Справа № 373/1089/22
Номер провадження 1-кп/373/189/22
УХВАЛА

12 серпня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарки ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянув обвинувальний акт в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000176 від 09.06.2022 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нова Олександрівка Згурівського району Київської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .
12.07.2022 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшов зазначений обвинувальний акт, який складений заступником начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 та погоджений заступником керівника Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
У підготовчому судовому засіданні 12.08.2022 захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувачення є суперечливим, неоднозначним, таким, що не містить чіткого формулювання висунутого обвинувачення. Зокрема, обставини не свідчать про умисність дій обвинуваченого. Вказується про безпідставність зазначення суми завданих кримінальним правопорушенням суми збитків. Не вказано місце та час скоєння кримінального правопорушення. Крім того, через невстановлення рівня освіти обвинуваченої та можливості нею розуміти правові наслідки своїх дій, безпідставно не залучено їй захисника на досудовому розслідуванні.
Обвинувачена підтримала свого захисника.
Прокурор зазначив, що підтримує заявлене захисником клопотання.
Також, при з`ясуванні питання можливості призначення судового розгляду встановлено наступні обставини.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Всупереч приписам п. 2, 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого та потерпілого, в обвинувальному акті не містяться всі анкетні відомості потерпілої особи, а місце проживання обвинуваченого, зазначене в обвинувальному акті, не збігається із тим, що зазначене в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Так, в обвинувальному акті замість зазначення юридичної адреси Баришівської селищної ради, яка визначена потерпілою особою, вказано її фактичне місце знаходження. Місце проживання обвинуваченої, що встановлене в судовому засіданні, різниться із адресою, зазначеною в обвинувальному акті: АДРЕСА_2 .
Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, крім іншого: верховенство права, законність, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумні строки.
Відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії», зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 цієї Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 цієї Конвенції.
Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.
За таких обставин, з метою дотримання прав учасників кримінального провадження на справедливий судовий розгляд, у тому числі у контексті дотримання права особи на ефективне розслідування, суд має вжити передбачених кримінально-процесуальним законодавством заходів, які б забезпечили відновлення порушених прав.
Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приписами ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині як виправдувального, так й обвинувального вироків суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним (для першого випадку) або доведеним (у другому випадку).
Формулювання обвинувачення - це стисле і точне викладення твердження про винуватість конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення на основі фактично встановлених обставин кримінального провадження, які мають юридичне значення для вирішення питання про притягнення цієї особи до відповідальності за конкретною статтею КК України у контексті формули правової кваліфікації.
Відповідно до положень п. 1 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад (формулювання обвинувачення) або повний текст обвинувального акта (ч. 2 ст. 347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує в обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).
Отже, виклад формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має дозволяти учасникам кримінального провадження й суду зрозуміти зміст обвинувачення як такого.
При цьому, до формулювання обвинувачення не мають включатись обставини, які не впливають на підтвердження винуватості особи та не передбачені диспозицією норми КК України, за якою особа притягається до кримінальної відповідальності, зокрема: мотив та мета злочину, якщо у диспозиції статі КК України не міститься прямої вказівки на ці ознаки або вони однозначно випливають із характеру діяння; висновки експертиз, оскільки вони мають досліджуватись як докази на підтвердження тих чи інших обставин кримінального провадження тощо.
Водночас, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 викладене таким чином, що унеможливлює чітке розуміння його змісту.
Так, у формулюванні обвинувачення щодо трьох епізодів (за ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України) вказано ОСОБА_8 як учасника мирової угоди, в результаті затвердження якої ухвалою суду та її подальшої реєстрації державним реєстратором, за версією сторони обвинувачення, ОСОБА_6 набула право власності на земельні ділянки.
Однак, згідно з цим обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачення не висувалося. Хоча, одночасно з обвинувальним актом, що розглядається, до суду було подано обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який, за версією сторони обвинувачення, шахрайським способом набув право власності на іншу земельну ділянку, будучи стороною тієї ж самої мирової угоди.
Отже, зазначення ОСОБА_8 учасником дій, що інкримінуються ОСОБА_6 , в обвинувальному акті в цьому кримінальному провадженні порушує права та гарантії, визначені ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (право на справедливий суд), оскільки при розгляді обвинувачення ОСОБА_6 розглядатимуться та оцінюватимуться й дії ОСОБА_8 , який не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні та не матиме можливості захищатися від цих «обвинувачень».
Крім того, з рішення Європейського суду з прав людини в справі «Маточча проти Італії» вбачається, що одним з елементів дотримання прав людини, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, у кримінальних провадженнях є необхідність чіткого повідомлення обвинуваченого про час та місце інкримінованих дій.
Однак, при розгляді питання територіальної підсудності цього кримінального провадження, прокурор наголосив на тому, що воно підсудне Переяслав-Хмельницькому суду Київської області, оскільки вчинення більш тяжкого правопорушення (завершення дій щодо заволодіння чужим майном шляхом обману) відбулось на території юрисдикції цього суду, коли державним реєстратором Студениківської сільської ради ОСОБА_9 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності ОСОБА_6 на зазначені земельні ділянки. При цьому, місце вчинення цих дій у формулюванні обвинувачення відсутнє.
Зазначення ПІБ державної реєстраторки у формулюванні обвинувачення за умов того, що вона не є обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні, також створюватиме передумови для порушення презумпції невинуватості таправа на справедливий суд.
Вірогідна реалізація прокурором права на зміну обвинувачення під час судового розгляду за встановлених судом обставин не може слугувати підставою для невжиття передбачених КПК України заходів щодо відновлення порушених та уникнення майбутніх порушень прав учасників кримінального провадження, насамперед права на справедливий суд.
Крім того, відновлення порушених прав за вказаних обставин, у формі повернення обвинувального акту прокурору, на стадії судового розгляду не передбачено КПК України. Отже, встановлені порушення закону перешкоджатимуть як підготовці до судового розгляду, так і самому судовому розгляду із дотриманням завдань та засад кримінального провадження.
З огляду на приписи ст. 109, 110, 372, 374 КПК України потребують чіткого та повного зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, задля їх ідентифікації з-поміж інших з метою забезпечення загальних засад кримінального провадження.
Однак, низка записів у розділі ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування не можуть бути ідентифіковані. Зокрема, у реєстрі є записи про прийняття процесуальних рішень у формі постанови без зазначення номеру кримінального провадження (кримінальних проваджень):
від 09.06.2022: про виділення матеріалів досудового розслідування, про визначення територіальної підслідності;
від 16.06.2022 про групи слідчих;
від 29.06.2022: про зміну кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, про групи слідчих, про визначення групи прокурорів (чотири), про об`єднання матеріалів досудового розслідування (чотири), про визначення підслідності (три);
від 30.06.2022: про зміну групи прокурорів, про групу слідчих, про виділення матеріалів досудового розслідування.
Також, у п. І реєстру зазначено про внесення відомостей до ЄДРД за № 0000056, хоча реєстр матеріалів досудового розслідування стосується кримінального провадження № ЄРДР 0000176.
При цьому, у реєстрі зазначені слідчі дії й процесуальні рішення, що датовані раніше за 09.06.2022, коли, як зазначено у п. розділу І реєстру, внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 190 КК України (ЄДРД № 0000056).
Зазначене унеможливлює без дослідження цих документів розглянути питання, які мають бути вирішені під час підготовчого судового засідання, у тому числі питання підсудності, наявності підстав для закриття кримінального провадження тощо.
Керуючись ст. 1, 2, 7 10, 17, 20 22, 29, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повернути прокурору обвинувальний акт в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000176 від 09.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1