Справа № 308/7065/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
з участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/7065/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001726 від 13.12.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
08 червня 2022 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001726 від 13.12.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
Ухвалою колегії суддів Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2022 року призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке подав у письмовому вигляді. Прокурор зазначив про наявність ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Прокурор зазначає на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, вважає клопотання необгрунтованим, відсутні докази на підтвердження наявності ризиків, просив відмовити у задоволенні клопотання. Просив обрати йому інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав доводи захисника, просив обрати йому інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Потерпілі в підготовче судове засідання не зявились. Подали до суду заяви відповідно до яких просили провести підготовче судове засідання без їх участі.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.
Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,суд враховує вимоги КПК України та п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Аналізуючи доцільність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187КК України.
Суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).
При цьому, суд звертає увагу сторони захисту на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України.
Також, колегія суддів враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187КК України.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказані ризики, на думку суду, доводяться вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а також тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.
На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187КК України, зокрема санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч.2 ст.115Кримінального кодексу України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна , відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Окрім того суд враховує, що ОСОБА_6 офіційно не працює, його майновий стан незадовільний, не має постійного джерела доходів, неодружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та обґрунтованість наявності таких ризиків та про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.
Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.
Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається явно переконливою.
Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається тримання під вартою обвинувачених.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він настільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передба -ченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від право суддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
При цьому судом при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Окрім того, судом враховано дані про особу ОСОБА_6 : раніше не судимий, вчинив особливо тяжкі злочини, сім`ї та утриманців не має, не працює, його майновий стан незадовільний, не має постійного джерела доходів, що свідчить про відсутність тісних соціальних зв`язків на території України та підтверджує ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Встановлений ризик незаконно впливати на свідків, потерпілих є актуальним до моменту їх допиту в суді при розгляді обвинувального акту по суті, а тому, не може вважатись припиненим.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, то суд вважає його обґрунтованим, оскільки обвинувачений перебуваючи на волі під час розгляду справи матиме можливість впливати на свідків, потерпілих . Окрім цього, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.
На даний час існує реальна необхідність допиту свідків та потерпілих, проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих.
Суд звертає увагу на спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

За таких обставин суд вважає доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів та вищевказаних ризиків, станом на день вирішення клопотання ризики не зменшилися, не відпали та продовжують існувати, і неможливість їх запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, при чому вчинення злочину стало наслідком усвідомленого ігнорування ОСОБА_6 вимог чинного законодавства , в результаті якого спричинено загибель людини, а у відповідності до ст.3 Конституції України -людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю.

Отже, враховуючи обставини провадження, характер обвинувачення, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не може слугувати стримуючим фактором та не спростовує заявлених ризиків.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти ризикам вчинити обвинуваченим спроби переховуватись від суду ; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Водночас суд вважає, що вік та стан здоров`я ОСОБА_6 дозволяють та не перешкоджають обранню відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів про те, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає обранню відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано.
Суд вважає, що обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,27,314-316 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 04 серпня 2022 року включно.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Копію ухвали надіслати начальнику Закарпатської УВП №9.
Повний текст ухвали оголошено 13.06.2022 року о 16 - 25 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3