ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/773/22 Справа № 202/1986/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
прокурора(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять Київської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата резервної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року було частково задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу (с дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 липня 2022 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що подане прокурором клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведено існування ризику, передбаченого п.п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_8 переховування від органів досудового розслідування та/або суду, про що свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п. 2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки вказані ризики належним чином не обґрунтовані у клопотанні, не знайшли об`єктивного підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях слідчого, прокурора.
Враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного та встановлений ризик, слідчий суддя визнав за необхідне визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 гривень, яка здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Прокурор не погодився з даним судовим рішенням. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 744 300 гривень.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дане рішення суду в частині визначення розміру застави є необгрунтованим та недостатнім для досягнення дієвості покладених на ОСОБА_8 обов`язків.
Вказує, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, і наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Також прокурор зазначає про наявність відносно підозрюваного ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на свідків кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апелянт вважає, що слідчим суддею при визначенні альтернативного запобіжного заходу зроблено хибний висновок про те, що розмір застави - 49620 гривень здатен забезпечити виконання особою, що підозрюється, покладених на неї обов`язків. Також слідчим суддею не в повній мірі досліджено майновий стан підозрюваного, а саме наявність в останнього постійного, систематичного доходу який ним отримувався під час проходження служби у Збройних Силах України.
Сторона обвинувачення вважає, що лише застава у розмірі 300 розмірів
прожиткових мінімумів для працездатних осіб (744 300 гривень) здатна у повній
мірі нівелювати можливість втілення у життя ризиків та забезпечити належну
поведінку підозрюваного і виконання ним покладених обов`язків у разі внесення
цієї застави, а визначена судом першої інстанції застава у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (49 620 грн.) не в змозі досягти мети наведеного заходу забезпечення, адже втрата такої незначної для підозрюваного суми застави, у разі порушення покладених обов`язків, не зможе стримати останнього від втілення в життя і реалізації наявних ризиків, збільшення ж суми застави надасть можливість у повній мірі і гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_11 , і безумовне виконання покладених на нього обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення даної апеляції, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею в цілому дотримані.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 25.04.2022 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 25.04.2022 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 25.04.2022 року та протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 25.04.2022 року, протоколом огляду місця події від 11.05.202 року, витягами з наказів ВЧ НОМЕР_1 від 02.04.2022 року та від 03.04.2022 року тощо.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що стороною обвинувачення доведено існування ризику, передбаченого п.п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_8 переховування від органів досудового розслідування та/або суду, про що свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, з чим цілком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи прокурора щодо невідповідності визначеного розміру застави вимогам ст. 182 КПК України.
В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах : щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як встановлено наданими суду апеляційної інстанції матеріалами, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді солдата резервної роти військової частини НОМЕР_1 , 15 квітня 2022 року, приблизно о 08 годин 10 хвилин, перебуваючи в кімнаті відпочинку в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст.3,28,68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, у зв`язку з виконанням обов`язків з військової служби його начальником за військовим званням та посадою старшиною резервної роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_12 , а саме, будучи невдоволеним відданим наказом про розвантаження боєприпасів на складі ракетно-артилерійського озброєння висловив на адресу останнього погрозу нанесення йому тілесних ушкоджень, після чого взяв в праву руку прямим хватом ніж, зайняв бойову лівобічну стійку, таким чином продемонструвавши свою готовність до нанесення тілесних ушкоджень старшині резервної роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_12 , яку останній сприйняв як реальну.
Таким чином, солдат ОСОБА_8 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби, передбачений ч. 4 ст. 405 КК України - погроза заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що наразі в Україні оголошений воєнний стан та триває війна, яка посилює рівень відповідальності кожного громадянина, тим більше військовослужбовця за належне виконання службових обов`язків. Саме вчинення погрози заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби впливає на бойову готовність та боєздатність підрозділу Збройних Сил України та створює в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля, що призводить до залишення військовослужбовцями своїх позицій, та стає основною причиною окупації ворогом території України, неповоротних втрат серед військовослужбовців та мирного населення. В умовах воєнного стану застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може породити позитивні прецеденти для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України та не створить ілюзії безкарності серед осіб, що в умовах збройного конфлікту нехтують своїм конституційним обов`язком захисту територіальної цілісності держави.
Беручи до уваги вищевикладені обставини, тяжкість та резонанс злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 під час дії воєнного стану, матеріальне становище та характеристику останнього з місця несення служби, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення підозрюваному застави у відповідності до вимог ч. 5 ст.182 КПК України, оскільки визначена судом першої інстанції не в змозі досягти мети наведеного заходу забезпечення, не зможе стримати підозрюваного від втілення в життя і реалізації встановленого судом ризику у вигляді переховування від органу досудового розслідування та суду, а збільшення суми застави надасть можливість у повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 і безумовне виконання покладених на нього обов`язків.
При вирішенні питання про розмір застави, колегія суддів керується положеннями ст. 182 КПК України та практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а отже апеляційний суд вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_8 заставу згідно з приписами ч.5 ст. 182 КПК України в сумі 744 300 гривень, що становить 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року - скасувати.
Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську ОСОБА_10 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті строком на 60 днів, до 18 липня 2022 року включно.
Визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.
У випадку внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголосити о 12:00 годині 07 червня 2022 року в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3