Справа № 373/974/22
Номер провадження 1-кс/373/256/22
УХВАЛА
про повернення клопотання прокурору
26 липня 2022 року м. Переяслав
Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами клопотання слідчого-заступника начальника СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000179 від 02.07.2022,
ВСТАНОВИВ:
1. Суть питання, яке вирішується слідчим суддею
26.07.2022 до слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого погоджене прокурором, в якому слідчий просить накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, за переліком, вказаним в резолютивній частині клопотання.
Клопотання обґрунтоване тим, що вищевказане майно було вилучено в ході обшуків 23.07.2022 в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , та в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказані вилучені речі визнано слідчим 23.07.2022 речовими доказами та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області.
2. Відповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
За правилами ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Ознайомившись зі змістом клопотання, доданими до нього копіями документів, слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам закону, виходячи з такого.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, відповідно до матеріалів кримінального провадження мають бути вказані достатні підстави вважати, що в разі ненакладення арешту на майно та повернення його власнику, останній може приховати, пошкодити або знищити докази, які свідчать про вчинення ним кримінального правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності. При складанні клопотання слідчому слід дотримуватись вимог кримінального процесуального закону та щонайменш обґрунтовувати, що у випадку накладення арешту на майно орган досудового розслідування матиме реальну можливість повністю забезпечити збереження речових доказів з певною метою (наприклад: подальшого експертного дослідження слідів злочину та/або з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення).
У змісті поданого слідчим клопотання про арешт майна не розкрито жодної з підстав, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
В клопотанні не називається та не розкрито не лише підстав, а й мети накладення арешту на кожен вид майна, що є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.
Крім цього, вимога слідчого у резолютивній частині щодо предмету клопотання - майна, сформульована з розбіжностями до постанови слідчого про визнання речей речовими доказами та конкретний перелік майна, на яке необхідно накласти арешт. Наприклад: ... накласти арешт... на два предмети зовні схожі на заапали типу УЗРГМ та УЗРГМ-2 з маркуванням …; … змиви з предмета зовні схожого на запал типу УЗГРМ...; … змиви з предмета зовні схожого на запал типу УЗГРМ...; … дві паперові коробки в які були упаковані предмети схожі на набої....
У такому переліку вилучених речей та предметів, що можуть містити сліди злочину, під поняття майна, можуть підпасти набої до зброї різного виду, проте з формулювання «дві паперові коробки в які були упаковані предмети схожі на набої» не можливо встановити кількість таких набоїв, їх індивідуальні або родові ознаки, позначки (відмітки). В клопотанні слідчого не може бути допущено найменування реального майна, предметів, щонайменш без їх зрозумілого опису, ознак, кількісних показників.
Стандарт доказування у кримінальних провадженнях поза розумним сумнівом повинен бути вказівником для слідчого та прокурора. Сторона обвинувачення повинна діяти в межах та спосіб, передбачений КПК України, а тому не допускатиметься в подальшому накладення арешту на вказане вище майно за неконкретним або таким формулюванням, що не дає змоги виокремити предмет клопотання про арешт майна.
Необхідність арешту на тимчасово вилучене майно (та/або документи) має ґрунтуватись на положеннях ч. 2 ст. 167 КПК України із зазначенням у клопотанні слідчого про арешт майна, що саме з тимчасово вилучених речей (документів) є предметами кримінального правопорушення, що є засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення та які сліди вони могли зберегти на собі, а також які саме з вилучених речей (документів) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, які є доходами або перетвореним майном.
В порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК до клопотання не додано документів, що могли би підтверджувати право власності на майно у виді будь-яких речей з переліку майна, а також не викладені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння цим майном певними особами з зазначенням їхніх даних.
У цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що в клопотанні, не зазначено а з додатків до нього не вбачається про виконання слідчим/прокурором положень ч. 3 ст. 168 КПК України, направлення відповідного протоколу особам, у яких вилучено майно, що окрім іншого давало б можливість виконати вимоги закону та повідомити цих осіб (володільців майна) про розгляд клопотання в суді.
Крім цього, у клопотанні не зазначається місце перебування тимчасово вилученого майна, схоронність якого повинен забезпечити слідчий до вирішення питання про арешт майна.
3. Висновки слідчого судді
З врахуванням істотних недоліків:
- будь-якого обґрунтування сукупності підстав чи розумних підозр вважати майно доказом кримінального правопорушення або речовим доказом у відповідності до ст. 98, ч. 1 ст. 170 КПК України;
- відсутності посилань на документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати, власників майна (номінальних, законних), їх дані; з обґрунтуванням виклику власників майна у відповідності до ст. 172 КПК України;
- мету накладення арешту на кожен вид майна, яке повинно бути ідентифіковано серед тексту на вказаному вище прикладі (... дві паперові коробки в які були упаковані предмети схожі на набої...);
- місця перебування тимчасово вилученого майна, схоронність якого повинен забезпечити слідчий;
- підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтування потреби досудового розслідування, що виправдовували б такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого;
- зазначення в клопотанні слідчого конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження будь-якими особами таким майном;
- уточнення формулювання для заборони розпоряджатися та користуватися для приведення у відповідність ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки таке формулювання обмеження може нетотожно тлумачитись із вказаною нормою, якою передбачено арешт майна із забороною розпоряджатися, користуватися майном будь-яким чином;
- уточнення кола осіб у відповідності до тлумачення ст. 170 КПК України, на яких розповсюджавалась би певна заборона розпорядження майном, що підлягатиме арешту, або обґрунтувати накладення безумовного арешту, яка поширювалось би на необмежене коло осіб з тлумаченням уповноважених осіб у кримінальному провадженні № 0000179.
В клопотанні про арешт майна слідчий з недотриманням вимог КПК України не вказує про необхідність (підстави та мету) накладення арешту на відповідне майно, не зазначає власника (володільця) цього майна, не наводить доказів наявності ризиків, що у випадку повернення майна його власнику, це може призвести або призведе до приховування, пошкодження або знищення доказів, якими визнано кожну з речей (документів), на які слідчий просить накласти арешт.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години.
Окрім того, до матеріалів клопотання слід додати належним чином завірені копії усіх документів з матеріалів кримінального провадження, до яких слід долучити постанову про визначення групи прокурорів у цьому провадженні, для з`ясування належності прокурора, який погодив дане клопотання.
Повернення клопотання прокурору здійснюється з метою дотримання законності, забезпечення обґрунтованості судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, запобігання зловживанням та усунення неоднаковості застосування кримінального процесуального закону.
Виявлені недоліки клопотання про арешт майна не дають слідчому судді належним чином з`ясувати обставини, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, надати їм належну оцінку при постановлені ухвали за результатами розгляду цього клопотання, а також виконати інші вимоги, передбачені процесуальним законом.
Керуючись статтями 7, 9, 132, 171, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Повернути прокурору клопотання слідчого-заступника начальника СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна від 25.07.2022 у кримінальному провадженні № 0000179 від 02.07.2022.
Встановити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання та звернення протягом цього часу з відповідним клопотанням, яке б відповідало вимогам закону.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6