КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/619/21 Провадження № 11-кп/824/1950/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000944 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ставище Білоцерківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки шість місяців та покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди залишено без задоволення.
Вироком також вирішене питання щодо стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2020 року приблизно о 14 год. 30 хв. на 39 км 600 м автодороги «Київ-Одеса» поблизу с. Хлепча Васильківського району Київської області ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «DAF XF 95.430», з номерним знаком НОМЕР_1 , та напівпричепа «LAG GSA-24», з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався по правій смузі автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеси, та в порушення вимог пункту 2.3 «б», 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виявивши небезпеку для руху у виді невстановленого слідством позашляховика, який дещо попереду перетинав проїзну частину з права на ліво відносно його напряму руху, змінив напрямок руху автопоїзда, виїхав у ліву смугу, та не вчасно застосував екстрене гальмування, що призвело до втрати керування автопоїздом та його подальшого некерованого виїзду на розділювальну смугу, зіткнення із металевим колесовідбійником на ній, з подальшим виїздом на проїзну частину в напрямку м. Києва та зіткненням із зустрічними автомобілями «Mercedes-Benz 318 CDI», з номерним знаком НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 та «ТАТА LPT 613» з номерним знаком НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_12 .
Внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у виді перелому 7-го грудного хребця з ушкодженням спинного мозку, численні двосторонні переломи ребер, забій та ушкодження обох легень, переломи грудини, лівої ключиці, численні переломи кісток тазу, переломи обох стегон, лівої гомілки, розрив діафрагми, розриви печінки та селезінки, рана на голові, садна, від яких помер на місці події.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 «б», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

За доводами апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Апелянт зазначає, що суд у вироку не навів достатніх мотивів звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Прокурор вважає, що судом не було враховані наслідки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення у виді смерті потерпілого ОСОБА_14 , які є тяжкими та незворотними.
Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, апелянт зазначає, що у цьому кримінальному провадженні, навіть у разі уникнення особою реального покарання, іспитовий строк має бути максимальним та обов`язково повинно бути застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки незастосування такого покарання негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
За наведених обставин, апелянт вважає, що вирок є незаконним в частині призначеного покарання та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенням покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним та співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідкам.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, потерпілий ОСОБА_9 покладався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного основного покарання прокурором не оскаржуються, тому законність і обґрунтованість вироку суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині безпідставного, на думку прокурора, не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та в частині тривалості встановленого судом іспитового строку.
За приписами ст. 370 КПК України закон вимагає від суду ухвалення рішення, яке серед іншого повинне бути вмотивованим, тобто таким, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі дотримався наведених вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинилакримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, пенсіонер, є інвалідом третьої групи, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Судом визнані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на це, та враховуючи відсутність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та одночасно дійшов висновку про застосування положень ст. 75 КК України та вважав за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки шість місяців.
Такий іспитовий строк апеляційний суд вважає достатнім та співмірним із вчиненим ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням, тому доводи прокурора в цій частині, є необґрунтованими.
В той же час, колегія суддів вважає, що не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, не буде відповідати меті покарання, визначеній положеннями ст. 50 КК України, а саме запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Допущена судом помилка, яка полягає у невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, може бути виправлена шляхом скасування в цій частині вироку суду першої інстанції та ухвалення вироку апеляційним судом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке єнеобережним тяжким злочином, та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку обвинуваченому ОСОБА_6 поряд з основним покаранням, визначеним судом першої інстанції, необхідно також призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки.
Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим та сприятиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому два роки шість місяців іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається засудженому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4