Номер провадження: 11-кп/813/1106/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , його представника - адвоката ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № №0002605 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні мати-інваліда 3-групи та бабусю-пенсіонера, працюючого кур`єром, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Задоволені цивільні позови Суворовської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» та в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня»

Стягнуто з ОСОБА_15 на користь КНП «Міська клінічна лікарня №1» матеріальні затрати в розмірі 10985,76 гривень та на користь КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» матеріальні затрати в розмірі 21326,40гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 08.09.2020р., в денний час, ОСОБА_15 займаючись перевезенням пасажирів у службі таксі «Айтаксі», тобто будучи водієм та виконуючи замовлення з перевезення пасажирів ОСОБА_11 та його сина ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по асфальтованому, сухому порожньому покриттю проїжджої частини вул. Чорноморського Козацтва в м. Одесі, з боку провул. Солонцюватого в напрямку вул. Миколаївська дорога, де організований односторонній, трьох-рядний рух, у третій від правого краю смузі свого напрямку руху, зі швидкістю приблизно 60-100 км/год, яка перевищує встановлену у населених пунктах швидкість руху, чим допустив порушення вимог п.п.12.1, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху (далі ПДР), та наближаючись до будинку АДРЕСА_2 , діючи необережно, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, порушуючи вимоги п.12.1 ПДР, не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним автомобілю, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, під час проїзду заокруглення проїжджої частини вул. Чорн. Козацтва, не мав постійної змоги контролювати рух та безпечно керувати вищевказаним автомобілем, внаслідок чого, не впорався з керуванням та допустив неконтрольований виїзд за межі проїжджої частини, по лівий бік відносно свого напрямку руху, де здійснив наїзд на нерухому перешкоду - дерево. В результаті даної дорожньо-транспортної події, пасажирам: - ОСОБА_11 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом тіла другого хребця шийного відділу хребта з переходом на основу зубовидного виростку зі зміщенням кісткових уламків, закриті переломи І-ІХ лівих робер, забої обох легень, гематома в порожнині таза з просочуванням кров`ю навколишньої жирової клітковини, множинні садна; всі вищевказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; - та відповідно ОСОБА_13 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травми в формі струсу головного мозку з лінійним переломом лобної кістки справа з розповсюдженням лінії перелому на внутрішню пластинку та передню черепну ямку, перелом верхньої та зовнішньої стінок правої орбіти з розповсюдженням лінії перелому на правий лобно-виличний шов та праве велике крило основної кістки, перелом кісток носа без зміщення кісткових уламків, забійна рана, синець та садна голови, закриті переломи II та III п`ясткових кісток правої кисті без зміщення кісткових уламків, перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків; всі вищевказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Водій автомобіля марки «Renaul» виконуючи вимоги п.п.12.1, 12.4 та 12.9(б) ПДР, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної події. Кримінальні протиправні недбалі дії водія ОСОБА_15 не відповідали вимогам п.п.12.1, 12.4 та 12.9(б) ПДР, які у даному випадку створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ними у причинному зв`язку.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб,
які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_11 , його представник - адвокат ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 та його законний представник ОСОБА_14 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через м`якість і є недостанім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Прокурор вважає, що під час судового розгляду не була підтверджена обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

На думку прокурора ОСОБА_7 частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілим лише з метою уникнення реального покарання.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_7 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому не варто було застосовувати відносно обвинуваченого ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_11 , його представник - адвокат ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 та його законний представник ОСОБА_14 в своїй апеляційній скарзі також просили скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті просили вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував у повній мірі дані, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкості наслідків, завданих злочином, а тому призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через м`якість і є недостанім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не надавав і не пропонував потерпілим матеріальну допомогу, не спілкувався з потерпілими та не просив у них вибачення, а лише стисло вибачився у судовому засіданні та згодом передав їм 1000 доларів США.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_7 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України.

Потерпілі вважають, що суд першої інстанції порушив їх право на захист, оскільки вирішив питання про судовий розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, за їх відсутності.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги та зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також правомірність застосування стосовно ОСОБА_7 положень ст.75 КК України.

Зазначив, що з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, він не вчинив будь-якого нового злочину, не вчинив спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Правові позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілих ОСОБА_12 підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційних скарг про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також безпідставного застосування положень ст.75 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Кримінального закону.

Судом враховано тяжкість злочину та особу обвинуваченого, надано оцінку низці обставин, які мають значення для призначення законного та справедливого покарання, яке б відповідало вимогам ст.65 КК України.

З оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, є необережним тяжким злочином.

Так, у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, має захворювання очей (а.к.п.128), здійснив часткове відшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, вибачився перед потерпілими, що свідчить про його бажання виправити наслідки вчиненого злочину.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.75 КК України та із призначенням додаткової міри покарання; при цьому зазначаючи, що з боку обвинуваченого було здійснено часткове відшкодування понесених матеріальних затрат, пов`язаних з лікуванням, суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наслідки настання фізичних вад у потерпілих, які є непоправними, внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР.

Як убачається зі змісту оскарженого вироку, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим, судовий розгляд кримінального провадження був проведений в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілих та їх представників про те, що суд першої інстанції порушив права потерпілих на захист, вирішивши питання про судовий розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, за їх відсутності. При цьому потерпілі не зазначили, у чому саме полягало порушення їх права на захист, з огляду на положення ч.3 ст.349 КПК України.

Апеляційний суд зазначає, що у своїй апеляційній скарзі потерпілі не оскаржують фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 , а лише не погоджуються з висновками суду щодо розміру призначеного обвинуваченому покарання.

Також, апеляційний суд звертає увагу на непослідовність доводів апеляційної скарги потерпілих, які з однієї сторони зазначали, що ОСОБА_7 не надавав і не пропонував їм матеріальну допомогу та не просив у них вибачення, а в подальшому вказували, що обвинувачений стисло вибачився у судовому засіданні та згодом передав їм 1000 доларів США.

Доводи апеляційних скарг про те, що під час судового розгляду не були підтверджені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний позов потерпілих за їх заявою був залишений без розгляду (а.к.п.111).

Крім того, у матеріалах кримінального провадження наявна розписка потерпілої ОСОБА_14 про отримання від обвинуваченого ОСОБА_7 1000 доларів США у часткове відшкодування витрат пов`язаних з ДТП (а.к.п.142).

Між тим, відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 вибачився перед потерпілими у судовому засіданні, при цьому потерпілі у своїй апеляційній скарзі також зазначали про те, що обвинувачений стисло перед ними вибачився.

Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення є дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого кримінального правопорушення і судового розгляду. Ця поведінка може полягати, зокрема, у повідомленні про всі епізоди й обставини вчинення кримінального правопорушення, викритті інших співучасників; визначенні ролі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення; повідомленні про їх місцезнаходження; наданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення кримінального правопорушення, майна, здобутого злочинним шляхом.

Питання, чи було активним сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а каяття щирим, підлягає вирішенню залежно від обставин конкретного кримінального провадження.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який, оцінюючи поведінку та роль ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні, відповідно до яких з боку обвинуваченого було здійснено часткове відшкодування понесених матеріальних затрат, пов`язаних з лікуванням та обвинувачений вибачився перед потерпілими, тим самим, дії останнього свідчать про бажання виправити наслідки вчиненого злочину, окрім того, ОСОБА_7 надавав пояснення у судовому засіданні, чим суттєво допоміг встановити обставини вчинення кримінального правопорушення, - дійшов обґрунтованого висновку про те, що поведінка та ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним кримінального правопорушення вказують на наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, останній до кримінальної відповідальності не притягувався.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні матір-інваліда 3 групи (а.к.п.128) та бабусю-пенсіонера(а.к.п.136 зворот), що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

При цьому відомості щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікаря нарколога чи психіатра. Інкримінований злочин не був вчинений на ґрунті наркоманії чи алкоголізму.

Як убачається з характеристики, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Заяв та скарг від сусідів до ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області не надходило. В зловживанні алкогольних напоїв, наркотичних засобів та в порушення громадського порядку помічений не був (а.к.п.122).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) та із застосуванням додаткової міри покарання.

Обставин, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України апеляційним судом не встановлено та прокурором та потерпілими в апеляційних скаргах не наведено.

За таких обставин, апеляційний суд, ураховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки та звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг прокурора та потерпілих, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , його представника - адвоката ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4