Справа № 133/465/22
Ухвала
Іменем України
"02" серпня 2022 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000443 від 01 грудня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 ,у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1»),

захисника: адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

встановив:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України у якому обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Від прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 15.06.2022 закінчується 13 серпня 2022 року, кримінальне провадження ще не завершене, за інкримінований ОСОБА_3 тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України обвинуваченому, у разі визнання його винним, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що свідчить про те, що ризики, передбачені п. п. 1,3,4 ч. 1 ст.177 КПК України є доведеними, вони не зменшилися та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подане клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Заперечив в задоволенні усного клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, заявили усне клопотання щодо зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт, оскільки наявність судимості не може підтверджувати вину у вчиненні кримінального правопорушення, при цьому не доведено наявність існування ризиків, переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу і свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора, заперечила проти клопотання сторони захисту.

Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, заслухавши їх думки, суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо доведеності обвинувачення, то суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Стадія судового слідства наразі триває.

ОСОБА_3 обвичнувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, перше з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, у разі визнання ОСОБА_3 винуватим йому загрожує позбавлення волі на тривалий строк від семи до десяти років, що було враховано при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та продовженні його строку. На даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, зокрема обвинувачений з огляду на санкції статті обвинувачення зможе переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у т.ч. й за злочин у заподіянні смерті іншій людині, до затримання не працював та не мав стабільного заробітку, не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду підстави дійти висновку, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, суд, враховуючи вище наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, а ризики, які послужили підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися.

Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги те, що у кримінальному провадженні не допитані свідки, обвинувачений, не досліджені письмові докази, а також бере до уваги розумність строків кримінального провадження та приходить до висновку про продовження дії запобіжного заходу на строк 60 днів, що буде виправданим та відповідатиме Закону.

Враховуючи особу обвинуваченого, обставини кримінальних правопорушень, наявні ризики, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст.177,178,183,199,331,369,370,392 КПК України, суд

ухвалив:

Усне клопотання ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язанная або домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.121, ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, терміном на 60 (шістдесят) днів, до 30 вересня 2022року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілій та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині продовження строків тримання під вартою в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено 04.08.2022

Суддя ОСОБА_1