Номер провадження: 1-кп/521/383/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

28 вересня 2022 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю:

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфіренції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2020 року за номером 0000477, у відношенні: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Вересна, Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, непрацюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
ОСОБА_10 17 лютого 2020 року приблизно о 00 годині 30 хвилин допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Caddy» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вулиці Центральний Аеропорт з боку вулиці Овідіопільська дорога у напрямку вулиці Центральний Аеропорт (вулиця Кострова), під`їжджаючи до регульованого перехрестя з вулицею Центральний Аеропорт в Малиновському районі міста Одеси, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення зміни руху, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр лівого повороту не надавши дорогу транспортним засобам, що рухались у зустрічному напрямку, продовжив рух, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha YBR» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням, рвана рана мошонки, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що 17 лютого 2020 року приблизно о 00 годині 30 хвилин він керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» рухався по вулиці Центральний аеропорт з боку вулиці Овідіопольська дорога у місті Одесі. Під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Центральний аеропорт йому горів червоний сигнал світлофору. Він зупинився у лівій смузі для руху, щоб в подальшому здійснити маневр повороту ліворуч. Коли загорівся зелений сигнал, він пропустив зустрічні транспортні засоби, та почав здійснювати маневр повороту ліворуч. Проїхавши на автомобілі дві смуги, він побачив як зі зустрічного напрямку для руху із нічної темряви виїхав мотоцикл внаслідок чого сталося зіткнення. Після зіткнення він одразу викликав швидку допомогу та поліцію.

Щодо цивільного позову який заявлений потерпілим ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_10 , матеріальний позов визнав в повному обсязі, щодо моральної шкоди, то ОСОБА_10 визнав частково, пояснюючи, що сума морального збитку в сумі 50 000 гривень для нього є непомірною, оскільки він на даний період часу немає стабільного доходу, має на утриманні неповнолітню дитину та батька інваліда першої групи.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засідання цивільний позов підтримав повністю, та просив його задовольнити, оскільки наслідки дорожньо-транспортної пригоди на тривалий час змінив звичайний спосіб життя. До події він працював неофіційно, займався ремонтом мотоциклів, після дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок отриманих травм, він на три місяці втратив роботу.

При таких обставинах, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_10 кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Окрім цього, судом досліджені докази за цивільними позовами. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та потерпілим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд ухвалює вирок без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

Проте, у зв`язку з частковим визнанням обвинуваченим ОСОБА_10 позивних вимог потерпілого ОСОБА_9 , судом досліджено в повному обсязі матеріали, які стосуються позовних вимог потерпілого.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення у 25 років, має базову середню освіту, працює без офіційного працевлаштування, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька інваліда І-ої групи, який за станом здоров`я потребує постійного уходу. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Має водійський стаж майже вісім років. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Повністю визнає цивільно-правові вимоги потерпілого ОСОБА_9 в частині матеріальної шкоди. Моральну шкоду, визнає частково оскільки вона є для нього непомірною.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду, та спосіб і обстановка вчинення необережного злочину свідчать, що ОСОБА_10 не є особою суспільно небезпечною. Неуважність, на думку суду, привели обвинуваченого до скоєння необережного злочину середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд бере до уваги виступ прокурора у судових дебатах щодо покарання яке необхідно призначити обвинуваченому, позицію обвинуваченого, думку потерпілого щодо претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, а також обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статті, зв`язане з обмеженням волі. Суд також приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді обмеження волі. Разом зі звільненням, суд на підставі ст. 76 КК України, призначає ОСОБА_10 певні обов`язки, виконання яких буде необхідною складовою покарання для останнього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить із загальних обставин правопорушення з урахуванням особистості обвинуваченого і вважає, що додаткове покарання не підлягає призначенню.

Приймаючи таке рішення, суд проявляє звичайну довіру особі, яка хоча і допустила необережну помилку, яка призвела до наслідків пов`язаних із травмами середньої тяжкості, однак покаялась у вчиненому та бажає частково відшкодувати завдану шкоду у будь-який законний спосіб. На жаль, не кожна особа в державі має заощадження, які б змогла бути використані як компенсація певних неправомірних дій особи у надзвичайних випадках. Тому вважати особу недобросовісною та такою, що не заслуговує на довіру тільки за критерієм відсутності відшкодування заподіяного збитку, на думку суду не допустимо. Приймаючи рішення щодо не призначення додаткового покарання, суд також враховує, позицію обвинуваченого, який в судовому засіданні пояснив про більші можливості для отримання більшого доходу у випадку збереження за ним права керування транспортними засобами. Тобто, призначення додаткового покарання, безпосередньо впливає на можливість та строки відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Питання щодо цивільного позову.
При вирішенні цивільних позовів суд керується вимогами Кримінально-процесуального Кодексу України і Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної і моральної шкоди суд вважає необхідним задовольнити частково, з наступних підстав.

Що стосується питання відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4677 гривень 96 копійок та 3500 гривень:
Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 підтверджується доказами, які досліджені в судовому засіданні та які визнанні судом належними та допустимими.

Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням, рвана рана мошонки.

За період лікування потерпілим були витрачені грошові кошти на медичну діагностику, придбання медикаментів та лікарських засобів які необхідні для проведення медичних процедур у загальній сумі 4677 гривень 96 копійок.

Крім того, потерпілим ОСОБА_9 19 листопада 2020 року була сплачена сума в розмірі 3500 гривень за проведення експертного дослідження мотоцикла «Yamaha YBR», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказана сума не оспорюється обвинуваченим. Відповідно не ставились під сумнів і документи докази (чеки, квитанції на придбання медикаментів).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди у розмірі 8177 гривень 96 копійок.

Що стосується питання відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.

Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, однак, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, в зв`язку неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_10 . Заподіяння тілесних ушкоджень, окрім експертного дослідження, також підтверджується медичною документацією, яка досліджена в судовому засіданні, копіями чеків, квитанцій на оплату медикаментів.

ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження внаслідок вчинення ОСОБА_10 необережного злочину. В обґрунтування заявленого позову, в частині відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_9 зазначає, що він переніс фізичний біль, переживання, страждання. Як зазначив у судовому засіданні потерпілий, певний біль і постійне почуття дискомфорту він зазнає досі у місцях травми.

Розмір грошового стягнення моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 суд встановлює у сумі 15 000 гривен і таким чином позов в частині стягнення моральної шкоди задовольняє частково. Вказана сума моральної шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_10 , з підстав викладених вище у вироку суду і є достатньою та об`єктивною для компенсації страждань потерпілого. Заявлена потерпілим сума моральної шкоди у розмірі 50 000 гривен, на думку суду є занадто великою, яка не обґрунтована та об`єктивно не відповідає тяжкості наслідків. Окрім того, є очевидним, що дуже мінімальна платоспроможність ОСОБА_10 свідчить про можливість виконання рішення суду в довгостроковій перспективі, також суд під час вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди врахував і те, що на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина та батько інвалід.

Щодо цивільного позову ОСОБА_11 , то вказаний позов необхідно залишити без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Вимогами чинного законодавства передбачено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимога ЦПК, позовна заява повинна містити (серед іншого): виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (ст. 175 ЦПК України).

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ст.177 ЦПК України).

Однак, ОСОБА_11 вказаних вимог не додержано. У позовній заяві ОСОБА_11 на підтвердження суми завданих йому збитків, посилається на висновок № 199-20 експертного авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, водночас вказаний доказ до матеріалів справи не долучено.

Крім того, вивченням змісту цивільного позову та матеріалів кримінального провадження, судом встановлено що існує спір про право власності транспортного засобу, оскільки згідно з заявою ОСОБА_9 , останній вказує, що транспортний засіб «Yamaha YBR» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_11 , фактично належить ОСОБА_9 , оскільки він 20 вересня 2020 року придбав його за 58000 гривень.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України - особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, ОСОБА_11 підлягає роз`ясненню його права заявити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд:
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне не обирати, оскільки особистість обвинуваченого свідчить про відсутність будь-якої необхідності у застосуванні будь-якого запобіжного заходу. Крім того, прокурор не ставив на розгляд суду питання про запобіжний захід.

Питання щодо речового доказу підлягає вирішенню в порядку п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме повертається власнику (законному володільцю).

Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Оскільки речовий доказ - автомобіль ««Volkswagen Caddy» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не належить обвинуваченому, відповідно на нього не може бути звернено стягнення та автомобіль не може бути забезпеченням цивільно-правових вимог потерпілого, суд вважає за необхідне скасувати арешт з вказаного транспортного засобу, залишивши його у власника (володільця) ОСОБА_10 , якому його було передано під час досудового розслідування; скасувати арешт з мотоцикла марки «Yamaha YBR» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та залишити його у власника (володільця) ОСОБА_9 .

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 .

Керуючись вимогами ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Визнати ОСОБА_10 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 8177 (вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 96 копійок в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 68195 гривень 76 копійок - залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_11 , що відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України він має право подати залишений без розгляду цивільний позов в порядку цивільного судочинства.
Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси 19 лютого 2020 року з автомобіля марки «Volkswagen CADDI» НОМЕР_1 ; мотоцикла марки «Ямаха YBR 250» НОМЕР_2 . Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 19 лютого 2020 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль марки «Volkswagen CADDI» НОМЕР_1 - залишити у власника (володільця) якому автомобіль було передано під час досудового розслідування ОСОБА_10 ; мотоцикл марки «Ямаха YBR 250» НОМЕР_2 залишити у власника (володільця), якому мотоцикл було передано під час досудового розслідування ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 6701 (шість тисяч сімсот однієї) гривні 16 копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1