Номер провадження: 11-кп/813/1491/22
Справа № 947/3729/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про поновлення строків на апеляційне оскарження вироку Київського райсуду м. Одеси від 15.02.2022 у кримінальному провадженні №0001154 від 06.12.2021 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого паркувальником, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
установив:

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 4 місяці;
- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяців.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 4 місяців арешту в арештному будинку.
Не погодившись із зазначеним вироком, 30.05.2022 заступником керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій він не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає вказаний вирок винесений із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , виключити із резолютивної частини вироку зазначене місце відбування покарання ОСОБА_7 арештний будинок, також виключити із мотивувальної частини вироку обґрунтування застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, та замінити в мотивувальній частині вироку прізвище та ініціали обвинуваченого з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_7 ».
Окрім того, в апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 ставить питання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження вказаного вироку суду, посилаючись на поважність причин його пропуску, зокрема, через введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та його продовженням у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи клопотання, та пояснила, що прокурор ОСОБА_11 не був обізнаний про прийняте рішення в зазначеному кримінальному провадженні, у зв`язку із тим, що ЄДРСР на той час тимчасово не працював та прокурор, який приймав участь по справі не повідомив ОСОБА_8 про результати розгляду зазначеного кримінального провадження, думку обвинуваченого, який не заперечував проти його задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга може бути подана на вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Водночас ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 пояснила, що ЄДРСР на той час тимчасово не працював та прокурор, який приймав участь по справі не повідомив ОСОБА_8 про результати розгляду зазначеного кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_12 був присутнім під час постановлення вироку (а.с. 47-49) та отримав копію оскаржуваного вироку, відповідно до власноручної розписки 15.02.2022 (а.с.56).

Водночас, апеляційна скарга прокурором ОСОБА_9 подана до канцелярії суду 1-ої інстанції лише 30.05.2022, при цьому обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, останній послався на введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК України закріплено, що прокурор має право на оскарження судових рішень в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. При цьому прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.
При цьому п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 4 ст. 36 КПК право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники. Проте у КПК не встановлено особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.
Так, у ст.ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт оскарження вказується тільки прокурор. Відповідно ж до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень.
При цьому Законом України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ст. 1); єдність системи прокуратури України забезпечується: єдиними засадами організації та діяльності прокуратури, єдиним статусом прокурорів, єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів та ін. (ч. 5 ст. 7); прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст. 15).
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, поняття прокурор, яке вживається у ст.ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК України, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК України (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники).
А тому особливості організації внутрішнього документообігу у системі органів прокуратури не можуть змінювати загальний порядок обчислення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, визначений у ч. 2 ст. 395 КПК України. Не впливає на обчислення строку на апеляційне оскарження у даному випадку й така обставина, як час розміщення в Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту відповідного рішення суду першої інстанції.
Така сама правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 у справі № 222/466/17.
Викладені ж в апеляційній скарзі заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначеного вироку, не є об`єктивно непереборними, а тому колегія суддів не вважає їх поважними.
Інших доказів, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, матеріали провадження не містять.
Пунктом 2 постанови Верховного Суду України по справі № 5-103 кс-15 від 01.10.2015 передбачено, що право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
Відповідно до припису п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Отже, враховуючи викладені обставини у всій сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора ОСОБА_9 про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 24, 113, 117, 309, 393, 395, 399, 401, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про поновлення строків на апеляційне оскарження вироку Київського райсуду м. Одеси від 15.02.2022 у кримінальному провадженні №0001154 від 06.12.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Апеляційну скаргу на вирок Київського райсуду м. Одеси від 15.02.2022 з додатками повернути заступнику керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4