УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 202/41/20

провадження № 51-2992 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249, щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за спричинення умисних легких тілесних ушкоджень 30 липня 2019 року у невстановлений час, але не пізніше 16:00, у приміщенні станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 потерпілому ОСОБА_2 .

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 червня 2022 року апеляційну скаргуОСОБА_1 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року щодо нього залишив без задоволення. Зазначений вирок змінив, звільнив ОСОБА_1 від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення, належним чином не перевірив доводів, викладених у його апеляційній скарзі, чим порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі засудженого, та додані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи засудженого щодо невідповідності ухвали апеляційного суду приписам ст. 419 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції, під час апеляційного перегляду належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодився з рішенням суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 надала відповіді на доводи його апеляційної скарги, які є аналогічні доводам його касаційної скарги, зазначила, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та призначив йому покарання з дотриманням вимог кримінального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_1 .

Більш того, оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК, був вчинений ОСОБА_1 30 липня 2019 року, колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 12, ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, обґрунтовано звільнила ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року, у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах досудового розслідування міститься постанова про створення слідчої групи у кримінальному провадженні, яку не підписав керівник органу досудового розслідування та в якій не зазначено, що у складі групи була старший слідчий Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6, яка складала й підписала повідомлення про підозру, а також обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 , вказав, що згідно з матеріалами ця постанова від 07 серпня 2019 року складена та підписана уповноваженою особою у встановленому законом порядку, старша слідча ОСОБА_6., серед інших слідчих, входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, а тому такі доводи є безпідставними.

При цьому, як слушно звернув увагу суд матеріали провадження не містять відомостей про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_1 оспорював повноваження слідчого в цьому кримінальному провадженні, крім того, не виникало у сторони захисту сумніву щодо наявності повноважень слідчого в ході затвердження письмового повідомлення про підозру ОСОБА_1 та складання обвинувального акта стосовно нього.

Також правильною є позиція, викладена в ухвалі апеляційного суду, з приводу того, що з фотокопії, долученої до апеляційної скарги, не вбачається, у який період та з яких саме матеріалів було зроблено фотокопії постанови про створення слідчої групи, враховуючи, що станом на час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції в матеріалах провадження містився зазначений обвинуваченим документ, оформлений у встановленому законом порядку.

Також під час перегляду провадження в апеляційному порядку апеляційний суд слушно не взяв до уваги доводи з приводу того, що підписи прокурора в повідомленні про підозру від 25 листопада 2019 року та в обвинувальному акті від 20 грудня 2019 року виконано різними особами, що підтверджується висновком експертного дослідження від 10 березня 2020 року № 10/104-7/7д/3, адже, як установив суд, цей висновок не відповідає вимогам статей 101, 102 КПК, оскільки експерт усупереч ст. 70, ч. 2 ст. 102 КПК та статей 384, 385 КК не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, з чим погоджується і Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , щодо порушення його права на захист. Так, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд установив, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого, тому суд першої інстанції постановив ухвалу про привід обвинуваченого та наклав на нього грошове стягнення за безпідставне неприбуття в судове засідання. На думку колегії суддів, ОСОБА_1 протягом розгляду кримінального провадження в місцевому суді мав достатньо часу для надання пояснень та заміни захисника, крім того, його право на надання пояснень і захист було забезпечено під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Також суд дійшов висновку, що доводи засудженого з приводу відсутності в нього умислу на заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень є безпідставними, суперечать установленим обставинам кримінального провадження і спростовуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, що наведені у вироку суду першої інстанції.

Враховуючи це та спростовуючи доводи ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано наголосила, що місцевий суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, безпосередньо допитав свідків у кримінальному провадженні, вони були попереджені про кримінальну відповідальність, при цьому, суд першої інстанції оцінив показання свідків у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, і дійшов правильного висновку, що саме ОСОБА_1 умисно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 .

Між тим, як обґрунтовано акцентував апеляційний суд, та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, наявні в матеріалах справи, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується колегія суддів.

Крім того, засуджений не вказав яким чином невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК, а саме, відсутність в ньому даних про відкриття матеріалів захиснику ОСОБА_7., хронології дій, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому ці доводи у скарзі не свідчать, що зазначені порушення є саме тими істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК.

Інші доводи засудженого, що стосуються його незгоди з наданою судами оцінкою доказів та неповнотою судового розгляду, згідно зі статтями 433, 438 КПК не є предметом перевірки в суді касаційної інстанції.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення

апеляційного суду, вмотивованість його висновків, ОСОБА_1 у касаційній скарзі не навів.

Твердження касатора не спростовують правильності висновків, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанцій, і не ставлять під сумнів законність цього рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі ОСОБА_1 також не вказано.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 немає.

Враховуючи викладене, Суд уважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5