Справа№ 938/240/22
Судове провадження № 1-кп/938/69/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000032 від 02.05.2022 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, на утриманні одна неповнолітня дитина, з повною загальною освітою, депутатом не обирався, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно (крадіжку), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
ОСОБА_4 , доглядаючи за новозбудованим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , маючи внаслідок цього до неї безперешкодний доступ, у ході чого в нього виник умисел на таємне викрадення електроінструменту, який там знаходився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в кінці жовтня 2021 року, таємно викрав шляхом вільного доступу електричний лобзик марки «Rebir IE 5202EM» вартістю 850 гривень та зварювальний апарат марки «Dnipro-M SAB-258D» вартістю 2 328 гривень.
Після викрадення даного майна ОСОБА_4 , видаючи його за своє власне, продав його ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 ,в результаті чого власнику ОСОБА_5 завдано майнової шкоди на загальну суму 3 178 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст.185 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що розкаюється у вчиненному, просив його суворо не карати. При цьому пояснив, що він дивився за будинком потерпілого, ключі від якого йому надав брат останнього. Цей будинок знаходиться в прис. Запогар с.Криворівня Верховинського району. Доглядаючи за будинком побачив електроінструменти, а саме електролобзик та зварювальний апарат, які взяв. У подальшому їх продав Рибчуку за 700 та та 1000 гривень Із вартістю викраденого майна, зазначеною в обвинувальному акті, погодився
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він весною 2022 року виявив пропажу електроінструментів зі своєї новобудови, що знаходиться в присіл. Запогар с.Криворівня Верховинського району. Раніше їх відсутність не виявляв, оскільки з весни минулого року перебував за кордоном та в м.Івано-Франківськ, у зв`язку з чим у своїй новобудові не був. Вказав, що обвинуваченого карати не суворо та завершувати розгляд даної справи в його відсутності, оскільки він мобілізований, долучивши копію свого війського квитка, з якого вбачається, що його дійсно з 26.03.2022 року призвано до Збройних Сил України по мобілізації (а.с.22-23).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.27).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого в частині з`ясування його думки щодо покарання обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки, про що зазначено в обвинувальному акті (а.с.3).
Як вбачається з обвинувального акта, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено (а.с.3).

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28), його місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ), відповідно до ст.89 КК України не судимий, судимість погашена за вчинення злочинів, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.185 КК України, за які він засуджений відповідно вироками Верховинського районного суду від 15.02.2018 року до 120 годин громадських робіт та від 15.01.2019 року до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, знятий з обліку органу пробації 18.10.2020 року у зв`язку з відбуттям іспитового строку на підставі ухвали суду від 23.09.2020 року (а.с.30. 31-33. ), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.34), нейтрально характеризується за місцем проживання (а.с. 35), на утриманні дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29), постійної роботи немає, час від часу зловживає алкогольними напоями (а.с.37).
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.185 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на кінець жовтня 2021 року) таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.185 КК України, покарання у виді громадських робіт у межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ст. 56 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як громадські роботи. При призначенні покарання суд враховує, що, оскільки обвинувачений не працює, у нього відсутнє постійне джерело доходу, у нього є неповнолітня дитина, яку він зобов`язаний утримувати, то призначення такого виду покарання, як штраф, мінімальний розмір якого відповідно до санції ч. 1 ст. 185 КК України становить 17000 грн., може бути "надмірним тягарем" для нього й спонукати до вчинення нових корисливих злочинів, у зв`язку з чим суд вважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде недостатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Зокрема, постановою від 04.05.2022 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000032 від 02.05.2022 року добровільно видані ОСОБА_6 електроінструменти, а саме: електричний лобзик марки «Rebir IE 5202EM» та зварювальний апарат марки «Dnipro-M SAB-258D» (а.с.38).

У п.5 та п.4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення конфіскується, крім того, яке повертається власнику, а майно, яке немає ніякої цінності знищується.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті ) годин.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме електричний лобзик марки «Rebir IE 5202EM» та зварювальний апарат марки «Dnipro-M SAB-258D» повернути власнику ОСОБА_5 .

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_8