього полюса правої нирки з крововиливом у підлягаючі м`які тканини по ходу раньового каналу, 1000 мл. рідкої крові та її згустків у черевній порожнині. Шок. Відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення. Характеристики рани свідчать, що було виконано один тичковий удар. Якби було виконано удар із відмашки, то колото-різана рана була би більшого розміру. Сили близько 4,5 кг. вистачить, щоб нанести вказану рану у відповідному місці на тілі. У наслідок колото-різаної рани було пошкоджено нижню порожнисту вену, яка поставляє кров до печінки, а тому ОСОБА_10 міг жити та пересуватися протягом 1-10 хв. Вона не виключає, що за вказаних обвинуваченою умов можливо нанести такий удар, а саме, що ОСОБА_10 різко розвернув ОСОБА_8 тримаючи за волосся, а остання розвертаючись відштовхнувши чоловіка нанесла один тичковий удар ножем в область живота ОСОБА_10 . Форма рани відповідає обставинам, що вказує обвинувачена.

Крім того, судом першої інстанції були дослідженні письмові матеріали кримінального провадження, а саме:

- витяг із ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження (т.2, а.п.4-5);

-рапортом від 06.11.2018 року про отримання інформації щодо кримінального правопорушення (т.2, а.п.6);

-протокол огляду місця події від 06.11.2018 року, яким оглянуто територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на якій знаходиться труп ОСОБА_10 , де виявлено та вилучено: вищерблені частини зі слідами речовини бурого кольору, які вилучені з поверхні стільця, що в приміщенні літньої кухні; зразок ґрунту зі слідами речовини бурого кольору, які вилучено на відстані 40-60 см. від трупу на подвір`ї домоволодіння; кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору, який вилучений із навісної тумби (т.2, а.п.8-15);

-постанова про визнання речовими доказами та здачу на зберігання (т.2, а.п.16);

-протокол слідчого експерименту від 08.11.2018 року за участю обвинуваченої, згідно якого ОСОБА_8 розповіла та показала на місці обставини вчинення кримінального правопорушення (т.2, а.п.42-44);

-лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті №985 від 09.11.2018 року, згідно яких ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням нижньої порожнистої вени (т.2, а.п.66);

-висновок експерта №921 від 27.11.2018 року, згідно якого на трупі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани (1) верхнього відділу живота, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням брюшини, шлунково-поперечно-ободової зв`язки, нижньої порожнистої вени, клітчатки у верхнього полюса правої нирки з крововиливом у підлягаючі м`які тканини по ходу раньового каналу, 1000 мл. рідкої крові та її згустків у черевній порожнині. Шок. Враховуючи характер рани в області живота (рана з рівними, недосадними краями, кінці-один загострений, другий заокруглений, наявність і переважання глибини раньового каналу (близько 12 см) над довжиною рани (3,0 см), можна говорити, що дане тілесне ушкодження утворилося від однієї травматичної дії плоского, односторонньо гострого колючо-ріжучого предмета з максимальною шириною клинка в області заглиблення близько 3,0 см. Напрямок раньового каналу дещо знизу-вгору, зліва-на право та спереду-назад. Дане тілесне ушкодження утворилося незадовго до настання смерті, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Удар наносився з достатньою силою, щоб викликати дане пошкодження (по даним літератури О. Каплахан, 1999 року «для шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язи, необхідна сила близько 4,5 кг»). Локалізація тілесного ушкодження доступна для заподіяння власною рукою. Причиною смерті ОСОБА_10 є гостра крововтрата (шок), розвинута як наслідок проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням нижньої порожнистої вени. У крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий алкоголь у кількості 3,59 г/дм3, що може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб. Тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення живота не могло утворитися в результаті падіння ОСОБА_10 з висоти власного зросту на переважаючу поверхню. Після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг жити невеликий проміжок часу та в цей період здійснювати активні дії, в тому числі переміщатися, кликати на допомогу та інше, у міру наростання крововтрати та шокової реакції, ця можливість втрачалася. З огляду на умови зовнішнього середовища, причину смерті, трупні явища, з настання смерті до дослідження трупа орієнтовно пройшло близько 37-46 годин. У момент заподіяння ушкодження ОСОБА_10 був повернутий передньою поверхнею тіла до травмуючого предмету (т.2, а.п.68-72);

-висновок експерта №3835 від 12.11.2018 року, згідно якого в крові трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт у кількості 3,59 г/дм3 (т.2, а.п.73);

-висновок експерта №1751-52 від 22.11.2018 року, згідно якого морфологічні ознаки шокової реакції, крововилив у стінці нижньої порожнистої вени, діафрагмі, брижі, без кліткової реакції (т.2, а.п.74);

-висновок експерта №755 від 09.11.2018 року, згідно якого визначено групову належність крові ОСОБА_10 (т.2, а.п.76-77);

-висновок експерта №921 від 24.01.2019 року, згідно якого локалізація та механізм тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_10 , може відповідати механізму на який вказує ОСОБА_8 під час слідчого експерименту. З моменту настання смерті до дослідження трупу орієнтовно пройшло біля 37-46 годин (т.2, а.п.81-85);

-висновок судово-психіатричного експерта №462 від 11.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 у момент скоєння злочину психічним захворюванням не страждала, не знаходилась у тимчасовому хворобливому стані, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, слід вважати осудною, у даний час психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує (т.2, а.п.90-92);

-матеріали звернень ОСОБА_8 до Кіровоградського РВП Крописницького ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо насильства в сім`ї з боку ОСОБА_10 (т.2, а.п.184-204).

Визнаючи ОСОБА_8 винуватою у вбивстві, вчинене через необережність, суд виходив лише з самого факту настання смерті потерпілого, не надавши оцінки доказам у їх сукупності, конкретним обставинам скоєного, належної оцінки подіям, які передували злочину, а також показанням обвинуваченої та свідків про те, що потерпілий раніше неодноразово, будучі у стані алкогольного сп`яніння, застосовував до ОСОБА_8 погрози та фізичне насильство, під час конфлікту він поводив себе агресивно, взяв її за волосся, різко розвернув до себе з криком на неї схопив другою рукою за шию, та не надав оцінки і направленості умислу ОСОБА_8 , а відтак дійшов хибного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченої.

Вказаний висновок районного суду, на переконання судової колегії, є помилковим виходячи з наступного.

За приписами ч.ч. 1,3 ст. 37 КК України, уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Якщо особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення, але при цьому перевищила межі захисту, що дозволяються в умовах відповідного реального посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності як за перевищення меж необхідної оборони.

Під суспільно небезпечним посяганням, про яке йдеться у ч. 1 ст. 36 КК, слід розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.

Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Ця мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання. Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Слід зазначити, що кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Як слідує із оскаржуваного вироку суд першої інстанції констатував, що ОСОБА_8 не мала прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, і звернув увагу на відсутність підготовки, підшукування знарядь для вчинення злочину, так і подальшими діями обвинуваченої, яка не продовжила свої злочинні дії, проте мала об`єктивну можливість вжити заходів для беззаперечного позбавлення потерпілого життя.

Колегія суддів погоджується із висновком і аргументами суду першої інстанції щодо того, що у цьому кримінальному провадженні є достатні дані, щоб зробити висновок, що ОСОБА_8 не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити.

Також, як слідує із вироку районного суд, твердження сторони захисту про можливе перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони були предметом дослідження. Однак, з огляду на встановлені у цьому кримінальному провадженні фактичні обставини, в ході їх оцінки суд першої інстанції дійшов взаємосуперечливих висновків.

Водночас районним судом було констатовано той факт, що потерпілий ОСОБА_10 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та підійшов до ОСОБА_8 , взяв її за волосся, різко розвернув до себе з криком на неї схопив другою рукою за шию, а вона штовхнула чоловіка обома руками в живіт, при цьому тримала в одній руці ножа, яким проштрикнула живіт ОСОБА_10 .

Як слідує із показань, які були надані ОСОБА_8 , в суді першої інстанції, вона 06.11.2018 року перебувала з всією сім`єю вдома за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_10 того дня погано себе почував, оскільки напередодні вживав алкоголь, а тому з ранку почав вживати спиртне, щоб покращити свій стан і потім пішов спати. Після обіду до них додому приїхав дільничний інспектор поліції з приводу її заяви на чоловіка. ОСОБА_10 примушував її забрати заяву, проте вона відмовила та пішла в будинок. Після від`їзду поліцейського, ОСОБА_10 почав конфліктувати та вдарив її рукою по голові. Потім знову пішов пити горілку та спати, а у вечірній час прокинувся та розпочав сварку знову. ОСОБА_10 намагалася заспокоїти його матір ОСОБА_11 , а вона в цей час стояла на кухні різала картоплю та заступилася за ОСОБА_11 . У цей час, ОСОБА_10 відштовхнув ОСОБА_11 , яка впала та вдарилася об дерев`яні двері, підійшов до неї, взяв її за волосся, різко розвернув до себе з криком на неї схопив другою рукою за шию, а вона штовхнула чоловіка обома руками в живіт, при цьому тримала в одній руці ножа, яким проштрикнула живіт ОСОБА_10 . Останній тримаючись руками за живіт відійшов назад, присів і почав кричати: «Що ти наробила? Я тебе вб`ю!». Злякавшись вона вибігла за дітьми та забрала з собою ніж, щоб ОСОБА_10 не міг зарізати її чи дітей. Ніж заховала в будинку. Забрала дітей і побігли до сусіда, а ОСОБА_10 у цей час вийшов на подвір`я. Повернулася додому, як приїхали працівники поліції На той момент ОСОБА_10 ще мав ознаки життя, а коли приїхали медики, то він вже не дихав. Потім, її забрали працівники поліції до відділу поліції. Коли починали спільно проживати з ОСОБА_10 мали нормальні сімейні відносини, поки чоловік не почав зловживати алкогольними напоями, особливо останній рік перед подією, пив горілку майже щодня. Під впливом алкоголю наносив їй тілесні ушкодження, а тому з вказаного приводу зверталася до сільської ради та правоохоронних органів. Побої не знімала, мала думку, що чоловік одумається та схаменеться.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 підтвердила надані нею в суді першої інстанції та пояснила, що у той день її чоловік ОСОБА_10 почав вживати горілку з самого ранку. Пізніше приїхав дільничний інспектор поліції до ОСОБА_10 з приводу його неявки до суду. Після чого він дуже розсердився на те, що вона не забрала заяву, та намагався заставити з`їсти повістку. В подальшому вона перебувала на кухні та готувала їжу ніж був у руці. ОСОБА_10 прийшов та почав сварку зі своєю матір`ю. Вона точно не бачила але він її вдарив чи штовхнув та вона впала. Потім він крикнув їй (обвинуваченій) з матюками …«іди й ти». Вона підійшла та запитала у нього що він хоче, однак він одразу штовхнув її до холодильника та схопив рукою за горло та хотів вдарити її по голові. Вона відштовхнула його, при цьому ніж був у неї в руках. Одразу вона не зрозуміла що накоїла, зрозуміла тоді коли потерпілий відійшов від неї, крикнув що йому «боляче, та що ти наробила, я тебе зараз приб`ю». Після цього він знову почав на неї йти, злякавшись вона вибігла на двір у літню кухню забрала дітей, а ніж кинула у шкафчик. Після чого викликала поліцію та кликала на допомогу. Зазначила, що не бажала таких наслідків, але боялася за своє життя та життя своїх дітей.

Крім того обвинувачена пояснила, що за останні півтора місяці перед цією подією вона більше тридцяти разів зверталася до поліції з приводу поведінки її чоловіка.

Дослідивши матеріали кримінального провадження у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, колегією суддів під час проведення судового слідства було досліджено письмові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- Протокол слідчого експерименту від 08.11.2018 року за участю обвинуваченої, згідно якого ОСОБА_8 розповіла та показала на місці обставини вчинення кримінального правопорушення (т.2, а.п.42-44);

- Висновок експерта №921 від 27.11.2018 року, згідно якого на трупі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани (1) верхнього відділу живота, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням брюшини, шлунково-поперечно-ободової зв`язки, нижньої порожнистої вени, клітчатки у верхнього полюса правої нирки з крововиливом у підлягаючі м`які тканини по ходу раньового каналу, 1000 мл. рідкої крові та її згустків у черевній порожнині. Шок. Враховуючи характер рани в області живота (рана з рівними, недосадними краями, кінці-один загострений, другий заокруглений, наявність і переважання глибини раньового каналу (близько 12 см) над довжиною рани (3,0 см), можна говорити, що дане тілесне ушкодження утворилося від однієї травматичної дії плоского, односторонньо гострого колючо-ріжучого предмета з максимальною шириною клинка в області заглиблення близько 3,0 см. Напрямок раньового каналу дещо знизу-вгору, зліва-на право та спереду-назад. Дане тілесне ушкодження утворилося незадовго до настання смерті, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Удар наносився з достатньою силою, щоб викликати дане пошкодження (по даним літератури О. Каплахан, 1999 року «для шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язи, необхідна сила близько 4,5 кг»). Локалізація тілесного ушкодження доступна для заподіяння власною рукою. Причиною смерті ОСОБА_10 є гостра крововтрата (шок), розвинута як наслідок проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням нижньої порожнистої вени. У крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий алкоголь у кількості 3,59 г/дм3, що може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб. Тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення живота не могло утворитися в результаті падіння ОСОБА_10 з висоти власного зросту на переважаючу поверхню. Після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг жити невеликий проміжок часу та в цей період здійснювати активні дії, в тому числі переміщатися, кликати на допомогу та інше, у міру наростання крововтрати та шокової реакції, ця можливість втрачалася. З огляду на умови зовнішнього середовища, причину смерті, трупні явища, з настання смерті до дослідження трупа орієнтовно пройшло близько 37-46 годин. У момент заподіяння ушкодження ОСОБА_10 був повернутий передньою поверхнею тіла до травмуючого предмету (т.2, а.п.68-72);

- Висновок експерта №921 від 24.01.2019 року, згідно якого локалізація та механізм тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупу ОСОБА_10 , може відповідати механізму на який вказує ОСОБА_8 під час слідчого експерименту. З моменту настання смерті до дослідження трупу орієнтовно пройшло біля 37-46 годин (т.2, а.п.81-85);

- В судовому засіданні апеляційного суду переглянуто відеозапис слідчого експерименту від 08.11.2018 на цифровому носію MIKRO SD НОМЕР_1 . НОМЕР_2 за участі обвинуваченої, згідно якої ОСОБА_8 розповіла та показала на місці обставини події (т. 2, а.п. 44).

Як було встановлено у суді першої інстанції, на що колегія суддів звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_10 був чоловіком обвинуваченої ОСОБА_8 , і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вчиняв із обвинуваченою конфлікти в ході яких ображав її та наносив тілесні ушкодження, погрожував її життю та здоров`ю, про що підтверджували вказані обставини в районному суді свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також неповнолітня ОСОБА_26 . Вказані обставини не оспорюються учасниками процесу.

Окрім того, як вбачається з висновку експерта №3835 від 12.11.2018 року, згідно якого в крові потерпілого ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт у кількості 3,59 г/дм3 (т.2, а.п.73), а у відповідності до висновку експерта №921 від 27.11.2018 року, етиловий алкоголь у кількості 3,59 г/дм3, може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб (т.2, а.п.68-72).

Колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 є особою жіночої статі, відповідно потерпілий ОСОБА_10 був чоловічої статі, міцної статури, тобто фізично сильніший, під час конфлікту знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Наявні у справі та досліджені судом першої та апеляційної інстанції докази хоча і не вказують на те, що потерпілий застосовував до обвинуваченої фізичне насильство, проте, в обвинуваченої були реальні підстави помилково уявляти це як загрозу для свого життя та здоров`я. Обвинувачена ОСОБА_8 в момент спричинення тілесного ушкодження перебувала у замкненому просторі, а саме у приміщенні із одними вхідними дверима, виходячи із матеріалів провадження не мала можливості уникнути протиправних дій по відношенню до неї із боку потерпілого ОСОБА_10 .

Колегія суддів, вважає, що обстановка, а саме конфлікт, який фактично створив потерпілий ОСОБА_10 по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_8 , його агресивність, перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння, застосування до неї раніше неодноразово фізичного насильства, непередбачуваність розвитку подій в подальшому, давали обвинуваченій підстави помилково припустити, що дії потерпілого становлять загрозу та небезпеку для її життя та здоров`я, тобто неправильно оцінювала дії потерпілого і лише помилково припускала наявність такого посягання.

З зазначеного випливає, що ОСОБА_8 діяла у стані уявної оборони, проте для свого захисту від суспільно небезпечного посягання обрала такий спосіб, який не відповідав характеру і небезпечності посягання, не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення, але при цьому перевищила межі захисту, що дозволяються в умовах відповідного реального посягання

У зв`язку з цим дії обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.

За таких обставин, дії ОСОБА_28 слід перекваліфікувати з ч.1 ст.119 КК України на ст.124 КК України і призначити покарання за цим законом.

В наслідок перекваліфікації дій ОСОБА_8 на менш тяжкий злочин, апеляційна скарга прокурора про визнання її винною за ч. 1 ст. 115 КК України підлягає задоволенню частково.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ст. 124 КК України, колегія суддів відповідно до вимог ст.50,65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, має трьох неповнолітніх дітей, раніше не судима. Обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

З рахуванням усіх обставин справи, зважаючи на те, що ОСОБА_8 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, має виключно позитивні характеристики, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ст.124 КК України, яке є необхідним та достатнім для її виправлення і перевиховання.

Разом з цим, як встановлено судом, кримінальне правопорушення обвинувачена ОСОБА_8 вчинила 06.11.2018 р.

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України (на час вчинення злочину) є не тяжким кримінальним правопорушенням.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, було вчинено ОСОБА_8 06.11.2018 р., перебіг строків давності не зупинявся та не переривався, від слідства і суду ОСОБА_29 не ухилялася, нових злочинів не вчиняла, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.124 КК України, який відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України становить три роки - минув, підстав для зупинення чи переривання перебігу давності не встановлено, тому ОСОБА_29 підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Керуючись ст.ст. 37, 49 КК України, ч.2 ст.376, ч.2 ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2020, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченої та призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 119 КК України на ст. 124 КК України.

Вважати засудженою ОСОБА_8 за ст. 124 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 /двісті сорок годин/.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4