Номер провадження: 11-сс/813/766/22
Справа № 522/3809/22 1-кс/522/3053/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000022 від 02.03.2022 року було частково задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на речі і документи, які були вилучені 12.05.2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-ноутбук марки Acer, і зарядним пристроєм та мишкою;
-зовнішній диск ADATA червоного кольору, 1ТB;
-мобільний телефон марки Samsung Galaxy A30;
-документи, які мають гриф обмеження доступу, на 17 арк.;
-коробка із документами під назвою «Аркуші бесід ОР1», в середині якої містяться документи.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
-клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, оскільки до нього не долучено відомостей або документальних підтверджень про необхідність накладання арешту на зазначене в ухвалі майно;
-вилучені речі не є доказами у розумінні ст.98 КПК України;
-власники вилученого майна не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 24.05.2022 року про арешт майна скасувати в частині накладення арешту на: ноутбук марки Acer, і зарядним пристроєм та мишкою; зовнішній диск ADATA червоного кольору, 1ТB; мобільний телефон марки Samsung Galaxy A30 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині арешту вищевказаного майна.
Позиції учасників апеляційного розгляду
В судове засідання прокурор ОСОБА_10 не з`явився, звернувся з заявою, в якій просить розглядати апеляційну скаргу захисника без участі представника прокуратури, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_6 , та його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що в провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження №000022 від 02.03.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
За версією органів досудового розслідування встановлено, згідно відповіді на доручення ГВ КР Управління СБ України в Одеській області, встановлено, що до вчинення вказаного правопорушення можливо причетний громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно отриманих відомостей ОСОБА_6 за адресою свого проживання можливо зберігає зброю та боєприпаси для вчинення диверсій на території м. Одеси та Одеської області, комп`ютерну техніку на якій міститься інформація щодо здійснення підривної діяльності проти України, мобільні телефони, за допомогою яких підтримує зв`язок з представниками спецслужб РФ, електронні носії інформації та комп`ютерна техніка, а також інші речі і документи, що вказують на протиправні діяння та мають доказове значення для досудового розслідування.
Так, 12.05.2022 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.05.2022 слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, перелік яких зазначено у протоколі обшуку від 12.05.2022 року.
Вилучені предмети, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, згідно клопотання слідчого містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, вилучені речі необхідні з метою проведення подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вилучене майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони, комп`ютерна техніка та інші документи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, на них може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження, зокрема, щодо обставин незаконного позбавлення волі особи, а також осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речовими доказами від 12.05.2022 року, відповідно до якої вилучені речі та документи визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном та зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважав за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно, з метою збереження та дослідження вказаних речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №000022.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №000022відомості про яке внесені до ЄРДР 02.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, про накладення арешту на майно, перелічене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку, 12.05.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, за адресою: м Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Приморський, вул. Лінія 11, земельна ділянка 4,був проведений обшук, під час проведення якого були вилучені мобільні телефони та інше майно, перелік яких міститься в клопотанні (а.п. 10-15).

Окрім того, вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому на нього може бути накладений арешт, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, незалежно від того, хто є його власником, у кого і де він знаходиться, а також незалежно від того чи належить він підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на вилучене майно, є неприйнятними.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі що було накладено арешт на речі, які не стосуються даного кримінального провадження, оскільки до матеріалів клопотання про накладення арешту слідчим була долучена копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.05.2022 року, більш того, відповідно до якої був наданий дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та можуть бути використані як докази у вказаному кримінальному провадженні і під час судового розгляду, зброї, боєприпасів, вибухових речовин, особистих та чорнових записів, сім-карт, холдерів від сім-карт, електронних носіїв інформації, персональних комп`ютерів, ноутбуків, планшетів, мобільних терміналів систем зв`язку, флеш накопичувачів, оптичних дисків, зовнішніх дисків, з можливістю доступу до комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, з метою доступу до електронних документів, особистого листування особи та інших записів особистого характеру, в яких містяться дані про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення з можливістю подальшого доступу до листування з іншими особами(а.п. 8-9).

Крім того апеляційний суд відхиляє доводи про те, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, на даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучені телефони та інше майно є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, дане кримінальне провадження розпочате за фактом посягання на територіальну цілісність і недоторканність України. В рамках досудового розслідування слідчими проведено обшук в ході якого вилучено майно, яке може містити інформацію, яка потребує дослідження в ході проведення досудового розслідування, у тому числі експертного, можливо використовувались причетними особами в ході вчинення кримінального правопорушення.
Також апеляційний суд відхиляє доводи про те, що володілець майна ОСОБА_6 не причетний до даного кримінального провадження, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, він був присутній під час проведення обшуку, на даний час тривають необхідні слідчі дії з метою встановлення обставин скоєння злочину та осіб, причетних до нього.
На переконання апеляційного суду, відомості, які наявні або були видалені з вилученого мобільного телефону та іншого комп`ютерного обладнання, можуть використовуватися як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відповідно телефон та інше комп`ютерне обладнання, як матеріальні носії цих відомостей, має ознаки речових доказів і можуть бути використані сторонами кримінального провадження. Цим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вилучених речей критеріям, встановленим ст.98 КПК України.
Відповідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідь до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати такого майна власником чи особою в якої його вилучено. Однак з накладенням арешту втрачається така можливість, а тому може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відхиляючи посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що у матеріалах провадження відсутні докази вчинення правопорушень щодо яких порушено досудове розслідування, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний забезпечити збереження доказів задля їх перевірки у змагальному процесі судом.
Крім того, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні оголошення підозри. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Апеляційний суд також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
В свою чергу, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником власників майна не надано та апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000022 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Посилання апелянта на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом - не встановлено.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4