Справа №583/2016/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/801/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останнього разу

- 21.12.2015 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 28.12.2016 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив застосувати ст. 69 КК України і призначити йому менш суворе покарання, або ж покарання не пов`язане з позбавлення волі та застосувати до нього положення ч.5 ст. 72 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання з 16.12.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 800 грн матеріальної шкоди та 400 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 296,61 грн процесуальних витрат.

Речовий доказ мобільний телефон марки Samsung GTS5230 IMEI53682 визначено вважати повернутим законному володільцю потерпілій ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, має слабке здоров`я (гепатит), міцні соціальні зв`язки, до затримання мав роботу, кримінальних правопорушень більше не вчиняв. Просив врахувати, що обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено, а тому вважав, що покарання йому має бути призначено менш суворе ніж те, що призначив суд першої інстанції.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 17.04.2017 року близько 18.00 год. з метою протиправного заволодіння чужим майном через незачинені двері проник до квартири АДРЕСА_3 , та скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 800 грн. та мобільний телефон марки Samsung GTS5230 IMEI53682 вартістю 406,67 грн., які лежали зверху на холодильнику в квартирі, що належать потерпілій ОСОБА_9 , завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1206,67 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили застосувати ст. 69 КК України і призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання, або ж покарання не пов`язане з позбавлення волі та застосувати до нього положення ч.5 ст. 72 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка погоджувалась з вимогами обвинуваченого виключно в частині рахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно з проникненням у житло за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким він не погоджувався, вважав суворим і просив його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, вину визнав, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання, врахував вік ОСОБА_8 і стан його здоров`я. Також суд врахував як обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів і обставини які навпаки, пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винного, а також врахувавши відомості з досудової доповіді Охтирського міськрайонного відділу з питань пробації про обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України, а саме 3 роки позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас, обвинувачений вважав, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому, це право суду, а не обов`язок.

З матеріалів справи вбачається, що до обставин які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування завданих збитків та крім цього врахував і тяжкість вчиненого злочину, і особу обвинуваченого і досудову доповідь органів пробації і призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах ч. 3 ст. 185 КК України.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 , має молодий вік, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, наркозалежний, неодноразово, зокрема 7 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як злочинів аналогічного характеру злочинів проти власності так і злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, за що відбував покарання реально, однак вперто на шлях виправлення не стає, що аж ніяк не свідчить про існування в нього бажання виправитись та вести нормальний, законний спосіб життя.

В скарзі обвинувачений звертав увагу на те, що він щиро розкаявся за вчинене, однак це не стає перешкодою для нього через нетривалі проміжки часу знову вдаватись до протиправної діяльності і бути у восьме притягнутим до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений стверджував про відсутність обставин, що обтяжують його покарання, що не відповідає дійсності, оскільки з вироку суду вбачається, що така обставина є рецидив злочинів.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Крім цього обвинувачений ОСОБА_8 просив зарахувати йому строк покарання строку попереднього ув`язнення, згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України.

Таке клопотання обвинуваченого колегія суддів вважає слушним, оскільки з врахуванням дати вчинення ним кримінального правопорушення 17.04.2017 року на нього розповсюджуються положення Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий 16.12.2021 року (а.с. 152), а 17.12.2021 року відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 13.02.2022 року (а.с. 177).

22.12.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 Охтирським міськрайонним судом Сумської області ухвалено обвинувальний вирок, визнано його винним у вчиненні злочину, який він вчинив 17.04.2017 року, за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі (а.с. 197).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2021 року, строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 16.12.2021 року (дата затримання) по 28.10.2022 року включно (дата вступу вироку з законну силу) за правилами, передбаченими ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року), з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Враховуючи те, що вказане питання судом першої інстанції не вирішувалось при ухваленні вироку, та воно може бути вирішеним і в порядку виконання цього вироку, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2021 року, строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 16.12.2021 року (дата затримання) по 28.10.2022 року включно (дата вступу вироку з законну силу) за правилами, передбаченими ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року), з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4