ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1986/22 Справа № 209/20/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001710 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с. Хижки Конотопського району Сумської області, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима, останній раз:
- 06.08.2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 1 дня позбавлення волі,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати як незаконний, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Також просить застосовувати до неї ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що за відсутності доказів її вина в судовому засіданні не була доведена.

Зазначає, що кримінальне провадження було сфабриковано працівниками поліції та прокуратури.

Стверджує, що потерпілий її обмовляє, надає неправдиві покази.

Також судом не взято до уваги те, що вона має на утриманні малолітню дитину, 2017 року народження, яку вона виховує самостійно, а також матір, 1957 року народження, яка є інвалідом ІІІ групи.

Зазначає, що її мати в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 в день інкримінованого їй кримінального правопорушення грошей у потерпілого не брала, а кросівки, вилучені в якості речових доказів, куплені за гроші її матері.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з покаранням, призначеним за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 03.12.2019 року приблизно о 00.15 годин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , вживала спиртні напої разом із своїм знайомим ОСОБА_9 , який також знаходився у вказаній квартирі. Під час вживання спиртних напоїв та сумісного придбання продуктів харчування ОСОБА_8 , побачила у ОСОБА_9 суму грошей та вирішила повторно, таємно, незаконно заволодіти належними йому грошима. Далі ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_9 після вживання спиртних напоїв спить, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрала з кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1800 грн, спричинивши йому майнову шкоду на вказану суму. Заволодівши викраденим, ОСОБА_8 з місця злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи обвинуваченої щодо відсутності доказів її винуватості, а також, що кримінальне провадження щодо неї сфабриковано, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив про обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що він, перебуваючи в гостях в ОСОБА_8 восени 2019 року, разом з обвинуваченою вживав спиртні напої, після чого ОСОБА_8 о 00.30 годин пішла, зазначивши, що повернеться, а він заснув. Коли він прокинувся, обвинуваченої вдома не було, та він вирішив поїхати додому, однак виявив, що з кишені його куртки зникло 2000 грн. ОСОБА_8 на його дзвінки не відповідала, тоді він викликав поліцію. Через два-три дні він зустрівся з обвинуваченою, яка вибачалася та обіцяла повернути гроші;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що восени 2019 року вона з ОСОБА_8 ходили в магазин, де ОСОБА_8 купила собі кросівки, при цьому, ОСОБА_11 розповідала їй, що гроші вона взяла у свого кума. Вона бачила в обвинуваченої гроші в сумі приблизно 1000 грн;

- показами свідка ОСОБА_12 , яка є матір`ю обвинуваченої, та яка в судовому засіданні повідомила, що приблизно о 17 годині в квартиру, де вона мешкала разом з дочкою та двома її малолітніми дітьми, прийшла дочка ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які розпивали спиртні напої. Приблизно о 24 годині, дочка ОСОБА_11 пішла та в ту ніч додому не повернулася, а через деякий час після її уходу в двері постукав якийсь чоловік та передав їй пакет, в якому були памперси для дитини та продукти. Коли ОСОБА_13 прокинувся, сказав, що в нього з кишені куртки пропали 2000 грн, потім він викликав поліцію. Вона віддала ОСОБА_14 200 грн, а через декілька днів віддала йому 1800 грн на відшкодування завданої шкоди. На кросівки вона давала ОСОБА_11 1000 грн приблизно за два дні до цих подій. ОСОБА_11 в той час ніде не працювала.

Також вина обвинуваченої підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.12.2019 року, згідно із яким ОСОБА_9 просить прийняти міри до ОСОБА_15 , яка 03.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 в нічний час з кишені його куртки скоїла крадіжку грошових коштів в сумі 1800 грн (а.п. 31);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2019 року, згідно із яким свідок ОСОБА_10 вказала на ОСОБА_16 , яка вночі 03.12.2019 року прийшла до неї та повідомила, що вкрала гроші у свого знайомого, який приїхав до неї в гості (а.п. 34-36);

- протоколом огляду речей від 16.12.2019 року з фототаблицею, згідно із яким були оглянуті жіночі кросівки. Як пояснила ОСОБА_8 вказані кросівки вона придбала в перших числах грудня за викрадені у ОСОБА_9 гроші (а.п.38-40);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 щодо обставин, які мали місце в день вчинення кримінального правопорушення, та свідка ОСОБА_10 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Доводи обвинуваченої про те, що потерпілий ОСОБА_9 її обмовляє, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції належним чином проаналізовані покази, надані потерпілим, щодо обставин кримінального правопорушення та обгрунтовано визнано їх достовірними, адже вони не суперечать фактичним обставинам провадження, та не спростовуються іншими доказами, наявними в матеріалах провадження.
Посилання обвинуваченої на те, що її мати в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 в день інкримінованого їй кримінального правопорушення грошей у потерпілого не брала, а кросівки куплені за гроші її матері, є безпідставними, оскільки спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких, обвинувачена разом з нею купила собі кросівки, при цьому, ОСОБА_8 сама їй повідомила, що гроші вона взяла у свого кума, та протоколом огляду речей від 16.12.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого, ОСОБА_8 повідомила, що кросівки вона придбала за викрадені у ОСОБА_9 гроші.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції критично віднісся до показів обвинуваченої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 стосовно того, що ОСОБА_12 давала обвинуваченій гроші на придбання кросівок, з чим погоджується колегія суддів.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, має непогашені у встановленому законом порядку судимості, не одружена, має двох малолітніх дітей, відносно старшої дитини позбавлена батьківських прав (вихованням дітей займається її мати), негативно характеризується за місцем проживання, не працювала, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції врахована обставина, на яку посилається обвинувачена у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання, а саме, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, оскільки вказана обставина стала підставою для призначення судом ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі.
Посилання обвинуваченої на те, що вона має на утриманні матір, 1957 року народження, яка є інвалідом ІІІ групи, не може бути взяте до уваги, оскільки вказана обставина не підтверджена матеріалами провадження.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченою обставини не можуть бути підставами для призначення їй покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення обвинуваченою не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченої ОСОБА_8 відсутні.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів обвинуваченої щодо застосовування до неї ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, якою передбачено зарахування попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 за цим вироком засуджена за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з покаранням, призначеним за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 14.04.2020 року. Цим же вироком ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з 18.12.2019 року по 17.02.2020 року.
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 1 дня позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 06.09.2020 року. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 14.04.2020 року.
Колегія суддів не вбачає підстав для зарахування обвинуваченій ОСОБА_8 у строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII строку попереднього ув`язнення, оскільки у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення 03.12.2019 року, а кримінальні правопорушення, за які її засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року - 01.03.2020 року, 06.03.2020 року та 16.03.2020 року, тобто після 21 червня 2017 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_15 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4