Справа №443/1124/20
Провадження №1-кп/443/9/22
ВИРОК
іменем України

28 вересня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (внесеного до ЄРДР за зареєстрованим №0000255 від 19.06.2020) стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениці села Заболотівці Жидачівського району Львівської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працюючої, з професійно-технічною освітою, одруженої, раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 18.06.2020 приблизно о 19 год 15 хв по вул. Грюнвальдській у м.Жидачів Львівської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку до вул. Данила Галицького асфальтною ділянкою дороги, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, дорожня розмітка на якій відсутня, із швидкістю близько 20 км/год, у денну пору доби, при денному освітленні, за сприятливих погодних умов, не була особливо уважна до такої категорії учасників дорожнього руху як діти, які у той час перебували на узбіччі проїзної частини дороги, ліворуч по ходу її руху, не врахувала дорожньої обстановки, відповідно не відреагувала на її зміни, чим створила загрозу життю та здоров`ю громадян, маючи об`єктивну можливість виявити малолітнього пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на узбіччі проїзної частини дороги, ліворуч по ходу руху автомобіля, і не був закритий для огляду жодним чином, не вжила заходів до своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу аж до повної зупинки, а продовжила свій рух не зважаючи на малолітнього пішохода, який у подальшому вибіг з узбіччя на проїзну частину дороги, пересікаючи її з ліва на право, по ходу її руху, та допустила наїзд на нього лівою боковою частиною автомобіля, чим порушила вимоги пунктів 1.3., 1.5., 1.7. Розділу 1, підпунктів «б», «д» пункту 2.3. Розділу 2, пункту 12.3. Розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.3. Розділу 12 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесного ушкодження (травми у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням, обширних саден та скальпованих ран передньої і медіальної поверхонь правого гомілково-ступеневого суглобу) середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, а порушення вимог ОСОБА_3 пунктів 1.3., 1.5., 1.7. Розділу 1, підпунктів «б», «д» пункту 2.3. Розділу 2 Правил дорожнього руху виконали лише функцію умов, що сприяли настанню наслідків.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена частина 1 статті 286 КК України.

Показання ОСОБА_3 , дані нею у судовому засіданні.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину по пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, не визнала, суду пояснила, що їхала по нерівній дорозі з невеликою швидкістю. Бачила дітей, які гралися біля дороги. Один з цих дітей хлопець побіг у сторону машини, а потім пішов від машини до бардюра. Зіткнення не було. Вона зупинилася, підійшла до нього і побачила на нозі кров. Викликали швидку допомогу і поліцію. Коли були у лікарні дала гроші на лікування. На місці події транспортний її засіб оглядали. Стаж за кермом у неї становить 4-5 років. Вона була присутня на слідчому експерименті, однак у неї нічого не питали, не уточнювали та пояснень жодних не відбирали. Не пригадує, що б їй роз`яснювали її права і обов`язки. Під час слідчого експерименту дитина у машині розповідала як біг і корегував іншого хлопця. Останній бігав декілька разів. На місці при ній схему не малювали. Протокол вона не читала, бо їй не дали це зробити. Скарг на порушення, протиправні дії слідчого чи клопотання про проведення додаткового експерименту не подавала. Вона перелистала всі документи і запитала у слідчого, чи все нормально у документах. Слідчий роз`яснив, що це за документи, після чого все підписала. Тиск на неї щодо підписання документів не чинився.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, кожному з яких судом надана ретельна оцінка з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , за змістом яких він грався з друзями біля свого подвір`я і вирішив повернутися додому. Коли переходив дорогу з середньою швидкістю (не швидко і не повільно), він не подивившись на ліво і на право, не побачив, що їде машина, яка приблизно посередині дороги своєю передньою частиною зі сторони водія переїхала йому ногу у районі ступні, від чого він відчув біль. Він пішов до краю дороги бордюра. Жінка, яка вийшла з машини, підійшла до нього і була в шоці. Він попросив у неї вибачення. Потім зібралося багато людей і прийшла його мама, яка виявила, що нога у нього пошкоджена. Він впізнає у обвинуваченій саме ту жінку, яка вийшла з автомобіля. Через деякий час його разом з мамою привозили на місце події, де був також інший хлопчик і він розповідав про швидкість, з якою рухався, а інший хлопчик робив так, як він казав. Коли йому на ногу поставили гіпс, він був удома, де постійно лежав і сидів. Стояти і ходити йому не можна було. У туалет його відносила мама. На перше вересня у нього був ще гіпс і до нього у гості приходили однокласники.

показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , за змістом яких вона була вдома, коли почула крик дитини. Вибігши на вулицю побачила сина, який сидів на узбіччі і плакав. Підбігши до нього виявила, що його нога пошкоджена та побита, а шкіра на нозі обдерта. У лікарні дитині зробили операцію складали ногу;

показаннями свідка ОСОБА_8 , за змістом яких вона була присутня на слідчому експериментів та проводила його фото фіксацію. У експерименті брали участь мати з травмованою дитиною, статист хлопчик такого самого віку як і травмований, поняті. Серед понятих був присутній ОСОБА_9 , а іншого понятого вона не пригадує. Під час слідчого експерименту був наявний автомобіль ОСОБА_10 та слідчим проводились розрахунки. Статист біг приблизно тричі з встановлених точок від однієї до іншої, при цьому проводився замір часу. Слідчий усе фіксував у протоколі. ОСОБА_10 була присутня при цих діях і бачила, що відбувається. Був присутній і потерпілий хлопчик. ОСОБА_10 та поняті в ході проведення слідчого експерименту зауважень не висловлювали. Тиску з боку слідчого на них не було. У той же день нею була виготовлена фото таблиця та передана слідчому;

показаннями свідка ОСОБА_11 , за змістом яких вона була присутня як понята під час огляду місця ДТП. На місці була поліція, ОСОБА_10 та проводилися заміри. Складений на місці протокол їй дали прочитати, що вона зробила, після чого його підписала. Також, в її присутності складали креслення;

показаннями свідка ОСОБА_12 , за змістом яких була світла пора доби і на місці ДТП бачив машину, а збоку дитину. Тормозного шляху та ушкоджень на автомобілі не бачив. За його участю слідчі дії не проводились та автомобіль у його присутності не оглядався. Він бачив, як слідчий проводив заміри та креслив схему. Підтверджує, що підпис у протоколі огляду місця ДТП його, а автомобіль, зображений у фототаблиці, належить ОСОБА_13 . На місці події клопотань та зауважень у нього не було;

показаннями свідка ОСОБА_14 , за змістом яких він проводив слідчий експеримент та слідчі дії. Також, допомагав старшому слідчому ОСОБА_15 в роботі під час проведення огляду місця ДТП та в оформленні документів. Розслідування кримінального провадження здійснювалося ним. Під час проведення слідчих дій, зокрема слідчого експерименту, велася фотозйомка. Всі його дії він коментував. Для заміру часу руху потерпілого було запрошено статиста хлопчика за віком та фізичними даними схожого на потерпілого. Швидкість і темп бігу статиста погодили учасники. Час заміряли тричі і тричі статист біг з узгодженим темпом. Місце зіткнення було встановлено з показів водія та кінцевої зупинки транспортного засобу і це місце відображено на схемі. Зауважень та клопотань від учасників слідчого експерименту не надходило. Всі зазначені у протоколі особи були присутні під час проведення слідчого експерименту та поставили у ньому свій підпис. Обвинувачена ОСОБА_10 ознайомилася з матеріалами кримінального провадження, не будучи обмеженою у часі для цього;

показаннями свідка ОСОБА_15 , за змістом яких він був у складі слідчо-оперативної групи, до якої також входив ОСОБА_14 , яка після повідомлення про ДТП виїхала на місце події. На місці було з`ясовано, що водійка автомобіля червоного кольору здійснила наїзд на дитину, яку, у подальшому, забрали каретою швидкої допомоги до лікарні. Він оглядав місце події і складав відповідний протокол. Показники «Драгера» могли бути не коректними, оскільки перед проведенням огляду він перебував у автомобілі, який від зовнішньої температури повітря нагрівся. У протоколі огляду ДТП ним вказані всі обставини, які були виявлені та встановлені на місці;

показаннями свідка ОСОБА_16 , за змістом яких він був запрошений працівниками поліції на місце ДТП бути свідком. На місці він бачив, що стояв червоний автомобіль і ще один автомобіль, у якій знаходився хлопчик у гіпсі. Інший хлопчик стояв біля слідчого. Хлопці були приблизно одного віку вигляду. Був ще один понятий ОСОБА_17 . Слідчий казав хлопчику, який був біля нього, пробігти певну дистанцію, а у той час, як хлопчик біг, слідчий засікав час. Хлопчик бігав 3 рази за вказівкою слідчого. Експеримент проходив приблизно 30 хв. Документи підписував у той же день у відділені поліції після завершення експерименту, спочатку їх прочитавши. Також, протокол зачитував слідчий. Підписував документи усвідомлюючи, що робить, без тиску. ОСОБА_18 був перед ним.

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.06.2020, з схемою (схематичним відтворення обстановки й обставин події) та фототаблицею до нього, відповідно до яких старшим слідчим СВ Жидачівського ВП ОСОБА_15 , за участю судово-медичного експерта ОСОБА_19 , понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у присутності ОСОБА_3 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме: вул. Грюнвальдська, навпроти будинку №3 у м. Жидачів Львівської області, де відбувся наїзд транспортного засобу «Renault» (номерний знак НОМЕР_1 ) на пішохода, а також згідно з яким вилучено зазначений транспортний засіб (Т.1 а.к.п.156-160, 161, 162);

висновком експерта від 08.07.2020 №15/2/818, відповідно до якого гальмівна система та система рульового керування автомобіля марки «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією (Т.1 а.к.п.167-171);

висновком експерта №132/2020 від 17.07.2020, згідно з яким отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли виникнути 18.06.2020 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я (Т.1 а.к.п.173-174);

протоколом слідчого експерименту від 23.07.2020, проведеного за участю ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_3 , спеціаліста ОСОБА_8 , педагога ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , у якому зафіксовано пояснення ОСОБА_3 щодо швидкості її руху (20 км/год), місця виявлення малолітнього ОСОБА_6 та напрямку його руху; пояснення малолітнього ОСОБА_6 щодо місця його знаходження та напрямку руху до ДТП; проведення замірів відстані та швидкості руху дитини (за участю статиста дитини, схожої за віком та фізичними даними на малолітнього ОСОБА_6 ); схемою від 23.07.2020, в якій схематично зображено обстановка та обставини події; фототаблицею до слідчого експерименту, якою візуалізовано розташування транспортного засобу на проїжджій частині дороги, осіб, які беруть участь у слідчому експерименті, та їх дії (Т.1 а.к.п.175-178, 179, 180-183);

висновком експерта від 29.07.2020 №15/2/937, згідно з яким у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 повинен був керуватись вимогами пункту 12.3. ПДР. При заданих слідством вихідних даних, швидкості руху зазначеного автомобіля 20 км/год у його водія ОСОБА_3 була технічна можливість уникнути наїзду на малолітнього пішохода ОСОБА_6 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. У даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам пункту 12.3. ПДР. З технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали не відповідаючі вимогам пункту 12.3. ПДР дії водія автомобіля «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , яка з моменту виникнення небезпеки для руху своєчасно не застосувала екстрене гальмування (Т.1 а.к.п.189-191).

Відповідність безпосередньо досліджених судом доказів критеріям належності та допустимості.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої та інші обставини, зазначені у статті 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому статтею 93 КПК України, жодних обставин, передбачених статтею 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Так, суд зазначає, що показання малолітнього потерпілого ОСОБА_6 отримані у передбаченому законом порядку (відповідно до вимог статті 354 КПК України), є чіткими, послідовними, логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Показання дані малолітнім потерпілим безпосередньо у судовому засіданні за присутності законного представника, педагога, обвинуваченої та її захисника.

Показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є чіткими, послідовними, логічними та доповнюють один одного. Показання ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , як і показання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , узгоджуються між собою та дослідженими судом доказами.

Досліджені документи та висновки експертів відповідно до частини 2 статті 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з обставинами, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, отримані в порядку, передбаченому КПК України, а саме:

шляхом проведення компетентною особою (слідчим) передбачених КПК України слідчих дій огляду місця дорожньо-транспортної пригоди відповідно до вимог статті 237 КПК України; слідчого експерименту відповідно до вимог статті 240 КПК України;

шляхом проведення на підставі постанов компетентної особи (слідчого) експертиз та оформлення уповноваженими особами (експертами) результатів їх проведення відповідними висновками.

Безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні процесуальні докази, а саме:

рапорт від 18.06.2020, у якому зафіксовано повідомлення про подію ДТП, яка мала місце 18.06.2020 о 19 год 28 хв у АДРЕСА_2 , а саме: наїзд водія автомобіля «Рено Сенік» на дитину ОСОБА_6 та яким повідомлено начальника Жидачівського ВП про цю подію (Т.1 а.к.п.154);

постанова про створення слідчої групи та доручення про проведення досудового розслідування від 19.06.2020, відповідно до яких керівником органу досудового розслідування створено слідчу групу у кримінальному провадженні (внесеного до ЄРДР №0000255 від 19.06.2020) та доручено старшим слідчим ( ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ) провести досудове розслідування за фактом наїзду 18.06.2020 біля 19 год 15 хв транспортним засобом під керуванням ОСОБА_3 на неповнолітнього ОСОБА_6 (Т.1 а.к.п.150, 155);

повідомлення про початок досудового розслідування від 19.06.2020, яким старшим слідчим ( ОСОБА_15 ) поінформовано першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні (внесеного до ЄРДР за №0000255 від 19.06.2020) (Т.1 а.к.п.151);

постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні та повідомлення про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 19.06.2020, згідно з якими першим заступником керівника Стрийської місцевої прокуратури призначено групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні, про що повідомлено начальника СВ Жидачівського ВП (Т.1 а.к.п.152, 153);

постанова про визнання предмету в якості речового доказу від 19.06.2020 та розписка від 22.07.2020, відповідно до яких автомобіль марки «Renault Scenic» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) визнано речовим доказом та передання його ОСОБА_3 на зберігання до вирішення справи по суті (Т.1 а.к.п.163, 164)

постанови про призначення автотехнічної експертизи від 22.06.2020, судово-медичної експертизи від 24.06.2020, згідно з якими уповноваженою особою (старшим слідчим ОСОБА_14 ) у кримінальному провадженні (внесеного до ЄРДР за №0000255 від 19.06.2020) призначені відповідні експертизи (Т.1 а.к.п.165-166, 172)
підтверджують законність отримання вищенаведених доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та дотримання стороною обвинувачення визначеного процесуальним законом порядку їх отримання.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (№0000255 від 19.06.2020) підтверджує законність вчинених уповноваженою особою (слідчим) процесуальних дій відповідно до вимог КПК України у межах цього кримінального провадження після внесення відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення до реєстру.

Мотиви неврахування окремих доказів.
Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_9 , отримані судом під час допиту його у судовому засіданні, а також під час одночасного допиту його і свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , оскільки такі є суперечливими, не містять даних, які б мали значення для кримінального провадження, і спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту, у якому наявний підпис ОСОБА_9 та показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , які ствердили суду, що ОСОБА_9 був присутній під час проведення слідчого експерименту та поставив свій підпис у протоколі.

Спростування аргументів (доводів) сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими.
Аргументи сторони захисту щодо невідповідності досліджених судом постанов вимогам статті 110 КПК України, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені стороною захисту невідповідності у цих постановах є незначними та не істотними, такі не спотворюють зміст документів і зазначених у них відомостей. Ці документи складені у належній процесуальній формі у формі постанови, за своїм змістом є зрозумілими та однозначними (не допускають подвійного трактування), підписані уповноваженими службовими особами. Фактичних даних, які б давали підстави вважати, що постанови підписані неналежними службовими особами, матеріали кримінального провадження не містять.

З аналогічних мотивів суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невідповідності досліджених судом протоколів вимогам статті 104 КПК України.

Відсутність герба України на офіційних бланках постанови слідчого, прокурора не є істотним порушенням вимог процесуального закону та не дає підстави стверджувати, що за його відсутності документ втрачає статус офіційного або його наявність змінює зміст документа.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є ані доказом винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 , ані процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру (такий висновок повністю відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 761/28347/15-к провадження № 51-500 км 18). За наведених обставин, відсутня необхідність в наданні оцінки витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з точки зору його допустимості чи недопустимості.

Рапорт від 18.06.2020 є процесуальним документом, у якому зафіксовано подію ДТП, яка мала місце 18.06.2020, та яким повідомлено начальника Жидачівського ВП про цю подію. Суд звертає увагу на те, що цей документ сам по собі не є доказом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, однак він оцінений судом разом з іншими доказами, і, на переконання суду, є належним та допустимим доказом, оскільки складений уповноваженою особою, містить обставини, що мають значення для кримінального провадження та узгоджується з іншими дослідженими судом доказами.

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.06.2020 чітко встановлює вид події наїзд транспортного засобу на пішохода. Цей протокол як і долучена до нього схема ДТП підписані усіма учасниками, які зазначені у них, без жодних заяв та зауважень з їхньої сторони. Фіксація огляду місця ДТП проведена за допомогою технічного засобу фіксації фотоапарата «Nikon A-100», про що зазначено у протоколі. Фототаблиця до протоколу огляду місця ДТП від 18.06.2020 долучена належною службовою особою і дозволяє встановити марку транспортного засобу та його реєстраційний номер.

Розписка ОСОБА_3 від 22.07.2020 щодо отримання нею автомобіля «Renault Scenic» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на зберігання оцінена судом у сукупності з постановою про визнання предмету в якості речового доказу від 19.06.2020. Така свідчить про належне виконання старшим слідчим вимог статті 100 КПК України та є належним і допустимим доказом.

Безпосередньо досліджені судом висновки експертів проведені компетентними особами висококваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельних дослідженнях, зроблених на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, обґрунтовані дослідницькою частиною, викладені у висновках фактичні дані відносяться до справи і мають доказове значення.

На час проведення експертиз ОСОБА_3 не мала статусу підозрюваної, а набула його уже після їх проведення, відтак у старшого слідчого не було жодного процесуального обов`язку, передбаченого КПК України, повідомляти ОСОБА_3 про призначення цих експертиз, а ОСОБА_3 не була наділена правом заявляти експертам відвід.

Покликання сторони захисту на порушення права ОСОБА_3 щодо незабезпечення її присутності під час проведення експертиз, суд вважає необґрунтованим, оскільки як зазначалося судом вище на час проведення експертиз ОСОБА_3 не мала статусу підозрюваної. Більше того, суд зауважує, що нормою підпункту 2.13.2. пункту 2.13. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 №6, згідно з якою при проведенні судово-медичної експертизи можуть бути присутні обвинувачений та інша особа (тільки з дозволу слідчого), визначено право уповноваженої службової особи, а не обов`язок, забезпечити присутність певних осіб під час проведення експертизи.

Фактичних даних, які б свідчили про порушення порядку призначення експертів для проведення вищезазначених експертиз, матеріали кримінального провадження не містять. Судові експерти, які проводили вказані експертизи, були повідомленні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків відповідно до статей 384, 385 КК України, про що засвідчили власноруч поставленими підписами у відповідних висновках. Обґрунтованих підстав вважати, що таке повідомлення вчинено у спосіб, який суперечить вимогам законодавства, у суду немає.

Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, експертами якого були проведені згадані вище експертизи, є територіальним підрозділом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, який, у свою чергу, є складовою частиною Експертної служби МВС, що безпосередньо підпорядковується Міністру внутрішніх справ України. Наведені обставини не породжують у суду сумнівів в об`єктивності проведених зазначених експертиз.

Висновок експерта №132/2020 від 17.07.2020 за наслідком проведення судово-медичної експертизи є самостійним джерелом доказів (частина 2 статті 84 КПК); залучення експерта для проведення експертизи відбувалося на підставі постанови старшого слідчого в порядку, передбаченому статтею 243 КПК України; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу»; у постанові старшим слідчим зазначено про перебування ОСОБА_6 на лікування у КНП ЛОР «ЛОДКЛ» «ОХМАТДИТ», що на момент ухвалення постанови відповідало фактичним обставинам справи; експертиза була розпочата 24.06.2020, а закінчена 17.07.2020, та була проведена у приміщенні травматологічного відділення КНП ЛОР «ЛОДКЛ» «ОХМАТДИТ» на підставі медичних документів, які були сформовані на малолітнього ОСОБА_6 за час його стаціонарного лікування з 18.06.2020 по 27.06.2020, і зберігалися у цій установі відповідно до вимог закону. За наведених обставин, суд не вбачає істотних порушень прав та свобод людини та обставин, які б могли вплинути на достовірність отриманого висновку та допустимість його як доказу.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі статтею 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду.

Слідчий експеримент проведений належною службовою особою, а його результати оформлені у передбаченій законом процесуальній формі протоколом. Усім учасникам експерименту, зазначеним у протоколі, роз`яснено їхні права та обов`язки, що засвідчено їхніми особистими підписами. Фіксація проведення слідчого експерименту проведена спеціалістом старшим інспектором-криміналістом ОСОБА_21 за допомогою технічного засобу фіксації фотоапарата «Nikon A-100», про що зазначено у протоколі. Схема до протоколу складена належною службовою особою та містить підписи усіх учасників слідчого експерименту. Фототаблиця слідчого експерименту також виготовлена належною службовою особою та засвідчена її підписом. Даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були би порушені права чи свободи ОСОБА_3 , або слідчий у будь-якій формі протиправно здійснював вплив на неї з метою отримання пояснень своєї винуватості у ДТП судом не встановлено.

Суд зауважує, що у старшого слідчого, який проводив слідчий експеримент, за участю, на той час, свідка ОСОБА_3 , не виникало обов`язку роз`яснювати їй положення статті 63 Конституції України, оскільки на час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 не була підозрюваною. Не було у старшого слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_3 буде такою визнано. Тільки після проведення відповідних експертиз, останній було оголошено про підозру.

Аргументи сторони захисту про не відкриття всіх доказів стороні захисту відповідно до статті 290 КПК України та не ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами кримінального провадження, що є порушенням її права на захист, повністю спростовуються дослідженими у судому засіданні повідомленнями про завершення досудового розслідування та відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, а також протоколом про надання підозрюваному доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, у яких наявний підпис ОСОБА_3 , яким вона засвідчила про ознайомлення нею з матеріалами кримінального провадження та про відсутність у неї заяв, клопотань, доповнень до цих матеріалів (Т.1 а.к.п.198, 199, 201-202).

Аргументи сторони захисту щодо відсутності записів у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених щодо відвідування обвинуваченою ОСОБА_3 Жидачівського ВП 22.07.2020, 26.08.2020 та 27.08.2020, тобто у дати, якими датовані протокол роз`яснення права на захист, повідомлення про завершення досудового розслідування, повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, протокол про надання підозрюваному доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, суд відкидає як такі, що по своїй суті є припущеннями, так як відсутність записів у відповідному журналі відвідувань не може бути безумовним підтвердженням відсутності ОСОБА_3 у визначені дні у старшого слідчого та неознайомлення з цими документами. Більше того, ці аргументи також повністю спростовуються наявними у зазначених документах підписами ОСОБА_3 , якими засвідчено факт ознайомлення нею з ними.

Також, суд вважає аргументи сторони захисту щодо ознайомлення обвинуваченої ОСОБА_3 старшим слідчим з окремими процесуальними документами та підписання їх поза межами приміщення органу внутрішніх справ (в автомобілі) такими, що не заслуговують на увагу, оскільки такі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Покликання сторони захисту на постанову ОП ККС від 22.02.2021 у справі №754/7061/15, постанову ВС від 02.09.2020 у справі №591/4742/16-к, постанову ВС від 27.04.2020 у справі №335/2108/17, постанову ВС від 21.07.2021 у справі №552/1884/20, постанову ВС від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, суд вважає помилковими, оскільки правові висновки у цих постановах стосуються інших обставин, які є відмінними від тих, на які посилається сторона захисту.

Повідомлення про підозру це процесуальне рішення, яке приймається на стадії досудового провадження уповноваженою службовою особою та ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах. Водночас, суд зазначає, що підозра не є самостійним доказом винуватості особи та не є процесуальним доказом, відтак відсутні підстави надавати оцінку цьому документу з точки зору його допустимості чи недопустимості.

Інші аргументи сторони захисту, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки такі не спростовують повністю або частково встановлені обставини кримінального провадження, не породжують обґрунтованих сумнівів у достовірності цих обставин та допустимості безпосередньо досліджених судом доказів і повністю спростовуються останніми.

Висновки.
Суд наголошує, що неістотні недоліки, допущені при оформленні процесуальних документів (постанов та протоколів), не впливають на їх допустимість як доказів у кримінальному провадженні.

Суд не вбачає жодного обґрунтованого підґрунтя вважати безпосередньо досліджені судом вищенаведені докази, які покладені в основу цього вироку, недопустимими.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом суд вважає доведеними факт порушення ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги статті 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2013 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу винної.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила з необережності кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачена на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені статтею 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені статтею 65 КК України, у тому числі відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також зваживши на приписи статті 53 КК України, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити основне покарання в межах санкцій частини 1 статті 286 КК України (яка діяла на час вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 діяння) у виді штрафу.

Про необхідність призначення саме такого основного покарання, на переконання суду, свідчать ті обставини, що ОСОБА_3 вперше вчинила кримінальне правопорушення, одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність у неї міцних соціальних зв`язків, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відсутність у обвинуваченої ОСОБА_3 офіційного місця роботи виключає можливість призначення їй покарання у виді виправних робіт, а призначення ОСОБА_3 покарання у виді арешту чи обмеження волі, наслідком чого є її ізоляція від суспільства, суд вважає надто суворими і невиправданими за наведених вище обставин.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд зважає на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинила вперше та з необережності, відповідно до статті 12 КК України це кримінальне правопорушення належить до нетяжких злочинів і вчинення такого не призвело до тяжких наслідків, відтак доходить переконання про відсутність обґрунтованих підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішення судом цивільного позову.
Представником цивільного позивача ОСОБА_7 (законного представника малолітнього ОСОБА_6 ) ОСОБА_22 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальному провадженні, через наїзд на нього 18.06.2020 приблизно о 19 год 15 хв автомобіля «Renault Scenic» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_3 . Неправомірні дії ОСОБА_3 завдали малолітньому потерпілому крім великого фізичного болю, який надалі його супроводжує, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість активного життя. Дана подія сильно вплинула на емоційний стан дитини. Він панічно почав боятися самостійно гуляти на вулиці, ходити до школи. Його весь час супроводжує мама або родичі. Його позбавили можливості грати з своїми однолітками у футбол та інші розвиваючі ігри. Він не відвідує спортивних занять. Визначаючи розмір моральної шкоди враховано і майновий стан представника потерпілого ОСОБА_7 , яка не працює з причини постійного догляду за потерпілим, а батько дитини не займається вихованням дитини, лише частково сплачуючи аліменти. Розмір моральної шкоди оцінює у 50 000,00 грн.

У судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_22 цивільний позов підтримала повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити.

Захисник (представник цивільного відповідача) обвинуваченої ОСОБА_3 зазначив, що позов вони не визнають у повному обсязі, оскільки ОСОБА_3 кримінального правопорушення не вчиняла.

Суд, заслухавши аргументи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, доходить висновку, що цивільний позов у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з приписами частини 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом пунктів 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Нормою частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 завдано моральної шкоди, яка є наслідком кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 . Внаслідок протиправних, винних дій ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_6 зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я як під час заподіяння йому ушкоджень, так у процесі лікування і реабілітації. Крім цього, суд погоджується з аргументами сторони цивільного позивача про те, що ОСОБА_6 зазнав і душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки в силу отриманих травм він тривалий період часу перебував на стаціонарному лікування, а з огляду на характер цих травм також потребував тривалого реабілітаційного періоду для відновлення здоров`я. У цей період він був обмежений у русі та звичному для нього способі життя, повсякденному спілкуванні з товаришами, однокласниками; перебував постійно вдома, не відвідував школу, що, у свою чергу, призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими.

Визначаючи розмір завданої ОСОБА_6 моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, що призвели до негативних змін у житті потерпілого, тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, вік потерпілого, який є малолітньою дитиною, а відтак соціально вразливою та незахищеною особою, тому доходить переконання про наявність обґрунтованих підстав для відшкодування ОСОБА_6 завданої моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що саме такий розмір моральної шкоди є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме цей розмір, на переконання суду, є таким, що відповідає ступеню фізичних, моральних страждань потерпілого та категорії злочину, вчиненого обвинуваченою, яке за направленістю умислу відноситься до необережного.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави згідно з вимогами частини 2 статті 124 КПК України.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченої судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченій стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_7 (законного представника малолітнього ОСОБА_6 ) ОСОБА_22 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь законного представника малолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Речовий доказ (відповідно до постанови про визнання предмету в якості речового доказу від 19.06.2020 (Т.1 а.к.п.163), а саме: автомобіль марки «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 3 269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Жидачівський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1