Справа № 709/121/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження
№ 0001247, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня
2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в:
У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001247, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 червня 2022 року включно. Прокурор у своєму клопотанні вказує на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які продовжують існувати. Беручи до уваги те, що обвинувачений підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, даній особі загрожує реальна міра покарання, обвинувачений не визнає своє вини, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, є підстави вважати, що останній може переховуватися від суду, а також, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Таким чином, наявні обставини в сукупності свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. На підставі вищевикладеного просить суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 діб.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви, відповідно до яких розгляд даного кримінального провадження просили проводити за їх відсутності.
Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи наявна довідка, що останній перебуває на військовій службі.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою:
АДРЕСА_1 , де мешкає його батько. Пояснив суду, що його підзахисний знаходиться під вартою тривалий час. Ризики, зазначені прокурором не достатні для продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та в повній мірі не доведені прокурором. Також, зазначив, що у відповідності до положень КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно скеровувати не пізніше ніж за п`ять днів до його закінчення, проте всупереч цьому, прокурор скерував таке клопотання до суду 08 червня 2022 року тоді як строк дії запобіжного заходу закінчується 11 червня 2022 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня
2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 17 лютого 2022 року включно.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до
15 квітня 2022 року включно.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до
11 червня 2022 року включно.
Підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбачено ч. 4 ст. 296 КК України. Крім цього, було встановлено про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 5, ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, останній може вчиняти тиск на свідків та потерпілих, обвинувачений був неодноразово судимий, в даний час офіційно не працевлаштований.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Частиною 1 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка міститься у справі «Ладен проти Польщі» зазначено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення №11036/03 від 18 березня 2008 року).
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи правову позицію, викладену в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою суд виходить з того, що дії обвинуваченого досудовим слідством кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Обвинувачений офіційно не працює, постійного доходу не має, відсутні сталі соціальні зв`язки в місці його проживання, а тому може переховуватися від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 станом на час скоєння інкримінованого йому злочину вже притягувався до кримінальної відповідальності, мав не зняту та не погашену в законному порядку судимість, а тому відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сельчук проти Туреччини (Selcuk vs. Turkey, &34), Мацнетеер проти Австрії (Matznetter v. Austria, &9), суд встановлює, що наявність судимостей може вказувати на існування ризику спроби вчиняти інші подібні правопорушення.
Крім того, стороною захисту належним чином не підтверджена згода власника будинковолодіння (батька обвинуваченого) на перебування обвинуваченого на домашньому арешті за місцем його проживання.
Отже, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні на цей час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, відповідні ризики продовжують існувати та не зменшилися, є достатніми та виправдовують тримання особи під вартою.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, останній може вчиняти тиск на свідків, обвинувачений був неодноразово судимий.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, оскільки у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості суд виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність продовження застосованого до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
При цьому, беручи до уваги вимоги п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства проти декількох осіб, враховуючи особу підозрюваного, тому суд одночасно із застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.
Щодо тверджень захисника ОСОБА_5 про недотримання прокурором строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, беручи до уваги окремі складнощі, які виникають із повноцінною реалізацією положень кримінального процесуального законодавства в умовах воєнного стану та збройної агресії, з метою забезпечення стабільного функціонування системи кримінальної юстиції на час відсічі збройної агресії, а також задля уникнення надмірного формалізму, виходячи з того, що в рішенні ЄСПЛ від 08 грудня 2016 року по справі «ТОВ «ФРІДА» проти України», застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства, суд вважає, що направлення клопотання про продовження запобіжного заходу поза межами строку, передбаченого ч. 1
ст. 199 КПК України не може слугувати причиною відмови у його задоволенні, та з урахуванням вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде проявом надмірного формалізму.
Такий підхід відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ, викладеній в рішенні ЄСПЛ у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня
2007 року.
Згідно з ч. 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,11, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 350, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити, продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06 серпня 2022 року включно.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу - до 06 серпня 2022 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Виконання ухвали покласти на Державну установу «Черкаський слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити захиснику, прокурору, обвинуваченому та направити потерпілим та Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення проголошено 13 червня 2022 року о 09:30 год.

Суддя ОСОБА_1