Номер провадження: 11-сс/813/1115/22
Справа № 495/3226/22, 1-кс/495/1451/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2022 року про зміну запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000579 від 25 травня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2022 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 до ОСОБА_7 підозрюваній у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, змінений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор №22» на цілодобовий домашній арешт за місцем фактичного проживання підозрюваної, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 27 серпня 2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_8 про зміну підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1)Вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

2)Слідчим суддею при змінені запобіжного заходу не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

3)На думку прокурора не застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою може негативно вплинути на всебічність та повноту досудового розслідування.

4)Більш того, прокурор наполягає на існуванні ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, оскільки на теперішній час не встановлені і не допитані всі очевидці кримінального правопорушення, а отже підозрювана може здійснювати на них вплив.

5)Також, прокурор вважає, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків на території Одеської області, що унеможливлює застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з клопотанням, в якому просив розглядати апеляційну скаргу без участі прокурора, вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_8 надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі. При цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, керуючись ч.1 ст.406 КПК України, вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги в письмовому провадженні.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням захисника та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зі змісту оскарженої ухвали убачається, що ухвалою слідчого судді від 28.05.2022 у справі №495/3226/22, провадження № 1-кс/495/1010/2022 клопотання слідчого СВ №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 25.07.2022 включно.

20.07.2022 року, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановленого відповідно до ухвали слідчого судді від 28.05.2022 в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 серпня 2022 року включно.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що підставою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з тим, під час постановлення ухвали про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було встановлено, що особа обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, може бажати уникнути кримінальної відповідальності та подальшого відбуття покарання, перебуває у середньому віці, має задовільний стан здоров`я, не працює, а також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам. Під час розгляду клопотання прокурором доведені ризики того, що підозрювана може незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

При вирішенні питання про можливість зміни запобіжного заходу, слідчий суддя врахував міжнародні стандарти забезпечення прав вагітних жінок, інтересів вагітної жінки, щодо якої застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, з чого випливає можливість більш гнучко та неформально підійти до вирішення питання щодо запобіжного заходу вагітній підозрюваній, більш ретельно оцінивши та зіставивши відповідні ризики.

Зокрема, слідчим суддею було враховано надану захисником медичну довідку Ізмаїльської міської медичної частини №22, відповідно до якої підозрюваній ОСОБА_7 встановлено заключний діагноз: «Вагітність 37-38 тижні. Передбачуваний термін пологів 13.08.2022 року».

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що захисник ОСОБА_8 надіслав до апеляційного суду копію обмінної карти ОСОБА_10 , відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання народила дитину.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок (1979 року, ратифікована Україною 19 грудня 1980 року) "... Держави-учасниці забезпечують жінкам відповідне обслуговування в період вагітності, родів і післяродовий період, надаючи, коли це потрібно, безплатні послуги, а також відповідне харчування в період вагітності і годування."

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини «... Беручи до уваги, що необхідність у такому особливому захисті дитини передбачена в Женевській декларації прав дитини 1924 року і Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнана в Загальній декларації прав людини, в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (зокрема, в статтях 23 і 24), в Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права (зокрема, в статті 10), а також у статутах і відповідних документах спеціалізованих установ і міжнародних організацій, що займаються питаннями благополуччя дітей… Дитина … потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження».

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Водночас, при встановленні наявності ризиків, необхідністю запобігти яким може обґрунтовуватися обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Разом з тим, прокурор не надав до апеляційної скарги доказів того, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, остання неналежним чином виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки та намагалася переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що, відповідно до довідки, наданої захисником, житлові умови, куди виписується дитина ОСОБА_7 є задовільними.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що перебування підозрюваної у слідчому ізоляторі може мати критичні наслідки для її здоров`я та здоров`я її дитини, а отже за таких обставин інтереси вагітної, життя та здоров`я її дитини мають превалювати над певним ступенем суспільної шкоди від звільнення підозрюваної з-під варти.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність наявності ризиків, на які посилався прокурор, прийшов до переконання, що доводи, наведені прокурором, є по суті припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах, а тому посилання прокурора на відсутність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, як на фактор ризику, не є достатнім для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде здатний забезпечити дотримання підозрюваною належної процесуальної поведінки.

Разом з тим, прокурор у своїй апеляційній скарзі не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 .

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрювану ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про наявність підстав для зміни застосованого до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2022 року про зміну запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000579 від 25 травня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4