Справа № 361/6720/19
Провадження № 1-кп/361/196/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.22 Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
сторони захисту - адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 08.01.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не інваліда, не депутата, працюючого водієм ТОВ "Фірма "Дарина", раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
07 січня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Деу Ланос» (ЗАЗ ТБ 69УО), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху проїзною частиною вулиці Київської в районі будинку № 135 в м. Бровари Київської області, в смузі для руху в бік м. Києва, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», під час керування транспортним засобом, маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вулиці Київської зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в межах дорожньої розмітки «пішохідний перехід» на заборонений для пішоходів сигнал світлофора, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, від яких настала його смерть.
Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_6 .
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст.337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, винуватим у обвинуваченні визнав себе повністю, розкаявся, детально розповів про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 дав показання згідно із якими він, 07 січня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Деу Ланос» (ЗАЗ ТБ 69УО), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху проїзною частиною вулиці Київської в районі будинку № 135 в м. Бровари Київської області, в смузі для руху в бік м. Києва, під час керування транспортним засобом, маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вулиці Київської зліва направо відносно напрямку руху автомобіля в межах дорожньої розмітки «пішохідний перехід» на заборонений для пішоходів сигнал світлофора, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 .
Шкодує про скоєне, розкаюється. Вказав, що добровільно відшкодовував шкоду потерпілим.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Таким чином, судовим розглядом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за вчинення якого він підлягає покаранню.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив необережний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, має постійне місце проживання та реєстрації, на час вчинення злочину працював, продовжує працювати водієм, має безперервний водійський стаж, на роботі характеризувався позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне врахувати щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції кримінального закону за яким визнав його винуватим.
Разом із тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що злочин ним вчинено вперше, наявність двох пом`якшуючих обставини, суд вважає за можливе, з метою досягнення цілей покарання та його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, враховуючи, що в результаті дій обвинуваченого спричинено смерть потерпілому, суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальній межах визначений санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
На підставі ст. 174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року.
З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта.
Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року у справі 761/491/19, накладений на автомобіль марки «Деу Ланос» (ЗАЗ ТБ 69УО), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 .

Речові докази - автомобіль «Деу Ланос» (ЗАЗ ТБ 69УО), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 передати власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави :
- витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок №12-2/432 від 18.03.2019) вартістю 1430 гривень 00 копійок.
- витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок №12-2/438 від 26.03.2019) вартістю 1430 гривень 00 копійок.
- витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод» (висновок №12-1/1937 від 10.09.2019) вартістю 1570 гривень 10 копійок.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1