ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3134/22 Справа № 203/2902/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що подане прокурором клопотання не відповідає вимогам КПК України, не містить в собі обгрунтування та доказів існування заявлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та має формальні посилання на ризики, при цьому не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначає, що клопотання було подано у порушення передбаченого ст. 199 КПК України строку, а саме не за п`ять днів до закінчення строку запобіжного заходу 23.09.2022 року, а лише 22.09.2022 року.
Одночасно вказує, що судом не було зазначено у рішенні обставин, які підтверджують наявність заявлених ризиків, зокрема не здійснено посилання на докази, при цьому наведене судом обгрунтування необхідності продовження тримання під вартою зводиться лише до тяжкості вчиненого злочину, що визнається достатнім.
Крім того вказує, що його підзахисний обвинувачується у вчиненні готування до злочину, а тому і покарання, згідно санкції інкримінованої статті, може бути призначене у виді позбавлення волі на строк до 7 років 6 місяців, а не до 15 років, як заявляв прокурор.
Також зазначає, що судом не було враховано практику ЄСПЛ стосовно оцінки ризиків при обранні запобіжного заходу та неможливості їх обгрунтування тільки суворістю покарання та тяжкістю вчиненого злочину, а лише з урахуванням та оцінкою інших факторів, зокрема пов`язаних з особою.
Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже тривалий час, а саме півтора роки, що є невиправданим та недоцільним.
Також посилається на те, що за весь час перебування його підзахисного під вартою в останнього погіршився стан здоров`я, при цьому йому не надають відповідну медичну допомогу, що становить загрозу для його життя.
Звертає увагу на те, що стосовно його підзахисного наявна позитивна характеристика з місця роботи та від сусідів, не прийнято до уваги суду і те, що громадянка ОСОБА_8 , яка перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 , двічі зверталася до суду з заявою про те, що вона не заперечує проти перебування останнього за місцем її проживання, при цьому ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_8 договір оренди житла від 16.09.2022 року.

Оскаржуваною ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, а саме до 20 листопада 2022 року. В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про заміну запобіжного заходу відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків. Також враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості. Зазначено, що дані про ОСОБА_7 не свідчать про неможливість забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків в разі обрання до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у готуванні до вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого, які на даний час не допитані судом.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, зокрема те, що останній є особою, що раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків та потерпілого з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані. Про вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у готуванні до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням до потерпілого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останнього, а при обшуку за місцем проживання обвинуваченого було виявлено нелегальну вогнепальну зброю.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, негативно характеризується, не працевлаштований і легального джерела доходів не має, та вважає, що вказані обставини у сукупності не свідчать про можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки в інший спосіб.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, відомості про його особу та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану не буде достатнім.
Апеляційні доводи щодо наявності в обвинуваченого захворювань колегія суддів вважає непереконливими, оскільки стороною захисту не надано медичних документів, які беззаперечно свідчили б про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою з огляду на стан його здоров`я, а питання про надання йому необхідної медичної допомоги за необхідності може бути вирішене в умовах тримання його у слідчому ізоляторі.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4