Київськийапеляційнийсуд
Провадження № 11-кп/824/932/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 357/9747/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:
- 27 вересня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;
- 24 жовтня 2019 року цим же судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;
- 02 червня 2020 року цим же судом за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. 03 вересня 2020 року звільнений по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Судом вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 04 вересня 2020 року приблизно о 22 годині ОСОБА_6 , знаходячись поблизу гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом спилювання дужки навісного замка та його подальшого демонтажу, проник до гаражного приміщення і викотив звідти велосипед марки «Салют», вартістю 550,00 гривень, що належав ОСОБА_10 , в ході чого був помічений сусідами потерпілої, тому не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить обвинувальний вирок щодо його підзахисного ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження.
Аргументуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є упередженим, необґрунтованим, ухвалений з істотним порушенням норм процесуального права, прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України, КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку із чим повинен бути скасований.
Апелянт звертає увагу на те, що версія ОСОБА_6 щодо причин та обставин його знаходження поблизу будинку АДРЕСА_2 не була спростована стороною обвинувачення належними доказами, зокрема доказами, які б свідчили про його причетність до вчинення замаху на крадіжку велосипеда. Сам ОСОБА_6 в суді, не визнаючи своєї винуватості, наполягав на тому, що його було обмовлено через наявність неприязних стосунків зі свідком ОСОБА_11 , який винен йому борг, і на місці події саме останній в присутності потерпілої ОСОБА_10 вказав на нього, обвинуваченого, як на особу, яка намагалася викрасти велосипед.
При цьому, захисник вказує на те, що:
- в протоколі огляду місця події від 04 вересня 2020 року, проведеного по АДРЕСА_2 , поблизу приміщення гаража (сараю), не зафіксовані відстані виявлених та вилучених предметів (марлевої пов`язки, фрагменту ножиць, навісного замку, предмету, схожого на пилку, велосипеду рожевого кольору) відносно приміщення гаражу (сараю), де саме ці предмети були виявлені. Наведене не дозволяє належним чином оцінити обстановку вчинення злочину;
- під час цього ж огляду місця події не було виявлено безпосередніх слідів перепилу стрижня замка, а саме металевої стружки. При цьому за результатами проведення судово-трасологічної експертизи (висновок № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року), на полотні пилки металевої стружки не було виявлено також;
- в ході фактичного затримання ОСОБА_6 04 вересня 2020 року і складення протоколу його особистого обшуку 05 вересня 2020 року у нього не було вилучено жодних речей, які б мали відношення до інкримінованого правопорушення та свідчили про причетність до вчинення злочину;
- на момент фактичного затримання ОСОБА_6 була темна пора доби і вчиняти які-небудь дії, спрямовані на проникнення до приміщення гаражу, в умовах недостатнього освітлення було б вкрай складно без використання освітлювальних приладів. При цьому, під час складення протоколу затримання, 05 вересня 2020 року, ОСОБА_6 скаржився на поганий зір і просив прочитати протокол вголос, про що міститься відповідний запис;
- під час проведення за участю спеціалістів оглядів вилучених замка і фрагменту ножиць 08 вересня 2020 року будь-яких слідів на них виявлено не було;
- відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року, неможливо встановити, чи був навісний замок, вилучений в ході огляду місця події, пошкоджений предметом, ззовні схожим на пилу, та фрагментом ножиць, що також вилучені під час означеного огляду, у зв`язку з непридатністю слідів перепилу для ідентифікації. Тому, на думку апелянта, вилучена в ході огляду місця події пилка та фрагмент ножиць є неналежними доказами, оскільки сліди перепилу не придатні для ототожнення (ідентифікації) слідоутворюючого об`єкта.
Водночас, в дослідницькій частині даного висновку зазначено, що під мікроскопом на поверхні замка і пилки було виявлено дактилоскопічний порошок. У протоколах огляду місця події та огляду вилучених речей посилань про застосування дактилоскопічного порошку немає. Проте, його наявність може свідчити про таке: 1) порушення вимог стосовно порядку складення протоколу слідчої дії, передбаченого ст. 104 КПК України; 2) обставини, пов`язані з нанесенням дактилоскопічного порошку на ці предмети, не мають відношення до події правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а стосуються інших фактів використання дактилоскопічного порошку, за інших обставин, які не мають відношення до цієї справи.
З урахуванням наведеного, захисник вважає, що надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
Також захисник вказує про недоведеність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки:
- в порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України, при проведенні судово-товарознавчої експертизи (висновок № 3106 від 16 вересня 2020 року) експертом не було здійснено особистого повного дослідження велосипеда при визначенні його вартості, а лише на підставі наданих фотознімків та середньої величини діапазону цін за аналогічну модель велосипеда, без врахування його поточного стану, експлуатаційних властивостей, технічної справності тощо;
- у цьому висновку вказано, що ринкова вартість бувшого у використанні, придбаного приблизно два роки тому, дитячого велосипеда марки «Салют» станом на 05 вересня 2020 року складає 550,00 гривень. Однак, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що велосипед марки «Салют» вона придбала у 2014 році за 500,00-550,00 гривень. Тобто, висновком судово-товарознавчої експертизи було визначено вартість велосипеда, який придбаний у 2018 році, хоча в суді з`ясувалося, що потерпіла придбала велосипед у 2014 році за 500,00-550,00 гривень. Крім того, під час досудового розслідування в заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 зазначила, що його вартість становить 5000,00 гривень.
Таким чином, на думку апелянта, зазначена у висновку вартість велосипеда є недостовірною і ґрунтується лише на припущеннях.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати і визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Обґрунтовуючи такі апеляційні вимоги обвинувачений вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні численні протиріччя, на які суд не звернув уваги, свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 надали неправдиві показання і його оговорили.
При цьому, зазначає, що в суді він, ОСОБА_6 , показував, що ніякої крадіжки скоїти не намагався і не причетний до кримінального правопорушення, в якому його фактично звинуватили свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . З ОСОБА_11 вони знайомі протягом приблизно п`яти років та у них неприязні стосунки, оскільки свідок винен йому грошові кошти, які під різними приводами не повертав. Борг у ОСОБА_11 перед ним виник через те, що свідок купував у нього різні речі, переважно інструмент.
В дійсності, в день подій поблизу будинку № 43 по вулиці Павліченка в місті Біла Церква Київської області, ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_12 побив його, вимагаючи пробачити борг, потім вимагав взяти в руки пилку, яку приніс із дому, кажучи при цьому, що він хотів пограбувати його, свідка, гараж, а коли він, ОСОБА_6 , відмовився, то дістав пістолет і почав погрожувати вбивством. Коли ОСОБА_12 почав заспокоювати ОСОБА_11 і намагатися відвести, то останній здійснив два постріли в його, обвинуваченого, напрямку. Після цього на місце події підійшли інші особи і ОСОБА_11 в їх присутності повідомив, що вони з ОСОБА_12 затримали його, ОСОБА_6 , коли він намагався проникнути до гаражного приміщення. Коли на місце події приїхали працівники поліції, то на такі його пояснення уваги не звернули. Натомість, ОСОБА_11 з приводу його побиття працівникам поліції сказав, що кровотеча у нього почалася при затриманні, оскільки він хотів втекти з місця злочину. Після затримання, коли він знаходився в ІТТ міста Біла Церква, черговий неодноразово викликав йому швидку допомогу і та фіксувала наявні у нього тілесні ушкодження. Захисник ОСОБА_7 подавав слідчому клопотання з приводу його, ОСОБА_6 , побиття про проведення судово-медичної експертизи, проте її так і не було проведено, а справу за даним фактом закрили.
Разом з цим апелянт звертає увагу на те, що представлені стороною обвинувачення докази не спростовують його версії подій та не доводять винуватості у вчиненні інкримінованого злочину з огляду на те, що:
- в протоколі огляду місця події від 04 вересня 2020 року вказано, що біля гаражного приміщення було вилучено велосипед, фрагмент ножиць, замок та пилку. Однак, в протоколі не зазначено місце розташування цих предметі по відношенню до приміщення, а також їх взаємне розташування відносно один одного. Як вже вказувалося вище, в дійсності дані предмети переміщалися, зокрема пилку підкинув свідок ОСОБА_11 . Більше того, на вилучених велосипеді, замку, пилці експертами не були виявлені його відбитки пальців, хоча свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 показували про те, що бачили, як він, ОСОБА_6 , тримав велосипед в руках і що на ньому не було рукавичок;
- на момент затримання у нього не було виявлено жодних знарядь для вчинення злочину (ні ліхтарика, ні рукавичок);
- ні біля гаражу, ні на пилці, вилученій поруч, не було виявлено слідів стружки, яка утворюється при перепилюванні залізних предметів ножівочним полотном;
- у висновку судово-трасологічної експертизи вказано, що на пилці і на замку є залишки дактилоскопічного порошку, але в матеріалах провадження відсутні відомості про проведення дактилоскопічного дослідження.
Водночас, ОСОБА_6 вважає, що судовий розгляд проведено неповно, однобічно і з обвинувальним ухилом, оскільки:
- не було зроблено та не досліджено роздруківки дзвінків з його мобільного телефону, які б підтвердили, що вони з ОСОБА_11 раніше знайомі і телефонували один одному;
- не було прийнято його клопотання про допит як свідка дружини ОСОБА_11 . Так, за показаннями даного свідка, в день події, коли він знаходився вдома, його дружина ОСОБА_13 повідомила йому про гуркіт біля гаражного приміщення, що належить ОСОБА_10 та розташоване поруч з їхнім будинком. Однак, ОСОБА_6 , звертає увагу на те, що біля цього будинку знаходиться приблизно двадцять таких гаражних приміщень і біля них немає освітлення в темну пору доби. Незважаючи на це, ОСОБА_13 ще до його, ОСОБА_6 , затримання заздалегідь вказала саме на гараж ОСОБА_10 ;
- до матеріалів справи не було приєднано письмові показання свідків і потерпілої, в яких безліч протиріч, що свідчить про їх неправдивість, та, в свою чергу, на користь спростування його причетності до вчинення злочину.
- долучені до справи відомості щодо його попередніх судимостей і окремих рис характеру є недопустимим на підтвердження винуватості у вчиненні злочину і грубо порушує вимоги процесуального закону, зокрема ч. 1 ст. 88 КПК України.
Окрім наведеного, ОСОБА_6 вказує про недоведеність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушення, а саме про неправильне визначення вартості велосипеда, в обґрунтування чого наводить доводи, аналогічні до тих, що містяться в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_7 .

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог апеляційних скарг, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисту, вважав обвинувальний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, допитавши потерпілу ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_14 , провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційних скарг сторони захисту колегією суддів встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скоєне повторно та поєднане з проникненням у сховище, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на повному і об`єктивному з`ясуванні фактичних даних кримінального провадження та підтверджуються дослідженими і перевіреними в судовому засіданні доказами, яким в судовому рішенні дана належна та правильна оцінка за визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України критеріями.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні не визнав і наполягав на тому, що замаху на крадіжку за викладених в обвинувальному акті обставин він не вчиняв.
При цьому обвинувачений показав, що він знайомий зі свідком ОСОБА_11 з 2016 року. Останній замовляв у нього інструмент, у зв`язку із чим у свідка виник перед ним борг в сумі 15000,00 гривень.
04 вересня 2020 року приблизно о 19 годині він випадково зустрів ОСОБА_11 , у якого поцікавився, коли той віддасть йому борг. ОСОБА_11 запропонував йому зустрітися пізніше. У зв`язку із цим, приблизно о 21 годині, він підійшов до будинку АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_11 . Біля будинку він побачив ОСОБА_11 , який був разом зі своїм знайомим, як потім стало відомо ОСОБА_12 . ОСОБА_11 , який перебував у стані сп`яніння, запропонував йому зайти за кут будинку, де в ході розмови повідомив, що у нього скрутне матеріальне становище і гроші він віддати не зможе. Після цього ОСОБА_11 повернувся і він, ОСОБА_6 , вирішив, що той йде. Але ОСОБА_11 , розвернувшись, наніс йому удари кулаками в обличчя, внаслідок чого у нього пішла кров. Далі до них підбіг ОСОБА_12 , відтягнув ОСОБА_11 , який дістав зброю і здійснив два постріли. У зв`язку із тим, що ОСОБА_12 в цей час відтягував ОСОБА_11 , то кулі в нього, ОСОБА_6 , не потрапили. Потім на вулицю вийшли сусіди і ОСОБА_11 почав усім казати, що саме він, ОСОБА_6 , вчинив крадіжку з гаражного приміщення потерпілої, підсовуючи при цьому пилку по металу.
Обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на тому, що свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 його оговорили, оскільки у ОСОБА_11 перед ним наявна грошова заборгованість, а ОСОБА_12 є його другом.

Аналогічні пояснення надав обвинувачений суду апеляційної інстанції та виклав у своїй апеляційній скарзі з доповненнями.

Ретельно перевіривши та проаналізувавши такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою доказів у кримінальному провадженні.
Зокрема, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_10 в суді першої інстанції, 04 вересня 2020 року приблизно о 22 годині, коли вона знаходилася у себе вдома, до неї прийшов сусід ОСОБА_11 і повідомив, що з її гаражу намагалися вчинити крадіжку, але він разом з ОСОБА_12 затримали особу, яка хотіла викрасти майно. Після цього вона вибігла на вулицю до свого гаражу, де біля нього побачила раніше незнайомого чоловіка, як потім стало відомо ОСОБА_6 , який сидів на землі, на обличчі у нього були сліди бурого кольору. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_6 підняли з землі і під ним виявили розібрані ножиці у вигляді двох заточок. Також біля гаражу стояв належний їй велосипед «Салют» рожевого кольору, який був у технічно справному стані і яким останнім часом користувалася її племінниця. Спиляний замок з гаража лежав на землі біля пилки по металу. Під час очікування працівників поліції ОСОБА_6 висловлював на її адресу погрози розправою в разі, якщо вона його не відпустить.

Під час апеляційного перегляду кримінального провадження за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 була допитана потерпіла ОСОБА_10 , яка надала такі самі показання.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції, з ОСОБА_6 він познайомився рік тому, внаслідок вчинення останнім крадіжки з його автомобіля. Жодних відносин вони не підтримували, причин оговорювати обвинуваченого немає.
На початку вересня 2020 року приблизно о 22 годині, коли додому повернулася його дружина, яка вигулювала собаку, то повідомила, що біля гаражних приміщень, які розташовані поблизу їхнього будинку, вона чула звук пилки, і попросила його вийти та подивитися. Він вийшов з будинку, зустрів на вулиці сусіда ОСОБА_12 , з яким вони разом пішли до гаражів. Пройшовши в одному напрямку вздовж гаражів, вони нікого не побачили, а коли поверталися, то звернули увагу на гараж, на якому був відсутній замок і його вхідні двері знаходилися у відчиненому положенні. ОСОБА_12 направився до цього гаражу, а він залишився на вулиці і направляв світло ліхтаря на шлях руху сусіда. Далі з гаражного приміщення вийшов чоловік, в якому він впізнав ОСОБА_6 , і в його руках знаходився велосипед рожевого кольору. Він попередив ОСОБА_6 , щоб той залишався на місці, але обвинувачений намагався зникнути. У зв`язку із цим він, намагаючись затримати ОСОБА_6 , збив останнього з ніг, поклав обличчям на землю і завів руки за спину. Після цього він попросив ОСОБА_12 потримати ОСОБА_6 , а сам попрямував до сусідки, з гаража якої обвинувачений намагався вчинити крадіжку, і викликав поліцію. Оскільки ОСОБА_6 намагався залишити місце події, він зайшов додому і взяв із собою стартовий пістолет, з якого на вулиці здійснив два постріли в повітря, щоб налякати обвинуваченого. Під час очікування поліції ОСОБА_6 постійно висловлював погрози на адресу свідків у разі, якщо вони його не відпустять.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції надав аналогічні вищенаведеним показання стосовно обставин перебігу подій ввечері 04 вересня 2020 року та затримання ОСОБА_6 , коли він намагався викрасти велосипед з гаражу потерпілої ОСОБА_10 .

Показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , кожен з яких був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і приведений судом до присяги, повністю взаємоузгоджуються між собою.
З урахуванням наведеного, доводи захисту про те, що ОСОБА_11 умисно оговорив ОСОБА_6 і неправдиво звинуватив його у намірі вчинити крадіжку через наявну у свідка перед обвинуваченим заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано визнав сумнівними, зважаючи в сукупності на те, що: сторона захисту, будучи вільною у використанні своїх процесуальних прав і поданні до суду доказів, не надала жодного підтвердження таким відомостям; під час допиту ОСОБА_11 в судовому засіданні ні ОСОБА_6 , ні його захисник ОСОБА_7 жодних запитань з приводу боргу йому не ставили; показання ОСОБА_11 повністю відповідають тим, що були надані потерпілою ОСОБА_10 і свідком ОСОБА_12 , які до обставин подій у даній справі з ОСОБА_6 знайомі не були і будь-яких стосунків не мали, що підтвердив і сам обвинувачений.

Твердження обвинуваченого в обґрунтування його обмови та спотворення дійсних обставин подій (імітації вчинення злочину) про те, що за показаннями ОСОБА_11 його дружина попросила перевірити з-поміж інших саме гараж потерпілої, де чула звук пилки, не відповідають дійсності та змісту наведених вище показань свідка. При цьому в суді як свідок ОСОБА_11 , так і свідок ОСОБА_12 , показали, що коли вони йшли перевіряти гаражі, то спочатку пройшли позв них в одному напрямку і нічого підозрілого не виявили, а коли поверталися назад, то побачили відсутність замка і відчинені двері гаражу ОСОБА_10 , звідки в подальшому з велосипедом вийшов ОСОБА_6 .

Окрім наведеного вище, версія обвинуваченого про те, що на місці події ОСОБА_11 підкинув йому пилку по металу, спростовується також даними протоколу огляду предметів від 08 вересня 2020 року, за змістом якого на вилученій біля гаража потерпілої металевій пилі будь-яких слідів виявлено не було (т. 1 а.п. 133-134).

Посилання захисту на те, що на вилученому під час огляду місця події 04 вересня 2020 року велосипеді ОСОБА_10 не було виявлено відбитків пальців обвинуваченого, не спростовує правдивості показань свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в цілому та в тій частині, що ОСОБА_6 вони застали із цим велосипедом в руках, коли він намагався його викрасти з гаражу, оскільки з протоколу огляду велосипеду від 05 вересня 2020 року слідує, що він не перевірявся на предмет наявності на ньому дактилоскопічних відбитків (т. 1 а.п. 112-116).

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_12 умисно побив ОСОБА_15 , щоб не повертати йому борг, були предметом перевірки органу досудового розслідування і свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно з долученими захисником ОСОБА_7 документами на стадії апеляційного розгляду, 05 вересня 2020 року ОСОБА_6 звернувся до Білоцерківського відділу поліції з заявою про те, що 04 вересня 2020 року приблизно о 21 годині 30 хвилин по АДРЕСА_2 невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження, з приводу яких він має намір проходити судово-медичну експертизу. Відомості по цій заяві 05 вересня 2020 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000536 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою в.о. дізнавача сектору дізнання Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 30 жовтня 2020 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Як слідує зі змісту цієї постанови, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, коли намагався вчинити крадіжку з гаражу по АДРЕСА_2 , та його затримували громадяни, які побачили, що він вчиняє правопорушення. В даному випадку не було встановлено умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а звідси і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відомостей про оскарження означеної постанови стороною захисту в суді апеляційної інстанції надано не було.

Також захистом не було надано жодних даних, які б підтверджували доводи про те, що ОСОБА_11 при затриманні ОСОБА_6 діяв з перевищенням необхідних для цього заходів, внаслідок чого останній отримав значні тілесні ушкодження, що, за твердженням обвинуваченого, були зафіксовані при його поміщенні в ІТТ міста Біла Церква і через які йому неодноразово викликали швидку медичну допомогу (зокрема, не було надано ні витягів з журналу ІТТ, ні висновків чи рекомендацій лікарів).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що будь-яких об`єктивних підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і потерпілої ОСОБА_10 в ході судового провадження не встановлено і стороною захисту в обґрунтування протилежного не надано.

Посилання апелянтів на те, що суд не дав оцінку показанням потерпілої і свідків на досудовому розслідуванні, які, на думку захисту, є суперечливим та відрізняються від тим, що були надані ними в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах закону, а саме положеннях ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, які не дозволяють обґрунтовувати судове рішення або посилатися на показання, надані слідчому, прокурору.

Водночас, показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 узгоджуються з письмовими доказами, що були предметом дослідження та оцінки суду, в тому числі із даними, які містяться у: протоколі огляду місця події від 04 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 96-106); протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 107-111); протоколах огляду предметів від 05 та 08 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 112-116, 133-134); протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 120-122, 123-125); висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 3106 від 16 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 137-141); висновку експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року (т. 1 а.п. 148-153).

Зокрема, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, який складений 05 вересня 2020 року о 04 годині 54 хвилини за участю захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_6 фактично був затриманий 04 вересня 2020 року о 22 годині 09 хвилин за адресою: вул. Павліченка, 43, м. Біла Церква, обл. Київська (т. 1 а.п. 107-111).

Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 вересня 2020 року, свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, впізнали ОСОБА_6 , як особу, яку вони затримали при спробі вчинити крадіжку велосипеду з гаражного приміщення ОСОБА_10 , що мало місце 04 вересня 2020 року приблизно о 22 годині біля будинку № 43 в місті Біла Церква Київської області (т. 1 а.п. 120-122, 123-125).

Належність, допустимість і достовірність інформації, що містяться в указаних протоколах стороною захисту в апеляційних скаргах не оспорюється.

Як вбачається з протоколу огляду місця події гаражного приміщення, що розташоване по АДРЕСА_2 , проведеного 04 вересня 2020 року в період часу з 22 години 30 хвилин до 22 години 55 хвилин за участю понятих та ОСОБА_10 , в ході огляду було виявлено: на доріжці, що веде до гаражного приміщення, медичну маску білого кольору; з правої сторони від доріжки в траві фрагмент металевих ножиць; перед входом до приміщення гаражу зліва, підпертий об стіну дитячий велосипед рожевого кольору; зліва під гаражем предмет, ззовні схожий на пилку; поруч із цим предметом пошкоджений навісний замок; праворуч під гаражем - деталь застібки навісного замка. Під час огляду зафіксовано, що вхід до приміщення гаражу здійснюється через металеві двері з навісним замком, який на момент слідчої дії пошкоджений, двері відчинені.
Зазначені вище виявлені предмети в присутності понятих вилучені та поміщені до пакетів.
До протоколу долучена фототаблиця із зображеннями, здійсненими в ході огляду, в тому числі виявлених речей біля гаражного приміщення (т. 1 а.п. 96-106).

Посилання захисту на те, що під час огляду місця події не зафіксовані відстані знаходження виявлених предметів відносно гаражу та їх взаємне розташування один від одного, не перешкоджає оцінити обстановку на місці вчинення злочину, оскільки у протоколі зрозуміло описано, де саме біля гаражу були виявлені ці предмети (фрагмент металевих ножиць, предмет, ззовні схожий на пилку, пошкоджений навісний замок, велосипед) зі здійсненням відповідних фотознімків.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року, наданий на дослідження навісний замок, вилучений в ході огляду місця події по АДРЕСА_2 , знаходиться в несправному стані. На поверхні замка виявлені пошкодження у вигляді перепилу запираючого стрижня за допомогою ножівочного полотна.
Відповісти на запитання, чи був пошкоджений навісний замок предметом, ззовні схожим на пилу, та фрагментом ножиць, що також вилучені в ході огляду місця події, не виявилось можливим в зв`язку з непридатністю слідів перепилу для ідентифікації (т. 1 а.п. 148-153).

Доводи захисту про те, що в ході проведення цієї експертизи на навісному замку і пилці виявлені залишки дактилоскопічного порошку обумовлене тим, що перед направленням даних предметів на експертизу був здійснений їх огляд слідчим за участю спеціалістів. Зі змісту протоколу огляду предметів від 08 вересня 2020 року слідує, що на фрагменті ножиць, навісному замку та його фрагменті, пилі по металу будь-які сліди відсутні (т. 1 а.п. 133-134).

При цьому, даними протоколів огляду місця події від 4 вересня 2020 року і огляду предметів від 08 вересня 2020 року підтверджується, що на виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 104, ч. 5 ст. 237 КПК України, слідчим дотримано гарантії забезпечення достовірності походження виявлених біля гаражу ОСОБА_10 предметів і їх ідентифікації. А саме, під час огляду місця події виявлені та вилучені: пошкоджений навісний замок і його деталь; фрагмент (половина) ножиць; предмет, схожий на пилку, були сфотографовані і тимчасово запаковані в конверти із підписами понятих. В подальшому, 08 вересня 2020 року, слідчим за участю спеціалістів ці предмети були розпаковані, оглянуті і опечатані разом з первинним упакуванням в спеціальні пакети з наведенням детального опису в протоколі, після чого направлені для проведення судово-трасологічної експертизи (т. 1 а.п. 96-106, 133-134, 148-153).

Виходячи з цього, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що досліджувані предмети, про які зазначено у висновку судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року (пошкоджений навісний замок, пилка, фрагмент ножиць) (т. 1 а.п. 148-153), не мають відношення до даного кримінального провадження, як про це висувають припущення апелянти через виявлення на них залишку дактилоскопічного порошку.

Всупереч твердженням захисту, та обставина, що, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року, виявлені на поверхні вилученого несправного навісного замка сліди перепилу не придатні для ідентифікації через відсутність достатньої кількості окремих ознак, які у своїй сукупності могли б бути підставою для ототожнення слідоутворюючого об`єкту (т. 1 а.п. 148-153), не свідчить про неналежність як доказів пилки по металу і фрагменту ножиць, які були виявлені та вилучені з дотриманням вимог закону безпосередньо на місці вчинення злочину, біля гаражу потерпілої.

Зважаючи на сукупність взаємоузгоджених між собою належних, допустимих і достовірних доказів у справі, зокрема: показань потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , протоколів затримання ОСОБА_6 від 05 вересня 2020 року та пред`явлення свідкам особи для впізнання від 06 вересня 2020 року, за змістом яких обвинувачений був виявлений та затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину, коли він виходив з гаражу потерпілої з велосипедом; протоколу огляду місця події від 04 вересня 2020 року, згідно з яким біля гаражу ОСОБА_10 , що закривався за допомогою навісного замка і на момент огляду був відчинений, були знайдені пошкоджений навісний замок, предмет, ззовні схожий на пилку, фрагмент ножиць, велосипед; висновку експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року, відповідно до якого вилучений навісний замок був пошкоджений шляхом перепилу запираючого стрижня за допомогою ножівочного полотна, то посилання захисту на те, що під час огляду місця події, який був проведений після 22 години в темну пору доби, не було виявлено металевої стружки біля гаражу потерпілої, що в ході затримання ОСОБА_6 у нього не було знайдено знарядь вчинення злочину (рукавичок та ліхтарика), що на навісному замку, пилі і фрагменті ножиць були відсутні його дактилоскопічні сліди, що при експертному дослідженні навісного замка експерт не зміг ідентифікувати сліди перепилу не спростовують причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину і установленого способу проникнення до приміщення гаражу ОСОБА_10 (шляхом спилювання дужки навісного замка та його подальшого демонтажу).

Враховуючи наведене, твердження захисника про те, що в темну пору доби ОСОБА_6 без ліхтарика було б складно здійснити проникнення до гаражу ґрунтуються виключно на суб`єктивному пропущенні апелянта, що спростовується сукупністю доказів у справі.

Доводи апелянтів з приводу недопустимості висновку судово-товарознавчої експертизи № 3106 від 16 вересня 2020 року через недостовірне, на думку апелянтів, визначення вартості велосипеду ОСОБА_10 , а звідси і розміру матеріальної шкоди, є неприйнятними.

Відповідно до висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 3106 від 16 вересня 2020 року, ринкова вартість бувшого у використанні, придбаного приблизно двох років назад, дитячого велосипеда марки «Салют», рожево-сірого кольору, станом на 05 вересня 2020 року складає 550,00 гривень.
Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_10 , внаслідок викрадення цього велосипеду 05 вересня 2020 року міг складати 550,00 гривень (т. 1 а.п. 137-141).

З метою перевірки доводів апеляційних скарг, в суді апеляційної інстанції був допитаний експерт ОСОБА_14 , що проводив зазначену експертизу і склав висновок.

В судовому засіданні експерт пояснив, що провів означену експертизу особисто на підставі постанови про її призначення і наданих фотознімків велосипеду. В ході дослідження використовував порівняльний метод, відповідно до якого визначається середня ринкова вартість за подібні товари. По наданим йому фотознімкам можливо зробити висновок стосовно справності велосипеда, оскільки чітко видно всі його комплектуючі деталі. Тобто, будь-яких несправностей велосипеда виявлено не було. У зв`язку із цим, у нього не було необхідності у витребуванні і безпосередньому дослідженні самого велосипеду.
Також експерт зазначив, що в даному випадку, рік придбання велосипеду не впливає на його вартість тому, що за методичними підходами вартість такого нового велосипеду встановити неможливо, оскільки нові моделі не випускають. Тому встановлена висновком вартість велосипеда не змінилась би з урахуванням року його придбання, у 2014 чи у 2018 році.

Всупереч твердженням апелянтів, та обставина, що експерт не дослідив особисто і безпосередньо велосипед потерпілої, не вказує на порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України. Дана норма закону зобов`язує експерта особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності роз`яснити його. В даному випадку, на виконання цих приписів закону, а також положень ч. 3 ст. 101 КПК України, експерт ОСОБА_14 , за результатами особисто проведеної експертизи на підставі наданих йому матеріалів, а саме фотознімків бувшого у використанні велосипеду, дав обґрунтовані відповіді на поставлені перед ним запитання стосовно його ринкової вартості і матеріальної шкоди, яка могла бути спричинення внаслідок його викрадення.

Крім того, не дослідження експертом безпосередньо велосипеду ОСОБА_10 не суперечить положенням п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу від 26 грудня 2012 року № 1950/5), за змістом яких експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень).

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що: пояснення в суді експерта ОСОБА_14 про те, що по наданих йому фотознімках велосипеду можливо зробити висновок стосовно його справності, повністю відповідають даним протоколу його огляду від 05 вересня 2020 року про відсутність на цьому велосипеді будь-яких пошкоджень (т. 1 а.п. 112-116); експерт визначив ринкову ціну велосипеду, з урахуванням того, що він вже був у використанні, причому в судовому засіданні роз`яснив, що в даному випадку, його вартість не змінилась би в залежності від того, чи був він придбаний у 2014 році, чи у 2018 році, колегія суддів не вбачає підстав вважати наданий висновок судово-товарознавчої експертизи неповним, а його результати сумнівними, як на цьому наполягають апелянти.

Відповідно до абз. 2 п. 1.4 згаданої вище Інструкції, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Виходячи з цього, незгода захисту із використаним експертом ОСОБА_14 методом проведення експертизи не вказує про її неповноту чи неправильність.

Висновок експерта ОСОБА_14 № 3106 від 16 вересня 2020 року відповідає вимогам ст. 102 КПК України щодо його змісту, а також визначеним у ст. 101 цього Кодексу критеріям, в тому числі ґрунтується на допустимих доказах.

В судовому засіданні експерт надав ґрунтовні роз`яснення з приводу проведеної ним експертизи і складеного висновку, в тому числі на запитання сторони захисту з приводу визначення вартості велосипеду з урахуванням року його придбання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів допустимість та достовірність висновку та пояснення судового експерта ОСОБА_14 , який має кваліфікацію за спеціальністю «визначення вартості машин, обладнання, сировини, споживчих товарів», стаж роботи з 2016 року, був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків і приведений судом до присяги.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину суд послався на відомості про його попередні судимості та окремі риси характеру, не відповідають дійсності та змісту обвинувального вироку. Разом з тим, такі дані, що характеризують особу обвинуваченого, правильно були враховані судом при призначенні йому покарання, як цього вимагає п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України.

Доводи апелянтів стосовно неповноти судового розгляду є неприйнятними, виходячи з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження, здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив роздруківки телефонних дзвінків з його телефону, що могло б підтвердити версію про його давнє знайомство зі свідком ОСОБА_11 , є неприйнятними, оскільки в судовому засіданні відповідного клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів сторона захисту не заявляла.

До того ж, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України, інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, відноситься до охоронюваної законом таємниці, та за вимогами ч. 6 ст. 163 цього Кодексу тимчасовий доступ до речей і документів, які її містять, надається у випадках неможливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Водночас, показання свідка ОСОБА_11 стосовно обставин подій вчинення злочину, що інкримінується ОСОБА_6 , були перевірені судом і знайшли своє підтвердження, оскільки узгоджуються з іншими вищезазначеними доказами в справі, належного спростування яким стороною захисту надано не було. Тому, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_6 з ОСОБА_11 могли б вплинути на повноту і правильність з`ясування обставин даної справи.

Також не вплинуло на повноту, об`єктивність і правильність вирішення справи не здійснення допиту дружини ОСОБА_11 , з приводу чого захист не заявляв клопотання на стадії з`ясування обставин справи, та свідка ОСОБА_16 , від допиту якої сторона обвинувачення відмовилась і захист проти цього не заперечував, зважаючи на те, що вони не були безпосередніми очевидцями події. При цьому, як вже згадувалося вище, твердження ОСОБА_6 про те, що дружина ОСОБА_11 повідомила, що звук пилки доносився саме з гаражу ОСОБА_10 не відповідають змісту показань цього свідка та свідка ОСОБА_12 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення, а відтак що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено не повно.

Стосовно клопотань ОСОБА_6 , які подані ним вже на стадії апеляційного перегляду кримінального провадження, про здійснення допиту як свідків: повторно ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; ОСОБА_16 ; слідчої у справі ОСОБА_17 ; спеціаліста ОСОБА_18 , який брав участь в огляді місця події; ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які були понятими під час огляду місця події; експерта ОСОБА_21 , який досліджував пошкоджений навісний замок, пилу і фрагмент ножиць та склав висновок № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15 вересня 2020 року.

Так, правилами ч. 3 ст. 404 КПК України визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 надали послідовні та вичерпні показання з приводу обставин подій у даній справі, безпосередніми очевидцями якої вони стали. Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 були присутні під час допиту цих свідків і в повній мірі могли реалізувати своє процесуальне право ставити їм запитання. Будь-якої об`єктивної необхідності здійснювати повторний допит даних свідків в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає і захистом в обґрунтування цього не наведено.

Також, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для здійснення допиту як свідків ОСОБА_16 , слідчої ОСОБА_17 , спеціаліста ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , експерта ОСОБА_21 , про допит яких сторона захисту не заявляла клопотань в суді першої інстанції. При цьому, апеляційний суд зауважує, що письмові докази у справі, які зібрані, складені за участю означених осіб, були предметом перевірки, аналізу і оцінки суду першої інстанції, за результатами чого визнані належними, допустимими і достовірними.

Таким чином, за результатами перевірки доводів апеляційних скарг захисту колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, на виконання вимог ст. ст. 22, 23 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для його правильного вирішення.

Оцінивши надані докази у сукупності та взаємозв`язку і належним чином мотивувавши свої висновки, в тому числі з приводу спростування показань та версії обвинуваченого в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скоєне повторно та поєднане з проникненням у сховище, і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_6 показання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Судом правильно стягнуто з обвинуваченого документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 1471,05 гривень (т. 1 а.п. 147), згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.

Отже, в ході апеляційного перегляду кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4