справа № 165/534/21
провадження №1-кс/165/341/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 квітня 2022 року м. Нововолинськ
встановив:
Зазначає, що 24.03.2022 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
30.03.2022 КНП «Нововолинська ЦМЛ» у вказаному кримінальному провадженні подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь позивача 393997,12 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої юридичній особі внаслідок кримінального правопорушення.
Слідчий вказує, що з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.10.2021 встановлено, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності, 24 від 23.06.2009, 02.07.2009 виданого Грядівською сільською радою, реєстраційний номер майна: НОМЕР_2 , перебуває будинок АДРЕСА_1 .
У клопотанні слідчий зазначає, що грошова оцінка вказаного майна не проводилась і відомостей про таку оцінку у державних органах реєстрації не має, а з введенням в Україні воєнного стану, не працюють окремі автоматизовані системи та бази даних і частина державних та приватних підприємств, установ та організацій у тому числі юридичних та фізичних осіб, які уповноважені на проведення оцінки нерухомого майна, не можуть здійснювати свою діяльність за вказаним напрямком роботи, тому провести вказану оцінку нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 на даний час неможливо.
З огляду на той факт, що належне ОСОБА_7 майно є предметом обтяження в рамках виконавчих проваджень, слідчий стверджує, що є достатні підстави вважати, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в рамках саме вказаного кримінального провадження, існує ризик його відчуження.
Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на наявність достатніх підстав вважати, що судом у даному кримінальному провадженні при винесенні вироку може бути задоволено цивільний позов потерпілої юридичної особи, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, виникла необхідність накладення арешту на майно підозрюваного, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 ,шляхом заборони його відчуження та розпорядження будь-якими особами.
При цьому наголошує, що в даному клопотанні не ставиться питання про накладення заборони користування цим майном підозрюваним чи його родичами, які можуть бути зареєстровані в даному будинку, а тому їхні права, у випадку задоволення клопотання, не будуть порушені.
Просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме будинок, розташований за адресою: Волинська область, Іваничівський район (на даний час у зв`язку із адміністративно-територіальною реформою Володимир-Волинський район, Нововолинська об`єднана територіальна громада), с.Низкиничі, вулиця Радянська (на даний час у зв`язку із перейменуванням на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вулиця Шевченка) , будинок 44, шляхом заборони відчуження та розпорядження даним будинком будь-якими особами.
У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просять його задоволити з підстав, наведених у ньому.
При цьому слідчий пояснив, що постанова про визнання підозрюваного ОСОБА_7 цивільним відповідачем у провадженні, не приймалась, копія цивільного позову, який надійшов до органу розслідування 30.03.2022, йому не вручалась.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просили у задоволенні клопотання відмовити, з підстав наведених у письмових запереченнях.
Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , дослідивши матеріали додані сторонами до клопотання, приходить до такого висновку.
Положеннями частини 1 статті 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. Частиною 3 даної статті передбачено, що у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
У відповідності до пунктів 4 та 5 частини 2 статті 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.
За вимогами ч. 6, 8 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Крім того, за пунктом 4 частиною 2 даної статі визначено, що арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
24.03.2022 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_7 з ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1992 року.
Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 Радянська), будинок № 44, придбаний 23 червня 2009 року ОСОБА_7 під час шлюбу з ОСОБА_8 та є спільною сумісною власністю подружжя. Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про укладення шлюбу від 31.10.1992, свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.07.2009 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2009.
Враховуючи вимоги статей 171, 173 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний в достатній мірі оцінити розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника та співвласника.
Вирішуючи клопотання, слідчий суддя позбавлений можливості оцінити спів розмірність обмеження прав власника, оскільки ініціатором звернення не вказано вартість нерухомого майна, на яке пропонується накласти арешт, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя і його частки не визначені.
У клопотанні ставиться питання про накладення арешту на житловий будинок підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову, поданому у кримінальному провадження.
На даній стадії досудового розслідування, зокрема вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, неможливо встановити підставність та обґрунтованість позовних вимог, ціну позову, розмір шкоди, спричинення якої заперечує сторона захисту, посилаючись на те, що між КНП «Нововолинська ЦМЛ» та ТзОВ «РАЙ-БУД» існують договірні відносини і порядок вирішення спорів, передбачений договором підряду №284-Р/2020 від 10.08.2020.
Під час розгляду клопотання встановлено, що постанова про визнання підозрюваного цивільним відповідачем не приймалась, копія цивільного позову йому не вручалась. Вартість нерухомого майна, яке просить арештувати слідчий, не вказана, частка підозрюваного та відповідно її вартість, не визначена.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення, в порушення ч. 1 ст. 173 КПК України, не доведена необхідність накладення арешту на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, що перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі особи, яка не є учасником кримінального провадження.
Належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, обґрунтованість розміру завданої неправомірними діями майнової шкоди, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, матеріали клопотання не містять.
За таких обставин, слідчий суддя вважає клопотання необґрунтованим та передчасним і не вбачає підстав до його задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.170,171,172,173 КПК України,
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_10