ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1636/20 Номер провадження 11-кп/814/281/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001205 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гребениківка Тростянецького району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, маючий на утриманні малолітню дитину, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 :

- на користь держави 2902 грн за проведення судових експертиз;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 20000 грн моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 19 жовтня 2016 року близько 20 год., керуючи автомобілем «Москвич», днз НОМЕР_1 , на нерівнозначному перехресті вулиць Травневої та Сілаєва в смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області, в порушення вимог п.16.11, п.2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу автомобілю Ford Transit, днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення транспортних засобів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі представник потерпілої просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 засудити на 3 роки позбавлення волі, а також стягнути на користь потерпілої ОСОБА_9 200000 грн моральної шкоди.
При цьому зазначає, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть потерпілого.
Звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не відшкодував заподіяну потерпілій моральну шкоду та не вибачився.
Вважає, що задоволення цивільного позову про відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 20000 грн не відповідає принципам розумності та справедливості.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Згідно з приписами ст.75, ст.104 КК України, зокрема, якщо суд при призначенні неповнолітньому покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до наведених вимог закону, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування приписів ст.75 КК України є непереконливими.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд належним чином оцінив, як тяжкість вчиненого неповнолітнім злочину з необережності, так і конкретні обставини кримінального провадження, а також особу винного, який визнав вину, розуміє наслідки, щиро розкаюється, вперше притягається до кримінальної відповідальності, створив сім`ю, виховує малолітню доньку.
Крім того, апеляційний суд враховує, що тілесні ушкодження, отримані потерпілим ОСОБА_11 під час дорожньо-транспортної пригоди, не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з причиною його смерті.
Згідно з висновком органу пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства.
Колегія суддів погоджується, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Також колегія суддів звертає увагу, що після вчинення кримінального правопорушення у 2016 році у неповнолітньому віці, ОСОБА_8 протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, став на шлях виправлення, що підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про застосування приписів ст.75 КК України.
Твердження в апеляційній скарзі про необхідність збільшення моральної шкоди на користь потерпілої колегія суддів також вважає безпідставними.
Обґрунтовуючи необхідність стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 200000 грн, апелянт стверджує лише про те, що внаслідок злочину настала смерть ОСОБА_11 .
Проте, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №36 від 23 березня 2020 року, причиною смерті ОСОБА_11 був тромбоз судин правої нижньої кінцівки з тромбоемболією легеневої артерії.
А тілесні ушкодження, отримані потерпілим під час дорожньо-транспортної пригоди, в прямому причинно-наслідковому зв`язку з причиною його смерті не перебувають.
Будь-яких інших обставин, які б слугували підставою для збільшення стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди в апеляційній скарзі не наведено і апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди узгоджується з приписами ст.23 та ст.1167 ЦК України, відповідає вимогам розумності та справедливості, ступеню вини обвинуваченого, характеру та глибини страждань потерпілої ОСОБА_9 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного вироку суду колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4