КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальні провадження № 0009252 від 03.08.2017 року стосовно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.10.1986 року Радянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 206 КК України /в редакції 1960 року/ на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки, ухвалою Радянського районного суду м. Києва скасовано відстрочку виконання вироку, направлено до колонії для відбування покарання;
- 15.10.1991 року Радянським районним судом м. Києва за ст. 19, ч. 2 ст. 141, ст. 208, ч. 2 ст. 196-1, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України /в редакції 1960 року/ остаточно призначено 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 14 КК України застосовано лікування від наркоманії;
- 04.07.1997 Подільським районним судом м. Києва за ст. 19, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 141, ст. 42 КК України /в редакції 1960 року/ на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 12.05.2006 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України остаточно призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-21.02.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України остаточно призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 18.03.2016 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 13 днів;
- 13.02.2018 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України остаточно призначено 1 рік 8 днів позбавлення волі,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, зарахувавши покарання, відбуте повністю за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, а також задоволено цивільний позов законного представника ОСОБА_8 та прийнято рішення стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 30 746, 00 (тридцять тисяч сімсот сорок шість) гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 30.07.2017 року приблизно о 23 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні загальної кімнати приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що є власністю ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті словесного конфлікту на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наблизився до власника будинку ОСОБА_9 та умисно наніс йому не менше одного удару лівою ногою в область живота та не менше двох ударів кулаками правої та лівої руки в обличчя, чим заподіяв ОСОБА_9 згідно даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді черепно-мозкової травми голови, що у подальшому спричинило смерть потерпілого. Між смертю ОСОБА_9 та отриманнням ним «імпресійних» складових черепно-мозкової травми вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати оскаржуваний вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року як незаконний і необгрунтований та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не повно дослідив показання свідків, не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , які на думку обвинуваченого ОСОБА_7 спростовують його вину у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не дав оцінки тій обставині, що потерпілий ОСОБА_11 кожного дня вживав спиртні напої, що свідками не була викликана карета швидкої допомоги для надання йому своєчасної медичної допомоги.
Також вказує, що він наніс потерпілому один удар ногою та 2-3 удари кулаком у ліву частину челюсті і не мав умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, тобто не вчиняв тих дій, за які засуджений до покарання у виді позбавлення волі на 10 років.
В ході апеляційного перегляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 змінили апеляційні вимоги, просили перекваліфікувати його дії з ч.2 на ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання в межах санкції частини першої цієї статті, вказуючи на недоведеність його вини у вчиненні злочину, за який він засуджений цим вироком.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали зміни до апеляційної скарги обвинуваченого, просили перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання в межах санкції цього закону про кримінальну відповідальність; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку; частково дослідивши за клопотанням захисника обставини, встановлені під час кримінального провадження; провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження в межах зміненого прокурором обвинувачення з ч. 1 на ч. 2 ст. 121 КК України, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який грунтується на показаннях обвинуваченого, який частково визнав свою вину і не заперечував той факт, що між ним та потерпілим виник конфлікт, в результаті якого він наніс останньому декілька ударів, показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , а також інших доказах, зокрема рапорті оперативного чергового Шевченківського УП ГУНП в м. Києві від 03.08.2017 року, протоколах огляду місця події від 03.08.2017 року та 04.08.2017 року, довідках з міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 166 від 03.08.2017 року та від 09.08.2017 року, копіях карт виїзду швидкої медичної допомоги до потерпілого ОСОБА_9 від 03.08.2017 року, постанові про визнання речовими доказами вилучених під час огляду місця події слідів речей та документів, протоколах пред`явлення особи для впізнання від 04.08.2017 року, протоколі отримання біологічних зразків для експертизи від 31.10.2017 року, протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 10.11.2017 року, а також на висновках експертів № 494 від 16.11.2017 року, № 416ц від 21.11.2017 року, № 495 від 15.11.2017 року, № 511 від 16.11.2017 року, висновку судово-медичної (комісійної) експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року та інших наведених у вироку доказах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними доказами, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.
Під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 30.07.2017 року приблизно о 22 чи 23 годині прийшов у гості до потерпілого і під час спілкування між ним та потерпілим ОСОБА_9 дійсно розпочався конфлікт, останній його ображав, нецензурно висловлювався, після чого він лівою рукою дав ОСОБА_9 ляпаса, від якого потерпілий впав на журнальний столик, а коли у відповідь ОСОБА_9 вдарив його в ліву частину шиї та почав кидатись на нього, він вдарив його ногою в область живота, від чого потерпілий сів у крісло, а потім кулаком правої руки наніс йому в ліву частину щелепи ще два чи три удари. У потерпілого пішла кров чи з носу, чи з губи, і свідомість він не втрачав. Крім того зазначив, що не мав наміру завдати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_7 надав і в суді апеляційної інстанції, вказавши, що у щелепу вдарив ОСОБА_9 сильно, а також зазначив, що до конфлікту з ним ОСОБА_9 вже був у побоях, а після конфлікту провів його до калитки, на наступний день вийшов на роботу, вживав алкоголь, три дні активно жив, а тому його вина у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть останнього, не доведена. При цьому зазначив, що суд безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_10 , який пояснював, що за день, коли потерпілому викликалася швидка медична допомога, останній був у кафе і з кимось сварився.
Вказані свідком ОСОБА_10 обставини не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд обгрунтовано не взяв їх до уваги, оскільки його показання спростовуються показаннями інших допитаних у судовому засіданні свідків, висновками експертиз та матеріалами кримінального провадження, які на переконання суду першої інстанції були надані останнім з метою допомогти ОСОБА_7 , з яким вони знаходились у дружніх стосунках, уникнути відповідальності за скоєне, з чим також погоджується і колегія суддів.
Крім того, суд дав належну оцінку і висновкам експерта № 1646/е від 30.11.2017 року та № 1964/ від 27.12.2017 року, складеним експертом ОСОБА_15 за результатами проведених судово-медичних експертиз за матеріалами досудового розслідування щодо потерпілого ОСОБА_9 , не врахувавши їх в частині зазначення строку утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, щодо закритої черепно-мозкової травми, а також щодо пошкодження обох скроневих кісток та крововиливів справа в скроневій долі. В іншій частині вказані висновки експерта судом враховані.
Таких висновків суд дійшов, у тому числі, на підставі висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року проведеної експертами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року, ухваленого з метою з`ясування питання щодо строку утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки попередні експертизи містили між собою суперечливі дані в частині зазначення строку утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, а також з метою з`ясування причии смерті останнього, який помер в лікарні вже після направлення кримінального провадження до суду.
За результатами висновку вказаної комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року, в якому зазначено, що після вивчення, аналізу та синтезу даних наданої на дослідження документації, в тому числі даних, отриманих під час проведення цієї експертизи (судово-гістологічних даних, даних наданих томографій) експертна комісія дійшла висновків, що станом на 04 год. 30 хв. 03.08.2017 року у ОСОБА_9 мала місце відкрита черепно-мозкова травма, що причина смерті ОСОБА_9 , яку встановив лікар патологоанатом, а саме - гострий інфаркт міокарда, взагалі не знаходить свого об`єктивного підтвердження. При цьому експертна комісія, з урахуванням наявних клінічних даних щодо всього терміну перебігу черепно-мозкової травми у ОСОБА_9 , у тому числі і з урахуванням наявності у останнього пролежнів, як наслідку центрального порушення нервової трофіки, вважає, що смерть ОСОБА_9 настала саме від черепно-мозкової травми, з якою він був госпіталізований 03.08.2017 року до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, перебіг наслідків якої (чисельні ділянки деструкції кори головного мозку, вогнища атрофії речовини мозку, наявність чисельних кіст та гліозних рубців) у віддаленому періоді, призвів до розвитку набряку - набуханню головного мозку.
Вказаним висновком експертної комісії було також встановлено строк виникнення у потерпілого ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, в якому зазначено, що морфологічна картина внутрішньо-мозкових крововиливів, з урахуванням морфорентгенологічної картини переломів кісток черепа та відомих часових даних щодо "контактування" потерпілого з медичними працівниками, дозволяє вважати, що черепно-мозкова травма (всі її складові) була отримана ОСОБА_9 не пізніше приблизно 01 год. 02.08.2017 року та не раніше приблизно 01 год. 27.07.2017 року, в тому числі і 30.07.2017 року, що також підтверджено при допиті в судовому засіданні суду першої інстанції експертом ОСОБА_16 , яким, у тому числі, роз`яснено висновок комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року з приводу отримання потерпілим ОСОБА_9 не закритої, як зазначено у вищезазначених висновках експерта ОСОБА_15 № 1646/е від 30.11.2017 року та № 1964/ від 27.12.2017 року, а відкритої черепно-мозкової травми, тому, що лінія перелому розповсюдилась з луски лівої скроневої кістки на основу черепа, тобто лінія перелому спускалась із скроневої ділянки голови на основу черепа знизу, в ту ділянку, де є внутрішнє вухо, яке через отвір з`єднується з пірамідкою скроневої кістки, тобто є сполучення між поверхнею черепа і зовнішнім середовищем через вухо, а тому травма вважається відкритою. При цьому, експертом зазначено, що відкрита чи закрита травма в даному випадку немає значення ні для встановлення механізму, ні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, ні давності.
Отже висновок комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2019 від 07.10.2019 року, який є результатом дослідження як матеріалів кримінального провадження, так і медичної картки стаціонарного хворого № 20003/1064 на ім`я ОСОБА_9 , протоколу патологоанатомічного дослідження № 2 трупу ЗаїкиВ.М., гістологічного архіву з трупу ОСОБА_9 , висновку експертного дослідження судово-медичного експерта-гістолога ОСОБА_17 № 064-12-2019 року від 18.09.2019 року, даних інструментальних досліджень на ім`я ОСОБА_9 (рентген-знімок грудної клітини, досліджень комп`ютерної томографії голови № 24413/4013 о 04 год. 27 хв. та № 24429/4029 о 21 год. 10 хв. від 03.08.2017 року, суд визнав логічним, обгрунтованим і послідовним, яким були усунуті виявлені у попередніх висновках експерта № 1646/е від 30.11.2017 року та № 1964/ від 27.12.2017 року суперечності, який об`єктивно узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та наявності підстав для перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 121 КК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом та наведених у вироку доказів. При цьому, оцінюючи наведені у вироку докази, суд, керуючись критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом, обгрунтовано визнав належними і допустимими наведені в оскаржуваному вироку докази, які не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю відтворюють картину вчиненого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких має істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України та обгрунтовано визнані належними і допустимими, які доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте згідно висновку судово-психіатричного експерта № 837 від 12.12.2017 року за своїм психічним станом виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотичної речовини групи опіоїдів, стан ремісіїта, за місцем проживання характеризується негативно, не працював, майнову і моральну шкоду представнику потерпілого не відшкодував, та за відсутності обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням обставин, що обтяжують покарання, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, суд, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, зарахувавши покарання, відбуте повністю за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для зміни кваліфікації його дій на ч.1 ст. 121 КК України та призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, про що ставиться питання в апеляційних вимогах сторони захисту, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0009252 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3