У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.05.2022 Справа №607/6505/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщення зали судових засідань, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорськ Донецької області, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Чортківському слідчому ізоляторі.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що з весни 2014 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 , як радикально налаштованої проти дій органів державної влади України особи, виник злочинний умисел вступити до складу терористичної організації «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР») і взяти участь у її діяльності.

При цьому, останньому було відомо, що «ДНР» є стійкою організацією, яка безперервно функціонує з квітня 2014 року, з чіткою ієрархією та структурою, що складається з політичного і силового блоків, з розподілом ролей та функцій між її учасниками, встановленими правилами поведінки, обов`язковими для усіх учасників під час підготовки і вчинення терористичних актів, а також, що вона здійснює терористичну діяльність на території України з відому та за вказівкою її керівників, тобто, що вказана організація у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 № 638-IV є терористичною.

Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладалися наступні обов`язки: створення так званих органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності; видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»; організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно настроєних до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії з іншою терористичною організацією «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, направлених на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

У свою чергу, на учасників силового блоку покладалися такі обов`язки: організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції (з квітня 2018 року - операції об`єднаних сил); з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями; вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; скоєння терактів та диверсій на території України; захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; вчинення дій, направлених на унеможливлення проведення виборів Президента України на території Донецької області; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за її участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ЛНР» та «ДНР» терористичними організаціями.

Зокрема, у зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 №106-VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 №1597-VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 №337-VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 №1596-VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VIIІ.

Радою національної безпеки і оборони України 13.04.2014 прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а, районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

Указом Президента України № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», на виконання вимог Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», антитерористичну операцію переформатовано в операцію об`єднаних сил.

Також, ОСОБА_6 був проінформований, що учасники силового блоку «ДНР» на території Донецької області вчиняють акти тероризму, а саме: застосовують зброю, здійснюють вибухи, вбивства, захоплюють адміністративні будівлі, заручників, перешкоджають виконанню свого обов`язку співробітникам правоохоронних органів та Збройних Сил України, знищують військову техніку, чинять інші дії, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людей, заподіюють значну майнову шкоду, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та для впливу на прийняття рішень, вчинення дій органами державної влади і місцевого самоврядування, привернення уваги громадськості до політичних та інших поглядів терористів, що полягають в не сприйнятті державної влади України.

Весною 2014 року ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи в м. Краматорськ Донецької області, вступив до складу підрозділу силового блоку терористичної організації «ДНР» - терористичну групу « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказана терористична група діяла на території Донецької області та брала активну участь у збройному протистоянні українським військовослужбовцям в ході проведення антитерористичної операції. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена терористичної групи «Народне ополчення Донбасу», ОСОБА_6 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаній терористичній організації та виконанні її цілей і завдань.

При цьому, ОСОБА_6 усвідомлював, що основною метою діяльності терористичної організації «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом ведення бойових дій проти Збройних Сил України та правоохоронних органів, які діють в рамках проведення операції об`єднаннях сил, і створення незаконного державного утворення «ДНР» в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України.

Надалі, з 2015 року терористична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 » реформована як «1-й Армійський Корпус» до складу підрозділу силового блоку якого входила « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в/ч НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 .

В подальшому, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року, ОСОБА_6 займав посади: снайпера та командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону, у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР». При цьому ОСОБА_6 обрав собі позивні « ОСОБА_7 » і « ОСОБА_8 ». Також, його було забезпечено форменим одягом з відповідними знаками розрізнення та символікою, вогнепальною зброєю, засобами зв`язку та військовою технікою.

У відповідності до своїх посадових обов`язків, займаючи посаду снайпера на нього покладались наступні обов`язки: зайняття позиції та ведення вогню по військовослужбовцях підрозділів Збройних Сил України, вогнева підтримка піхоти високоточним вогнем на великі дистанції по вогневих позиціях ЗСУ, забезпечення захисту флангів, прикриття вогнем підрозділів «ДНР», участь в контратаках, знищення найбільш важливих цілей, що перешкоджають просуванню особового складу «ДНР».

Виконуючи обов`язки командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР», ОСОБА_6 відповідав за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особового складу, успішне виконання батальйоном бойових завдань, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу, внутрішній порядок, стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів, а також керував діями підпорядкованих йому учасників терористичної організації «ДНР».

Так, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року ОСОБА_6 , втілюючи свій злочинний задум та переслідуючи мету збройного протистояння підрозділам Збройних Сил України, брав участь у веденні бойових дій проти військовослужбовців ЗСУ, на боці терористичної організації «ДНР», умисно виконував злочинні завдання вказаної терористичної організації, здійснював спостереження за полем бою, виявляв і оцінював цілі, знищував найбільш важливі з них, використовував захисні і маскувальні властивості місцевості та місцевих предметів з метою зайняття вигідної вогневої позиції для ураження противника.

Крім того, діючи в інтересах терористичної організації «ДНР», з метою отримання даних щодо дислокації, чисельності, тактики та методів ведення дій українських військових та співробітників правоохоронних органів, направлених на звільнення окупованих територій Донецької області, проводив розвідувальні заходи та здійснював спостереження за переміщенням українських військовослужбовців.

Також, ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, у вищевказаний період, з метою виконання злочинних завдань вищевказаної терористичної організації, керував підлеглими йому військовослужбовцями «ДНР» для протидії ЗСУ, підтримував їх моральний і психологічний стан, організовував та безпосередньо керував бойовою підготовкою, здійснював контроль за її ходом, з метою забезпечення підтримання військової дисципліни у вищевказаному підрозділі, організовував проведення перевірок вчинених терористами порушень громадського порядку, а також для досягнення мети терористичної організації здійснював вербування та організовував вступ в очолюваний ним батальйон молодих бійців та новобранців. З метою отримання і закріплення військових навичок та створення умов, для належного функціонування очолюваного ним підрозділу, організовував військові навчання із стрільбами для підлеглих йому терористів і заохочував кращих.

Окрім цього, ОСОБА_6 перебуваючи на навчальному полігоні, який знаходиться поблизу смт. Тельманове (Бойківське) Кальміуського району Донецької області, з метою підвищення рівня бойової підготовки особового складу терористичної організації «ДНР», проводив навчання для молодих бійців та новобранців з рукопашного бою, правил поводження із різного виду зброї, як холодною так і вогнепальною.

Отже, ОСОБА_6 умисно, з весни 2014 року, будучи в підрозділі силового блоку терористичної організації «ДНР» - терористичній групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а в подальшому, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року, перебуваючи на посадах снайпера та командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР» терористичної групи «1 Окремої Слов`янської Мотострілкової бригади 1 Армійського корпусу Донецької народної республіки», в/ч НОМЕР_1 , брав участь у злочинній діяльності терористичної організації «ДНР» на тимчасово окупованій території Донецької області.

У вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Краматорськ Донецької області, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , громадянин України, якому 21.02.2022, в порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Слідчий вказує, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України обґрунтовується зібраними у провадженні доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_6 у 2017 році брав участь у діяльності терористичної організації «ДНР» у складі т.зв. «1-ї окремої Слов`янської мотострілкової бригади 1-го армійського корпусу ДНР» перебуваючи на посадах снайпера та командира роти; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_6 з 2014 року брав участь в діяльності терористичної організації «ДНР»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що бачив ОСОБА_6 одітого у військову форму з шевронами терористичної організації «ДНР»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що у 2014 році бачив ОСОБА_6 , який був одягнутий у військову форму з шевронами терористичної організації «ДНР»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_6 брав участь у діяльності терористичної організації «ДНР» на посадах снайпера та командира «4 роти 2 мотострілецького батальйону 1 АК НМ ДНР»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколами огляду мережі Інтернет за результатами яких виявлені відомості щодо участі ОСОБА_6 до діяльності терористичної організації «ДНР»; іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Вручити останньому письмове повідомлення про підзору не виявилося за можливе, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 постійно проживає на тимчасово окупованій території України, а саме, у м. Донецьк та на території держави-агресора РФ.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлення, шляхом публікації повісток про виклик в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

01.03.2022 у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 постійно перебуває на тимчасово окупованій території України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, в порядку ст. 281 КПК України, його оголошено у розшук.

Слідчий зазначає, що підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність вищезазначених ризиків, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки у разі визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, при цьому слід врахувати, що ОСОБА_6 з 2014 року по теперішній час постійно перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади не виконують свої функції та на підконтрольну органам державної влади територію України не приїжджає (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); здійснювати тиск на свідків у кримінальному провадженні, які викривають злочинну діяльність ОСОБА_6 та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; продовжувати кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_6 , оскільки на теперішній час останній продовжує брати участь в діяльності терористичної організації «ДНР» (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З врахуванням вищенаведеного, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, постійно перебуває на тимчасово окупованій території України, з метою запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені, продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, слідчий просить клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Чортківському слідчому ізоляторі.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання.

Вказане клопотання у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В даному випадку сторона обвинувачення поставила перед слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що є невірним, оскільки в силу норм КПК, питання має стояти про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Це можна вважати особливим порядком попереднього вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У випадку, якщо слідчий суддя прийме рішення про тримання під вартою особи, оголошеної в міжнародний розшук, після затримання такої особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного має розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, у разі перебування на тимчасово окупованій території України, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний знаходиться за межами України. Оскільки до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у міжнародний розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.

Також, судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді.

Отже, при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.

Судом встановлено, що слідчою групою СВ УСБУ в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 23.06.2021, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 21 лютого 2022 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 про те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

За приписами ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.278 КПК України, передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Зі змісту вказаної норми випливає, що письмове повідомлення про підозру слідчий або прокурор повинні вручати безпосередньо тій особі, яка зазначена в повідомленні.

У разі неможливості безпосереднього вручення письмового повідомлення про підозру зазначеній у ньому особі, слідчий або прокурор повинні використовувати інші способи, передбачені КПК для вручення повідомлень.

Частина 3 ст. 111, ч. 1 ст. 135 КПК України визначають, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

В клопотанні слідчий зазначає, що вручити ОСОБА_6 письмове повідомлення про підзору не виявилося за можливе, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 постійно проживає на тимчасово окупованій території України, а саме, у м. Донецьк та на території держави-агресора РФ, про що складено рапорт начальника ВКР УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_14 від 28.02.2022.

Крім цього, слідчий у клопотанні вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлення, шляхом публікації повісток про виклик в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин до клопотання не надає.

Також, слідчий у клопотанні стверджує, що 01.03.2022 у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 постійно перебуває на тимчасово окупованій території України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, в порядку ст. 281 КПК України, його оголошено у розшук. Однак, постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 у розшук не надає.

Будь-яких інших документів, які б свідчили про те, що органом досудового розслідування було вручено повідомлення про підозру або вжито всіх можливих та необхідних заходів для його вручення ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України, слідчому судді надано не було.

Отже, слідчому судді не було надано даних про повідомлення ОСОБА_6 про підозру та набуття ним статусу підозрюваного.

В розумінні ч.6 ст.193 КПК України, підозрюваним, якого оголошено у міжнародний розшук слід вважати виключно особу, яка перебуває у міжнародному розшуку, що повинно підтверджуватися відповідною інформацією.

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено в будь-якому з видів розшуку (державному, міждержавному, міжнародному).

Статтею 6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікованої Україною 10.11.1994, у редакції від 21.01.2006, визначено, що договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, серед іншого, зокрема - складання і пересилання документів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, а також шляхом вручення документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місце знаходження підозрюваного не відоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик,то слідчий,прокурор оголошує його розшук.

Частиною 2 ст. 281 КПК України встановлено, що про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається,відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Таким чином, підозрюваним, який оголошений у міжнародний розшук, слід вважати особу, щодо якої вчинено таку сукупність процесуальних дій: винесена постанова про оголошення особи в міжнародний розшук; відповідна інформація внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань; сформований і скерований запит до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.

Однак, із матеріалів клопотання не вбачається, що винесена постанова про оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000014 від 23.06.2021, а також сформований і скерований запит до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.

Тому слідчий суддя вважає, що не подання доказів про внесення постанови до Єдиного реєстру досудових розслідувань та сформування і скерування запиту до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, не є свідченням оголошення особи в міжнародний розшук.

Окрім того, органом досудового розслідування, не надано інформації про те, що ОСОБА_6 належним чином повідомляли про виклик до слідчого, прокурора, а останній без поважних причин не з`являвся на такі виклики.

Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи те, що слідчому судді не було надано даних про повідомлення ОСОБА_6 про підозру та набуття ним статусу підозрюваного, а також, що ОСОБА_6 було оголошено у міжнародний розшук, як це передбачено ч.6 ст.193 КПК України, що давало б суду підстави розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 176178, 183, 193, 194, 198, 205, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошений 30 травня 2022 року о 15 год. 00 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1