Справа № 161/4579/22 Провадження № 11-сс/802/125/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000047),
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинської області ОСОБА_9 , накладено арешт на майно, яке було вилучено 14.04.2022 під час проведення особистого обшуку підозрюваного, а також яке було тимчасово вилучено 14.04.2022 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Шевроле Орландо», окрім паспорта громадянина України ОСОБА_8 НОМЕР_1 , посвідчення водія ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 , довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_8 , ключів від квартири, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000047, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України.

В поданих апеляційних скаргах підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , які є аналогічним за змістом, в частині задоволення клопотання слідчого, вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою Посилаються на те, що слідчим проведено обшук автомобіля без наявності ухвали слідчого судді. Крім того, вказане в клопотанні майно не визнано речовим доказом, оскільки в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова. Також зазначають, що слухання справи про накладення арешту на автомобіль, було проведено без виклику власника транспортного засобу. Просять ухвалу слідчого судді, в частині задоволення клопотання про накладення арешту на майно, скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити в повному обсязі.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційних скарг, підозрюваного та його захисника, які підтримували апеляційні скарги та просили скасувати рішення слідчого судді, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію проте, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП у Волинської області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000047.
14.04.2022 під час проведення особистого обшуку підозрюваного, а також під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Шевроле Орландо», було виявлено та вилучено майно, яке зазначене в клопотанні слідчого.

З метою збереження речових доказів, старший слідчий СУ ГУНП у Волинської області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, виявлених та вилучених 14.04.2022 під час проведення особистого обшуку підозрюваного, а також під час проведення обшуку транспортного засобу.
Проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що майно вилучене у підозрюваного ОСОБА_8 , на яке слідчий суддя наклав арешт, відповідає ст.98 КПК України, може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку апеляційного суду, доводи клопотання слідчого та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного в ухвалі слідчого судді майна критеріям ст.98 КПК України, а відтак з урахуванням загальних засад кримінального судочинства та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження суд апеляційної інстанції вважає, що в даній ситуації арешт майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, так як арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності володільця майна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого у ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_8 , а також під час проведення обшуку транспортного засобу, на яке слідчий суддя наклав арешт, ознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.
Враховуючи правові підстави для накладення арешту на майно та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, виходячи із обставин викладених у клопотанні слідчого та встановлених в судовому засіданні, майна, на яке слідчим суддею було накладено арешт, з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя дійшов законного висновку про часткове задоволення клопотання слідчого та наклав арешт на вищевказане майно.
Доводи сторони захисту про те, що обшук транспортного засобу було проведено без відповідної ухвали слідчого, а також відсутність в матеріалах справи постанов про визнання речовими доказами вилученого майна, є необґрунтованим.
Згідно матеріалів судової справи, постановами старшого слідчого СУ ГУНП у Волинської області ОСОБА_9 від 15 квітня 2022 року, виявлене та вилучене 14.04.2022 під час проведення особистого обшуку підозрюваного, а також під час проведення обшуку транспортного засобу майно, визнано речовими доказами (а.п.29-31, 77-79).

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом, прокурором надано для огляду копію ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2022 року, якою легалізовано проведений слідчим обшук.
З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційних скаргах.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді