Номер провадження: 11-кп/813/1626/22
Справа № 509/5682/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» виділені матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.06.2022 року, в кримінальному провадженні №0001166 від 10.08.2020 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с. Ряське Машівського району Полтавської області, громадянки України, маючої неповну середню освіту, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Олександрівка Пермської області Російської Федерації, громадянина України, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-
установив
В Овідіопольському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001166 від 10.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.06.2022 року, в порядку ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , строком до 31.07.2022 року.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були вказані в клопотанні прокурора та були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом також враховано особу кожного з обвинувачених, які у свою чергу не мають соціальних зв`язків та, зокрема, вчинили особливо тяжкий злочин. Крім того, при прийнятті рішення суд вказав, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави змінити та застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.
Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати щодо неї запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачена вказує на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також необґрунтоване висунуте обвинувачення, оскільки за 2 роки утримання під вартою, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу її винуватості. Обвинувачена також зазначає, що перебуває під вартою тривалий час, що позначилося на стані її здоров`я.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Оскільки апеляційні скарги відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до апеляційного суду не надходили, ухвала суду першої інстанції перевіряється в межах поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 , та її захисника ОСОБА_6 , які підтримала подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, а також злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою, а також, задовольнивши клопотання прокурора, погодився із наявністю раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд при прийнятті рішення врахував особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не працює та не має міцних соціальних зв`язків.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому у відповідності до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо необґрунтованості обвинувачення є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченої та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 не може не розуміти тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, та можливого суворого покарання, у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачена може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка є непрацевлаштованою, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачена може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в клопотанні прокурора та з чим погодився суд першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останній кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння нею інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченої від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Колегією суддів враховуються доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_7 є раніше не судимою, однак вказана обставина не є достатньою та такою, яка може гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про погіршення стану її здоров`я, колегія суддів визнає недоведеними, оскільки будь-якої медичної документації щодо стану здоров`я обвинуваченої, в тому числі стосовно критичного стану її здоров`я, який виключає можливість застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченої, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я обвинуваченої є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченій, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.
Більш того, в апеляційній скарзі обвинувачена вказує, що вже знаходиться під наглядом медичних працівників в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що свідчить про надання їй медичної допомоги.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченої під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 стосовно наявності на утриманні трьох дітей (двоє з яких неповнолітні), є непідтвердженими, оскільки відповідно до копії обвинувального акту відносно ОСОБА_7 неповнолітніх дітей на утриманні не має (а.п. 2), крім того, стороною захисту не надано жодних відомостей які б підтверджували вказані обставини.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченої під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченої під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.06.2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в кримінальному провадженні №0001166 від 10.08.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4