ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3079/22 Справа № 214/1109/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 листопада 2022 року включно. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків.
Вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що свідки обвинувачення на даний час знаходяться в Криворізькій установі виконання покарань №3, у зв`язку з чим обвинувачений перебуваючи під домашнім арештом не зможе жодним чином на останніх впливати. Судом не взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та утриманців.

В апеляційній скарзі та доповненнях обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року скасувати як незаконну та необґрунтовану.
В обґрунтування своїх вимог вказує про недоведеність його вини у скоєні інкримінованого злочину та фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Вказує про те, що вилучення речового доказу ножа здійснено з істотними порушенням норм КПК, вважає, що судом не враховано, що обвинувачений від органу досудового розслідування не переховувався, а був працівниками поліції затриманий вдома, а про те, що він на той час перебував у розшуку, йому не було відомо.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили ухвалу суду скасувати і застосувати більш м`який запобіжний захід; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки даний факт достатньою для вирішення питання про запобіжний захід мірою підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, а саме: витягом з ЄРДР №0002303 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України; висновком експерта №2156 від 26.01.2018, №2176 від 29.12.2017; висновком додаткової судово-медичній експертизи №2156/1 від 08.02.2018; висновком судово-імунологічної експертизи №26 від 15.02.2018; висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №11 від 18.01.2018; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 ; протоколами огляду предметів від 27,28.12.2017,які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_6 до інкримінованого злочину.

З наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування і судового слідства, сприяти яким і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Питання доведеності вини обвинуваченого та оцінки доказів у справі в контексті ст. ст. 84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.
Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на небезпідставність обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, через що ризик подальшого переховування, з метою уникнення кримінальної відповідальності є обгрунтованим.

При оцінці існування і вагомості цього ризику, а також ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, колегія суддів також приймає до уваги, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , будучи звільненим з-під варти, від суду ухилявся та був оголошений у розшук, відшуканий і затриманий, а також під час судового розгляду вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, за яке був засуджений до покарання у виді 1 року позбавлення волі, строк відбування якого закінчився 22.09.2022 року.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів зважає і на те, що тяжкість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та у даному випадку свідчить про їх особливу вагомість, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2017 року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечило належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки останній здійснював спроби переховування від слідства та суду, у зв`язку з чим судом були постановлені ухвали про примусовий привід та розшук останнього.
Також суд апеляційної інстанції враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працевлаштований, легального джерела доходів не має.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи апеляційних скарг такого висновку не спростовують, оскільки зводяться до міркувань загального характеру та переоцінки обставин, які, на думку колегії суддів, дістали належну оцінку з боку суду першої інстанції.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4