Справа № 747/23/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/356/22
Категорія - ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001283 від 11 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Юрківці Талалаївського району Чернігівської області, громадянки України, інвалід 3 групи, не працююча, зареєстрована по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судима,

засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

У строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахований період її затримання з 11 грудня 2021 року. Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 11 грудня 2021 року близько 15. 00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та її батьком ОСОБА_9 , 1954 р.н., які перебували у кімнаті будинку, виникла сварка. У ході якої ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті існуючих особистих неприязних відносин до батька, двічі вдарила ОСОБА_9 кулаком по голові, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , взяла до лівої руки кухонний ніж та завдала ним потерпілому десять ударів у ділянку передньої поверхні грудної клітки та передньої черевної стінки, чим спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох проникаючих колото-різаних ран передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням легень, серця та діафрагми; п`яти проникаючих колото-різаних ран передньої черевної стінки з ушкодженням тонкого та товстого кишківників, брижі тонкої кишки; однієї проникаючої різаної рани передньої черевної стінки з випадінням петель тонкої кишки та великого сальника з черевної порожнини з відрізом та відривом їхніх частин,що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події від геморагічного шоку, який виник внаслідок множинних колото-різаних ран передньої поверхні грудної клітки та передньої черевної стінки, та різаної рани передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів грудної клітки та черевної порожнини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вирок суду просить змінити. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфікувати за ст. 118 КК України та призначити покарання у межах санкції даної статті. У разі не встановлення підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої, визнати обставинами, що пом`якшують покарання, крім щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, також вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення за наявності системного характеру принизливого поводження з боку потерпілого та протиправну поведінку потерпілого щодо обвинуваченої, яка передувала вчиненню злочину, та призначити покарання на підставі ст. 69 КК України, більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 115 КК України.

Аргументує тим, що суд безпідставно не взяв до уваги, що вбивству потерпілого передувала його протиправна поведінка щодо обвинуваченої, а саме, що потерпілий намагався її зґвалтувати та при цьому погрожував їй ножем, а потім сокирою. Такі дії потерпілого носили системний характер.

Зазначає, що потерплий раніше притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення іншим особам тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим у обвинуваченої були підстави побоюватися їх реалізації. Крім того, потерпілим вчинялися дії, що посягають на статеву недоторканість обвинуваченої в обстановці усамітнення, у будинку, який розташований осторонь від інших будинків, що позбавляло обвинувачену звернутися до сторонніх осіб за допомогою.

Вказує, що обвинувачена завдала ударів потерпілому з метою захистити себе, оскільки після вибиття ножа та сокири, він не припинив посягання, і таке могло відновитися в будь-який момент, і тому, ОСОБА_8 діяла в стані необхідної оборони, а нанесення йому тілесних ушкоджень без розриву у часі може вказувати на перевищення нею меж необхідної оборони.

Не погодившись з апеляційною скаргою адвоката, прокурор подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданнні адвокат підтримав подану апеляційну скаргу. Прокурор просив апеляціну скаргу залишити без задоволенння.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засіданння, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала частково, при цьому не заперечувала, що саме від її дій наступила смерть ОСОБА_9 .

Вказувала на те, що між нею та батьком неодноразово виникали конфлікти з приводу того, що останній чіплявся до неї.

Пояснила, що 11.12.2021 близько 09.00-09.30 год. їй зателефонував батько з проханням допомогти заготовити дров. Випивши 100 гр. горілки, близько 14.00 год. прийшла до батька у с. Чернецьке. Бачила, що у батька були синці на обличчі. Вона порубала дрова, занесла їх у будинок, після чого батько відправив її придбати спиртне. У будинку батько, який вже вживав горілку, став погрожувати їй зґвалтуванням і між ними виникла сварка. ОСОБА_9 кинув у неї ніж, вона відбила його та стала готувати їжу. Тоді батько взяв сокиру та замахнувся на неї, а вона вибила ногою сокиру з його рук - до грубки. Після чого штовхнула батька на ліжко та вдарила двічі кулаком лівої руки по голові. Потім схопила ніж та двічі вдарила ним батька в область живота. Точно пам`ятає про два удари ножем, але можливо їх було і більше. Окрім неї ніхто інший не міг нанести ОСОБА_9 ножем дані поранення. Потім вона поклала тіло батька на підлогу та накрила ковдрою. Випила 200 г горілки, вийшла з будинку та через деякий час зателефонувала на номер 102 з телефону батька. Конфлікт з батьком відбувався орієнтовно о 15.00-15.30 год. Він раніше був засуджений за насильство щодо людей. Зазначала, що вбивство сталося випадково, вона захищалася. У скоєному кається.

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в заподіянні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, за обставин викладених у вироку, ґрунтуються на сукупності належних і допустимих доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

При розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є старостою Чернецького старостинського округу. Він був понятим при огляді місця події. Йому відомо про конфлікти у родині ОСОБА_11 . Після отримання пенсії потерпілий разом з донькою ОСОБА_8 вживали алкоголь. Іноді він бачив потерпілого з синцями, але йому ніхто не скаржився. Про те, що ОСОБА_9 погрожував обвинуваченій зґвалтуванням йому нічого відомо не було.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є співмешканцем ОСОБА_8 11.12.2021 вони посварилися і обвинувачена пішла до батька. Коли ОСОБА_9 отримував пенсію, то телефонував ОСОБА_13 , вона йшла до нього і розпивали спиртні напої, билися між собою, потім мирилися. Іноді ОСОБА_14 скаржилася, що батько її домагається і просила, щоб він забрав її. З приводу поведінки ОСОБА_9 вони до правоохоронних органів не зверталися.

Висновком судово-медичної експертизи № 353 від 21.01.2022, відповідно до якого тілесні ушкодження у вигляді чотирьох проникаючих колото-різаних ран передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням легень, серця та діафрагми; п`яти проникаючих колото-різаних ран передньої черевної стінки з ушкодженням тонкого та товстого кишківників, брижі тонкої кишки; однієї проникаючої різаної рани передньої черевної стінки з випадінням петель тонкої кишки та великого сальника з черевної порожнини з відрізом та відривом їхніх частин відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Безпосередньою причиною смерті явився геморагічний шок, який виник внаслідок множинних колото-різаних ран передньої поверхні грудної клітки та передньої черевної стінки та різаної рани передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів грудної клітки та черевної порожнини.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 29 від 27.01.2022, відповідно до якого тілесні ушкодження у вигляді 10 ран передньої поверхні грудної клітки та передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів утворилися коли ОСОБА_9 знаходився у лежачому положенні на спині. Після отримання даних тілесних ушкоджень надання своєчасної медичної допомоги маловірогідно.

Даними протоколу слідчого експерименту від 14.12.2021 за участі підозрюваної ОСОБА_8 , який досліджено судом підтверджується, що під час слідчого експерименту ОСОБА_8 розповіла про обставини, за яких вчинила кримінальне правопорушення, зокрема пояснила, що 11.12.2021 перебувала у будинку батька у с. Чернецьке. ОСОБА_9 погрожував їй зґвалтуванням, замахувався на неї ножем, а також сокирою, які вона відбила. Вказала на сокиру, яка знаходилася біля груби. Пояснила, що вдарила батька кулаком, а потім двічі ножем, який схопила зі столу та показала механізм нанесення нею ударів ножем по тілу ОСОБА_9 . Під час слідчого експерименту вилучено сокиру.

Суд першої інстанції правильно оцінив встановлені обставини кримінального провадження та критично поставився до пояснень ОСОБА_8 про відсутність умислу на вбивство потерпілого, оскільки такі доводи суперечать зібраним матеріалам провадження в їх сукупності.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у своїх постановах справа № 628/4025/13-к, № 5-34кс 14.

Як убачається з матеріалів провадження, та показань допитаних свідків, потерпілий не вчиняв щодо обвинуваченої дій, які би передбачали реальну загрозу останній або були сприйняті нею як такі.

Колегія суддів вважає, що завдаючи чисельні удари потерпілому у життєво важливі органи, коли він перебував у положенні лежачи на спині, ОСОБА_8 1 усвідомлювала, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускала можливість настання таких наслідків, її дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_9 .

Наведені дані свідчать, що ОСОБА_8 не перебувала у стані необхідної оборони і не перевищувала її меж, оскільки в момент заподіяння тілесних ушкоджень (ударів ножем) із боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно-небезпечного посягання на її життя і здоров`я.

Враховуючи всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, що утворилися внаслідок не менше, як 10 травмуючих дій в область тулуба, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_8 саме на вбивство потерпілого та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже, доводи захисника у апеляційній скарзі про вчинення його підзахисною умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та необхідність кваліфікації її дій за ст.118 КК України, є безпідставними.

Відтак, позицію сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_8 необхідної оборони, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення нею відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, її вік, стан здоров`я, є особою з інвалідністю 3 групи, задовільну характеристику, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, поведінку потерпілого щодо обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину та обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, що з огляду на особу обвинуваченої та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхіднім та достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене та наявність кількох обставин, що обтяжують покарання, доводи захисника в своїй апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини, а саме вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення за наявності системного характеру принизливого поводження з боку потерпілого та протиправну поведінку потерпілого щодо обвинуваченої, яка передувала вчиненню злочину, не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна захисника не підлягає задоволенню.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст., ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17