ЄУН № 336/803/21
пр. № 1-кп/336/244/2022
УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання розглядалось головуючим суддею, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, на підставі п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, відповідно до якого у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, вказуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, судове слідство триває та наразі судом не проведено допит свідка та потерпілої, що у свою чергу не виключає можливості впливу на них. Також прокурор вказував на наявність ризику переховування від суду, адже обвинувачений не має стійких соціальних зв?язків, не працює.

Обвинувачений та захисник заперечували проти заявленого клопотання, вказуючи на можливість обрання обвинуваченому більш м?якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання. Захисник посилався на те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання в будинку, який належить його матері. ОСОБА_4 вказував, що його мати похилого віку та вона потребує допомоги.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд виходить з наступного.

Ухвалою суду ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.07.2022 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Підсумовуючи вищевказане, суд виходить з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, який мав своїм наслідком позбавлення потерпілого життя, йому відомо де мешкають свідки, що не виключає можливості незаконного впливу на вказаних осіб, крім того обвинувачений не працює, не надав доказів на підтвердження наявності у нього стійких соціальних зв?язків, не має у власності будь-якого майна.

Документи на підтвердження права власності на житло надані суду в незасвічених копіях та датовані 1996 та 1998 роками, доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 законного права власності чи користування житлом стороною захисту не надавались, як не надавалось і документів на підтвердження згоди власника житла на постійне проживання у ньому обвинуваченого. Також стороною захисту не надано і документів на підтвердження того, що ОСОБА_6 потребує догляду, а ОСОБА_4 у свою чергу таку допомогу дійсно їй надає, враховуючи, що обвинувачений переважну більшість дієздатного життя відбуває покарання за скоєні злочини на підставі вироків суду, не був працевлаштований та не мав офіційних джерел доходу на дату затримання.

Судом не досліджувались медична документація щодо стану здоров?я ОСОБА_6 , адже захисником не підтверджено, що така документація, яка містить у собі інформацію з обмеженим доступом, здобута ним в законний спосіб або надана безпосередньо ОСОБА_6 .

З наданої захисником характеристики за місцем утримання обвинуваченого під вартою вбачається, що ОСОБА_4 не має не лише стягнень, а і заохочень, а також може виявляти фізичну агресію, а за характером може бути емоційно неврівноваженим.

Крім того, під час війни, яка наразі триває в України, ризик переховування від суду значно підвищений, натомість як можливість правоохоронних органів контролювати дотримання перебування особи під домашнім арештом обмежена, а електронні засоби контролю відсутні в достатній кількості.

За таких обставин, суд вважає, що відомості про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , безумовно підтверджує наявність ризику переховування від суду, а також вчинення незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Такі ризики у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування щодо ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд, керуючись положеннями ст. 183 ч. 4 КПК України, оскільки злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , пов?язаний із застосуванням насильства, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 серпня 2022 року включно.

Ухвала суду діє до 20 серпня 2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1