Справа № 752/2698/22
Провадження №: 1-кп/752/1333/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 05 січня 2022 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луговики Поліського району Київської області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, військове звання - старший лейтенант, місце несення служби - військова частина НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
обвинуваченогоОСОБА_3 ,

установив:

14 січня 2019 року ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на п`ять років з 14 січня 2019 року по 14 січня 2024 року.

14 січня 2019 року лейтенанта ОСОБА_3 наказом командира військової частини А2167 призначено на посаду командира взводу управління протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 .
18 вересня 2021 року лейтенанта ОСОБА_3 наказом командира військової частини НОМЕР_3 призначено на посаду офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Згідно з вимогами ст. 65, ст. 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно з пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України в Україні розпочався особливий період.

Під час проходження військової служби ОСОБА_3 , будучи офіцером відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, військовослужбовцем за контрактом, маючи військове звання лейтенанта, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог статтей 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статтей 11,16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статтей 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків в умовах особливого періоду, без поважних причин та дозволу командирів, у період часу з 04 жовтня 2021 року по 08 жовтня 2021 року та з 09 грудня 2021 року по 13 грудня 2021 року не з`явився на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив вказаний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Повідомив, що у період з 04 жовтня 2021 року по 08 жовтня 2021 року та з 09 грудня 2021 року по 13 грудня 2021 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на той час проходив службу, натомість проводив вказаний час з друзями, вживаючи алкоголь. У вчиненому розкаявся, зобов`язався виправитись та не вчиняти правопорушень у майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши дані, що характеризують його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК, а саме у нез`явленні військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчиненому повторно протягом року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий визнав вину, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та сприяння слідству.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до обвинувального акта в провину ОСОБА_3 не ставились, тому в силу вимог ст. 337 КПК суд не може враховувати їх при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 407 КК у виді позбавлення волі.
Разом із цим, враховуючи позицію в судовому засіданні прокурора, котрий просив звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, дані про особу обвинуваченого, котрий визнав вину, зобов`язався не вчиняти правопорушень у майбутньому, а також зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 76 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК нагляд за засудженими військовослужбовцями здійснюється командирами військових частин.

Оскільки на час ухвалення судом вироку ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , тому нагляд за останнім під час проходження військової служби слід покласти на командира військової частини.

Речові докази і процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 349, 368, 374, 376, 394 КПК, суд
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 1 рік.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі приписів ч. 4 ст. 76 КК на період військової служби нагляд за ОСОБА_3 покласти на командира військової частини, в якій він проходить військову службу.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1