Номер провадження: 11-сс/813/646/22
Справа № 521/5537/22 1-кс/521/1520/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2022 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000521 від 23 квітня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотанні слідчого про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21 години до 06 години ранку наступної доби.

Крім того на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави в розмірі необхідному для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Факт збуту підозрюваним наркотичних засобів свідчить про нехтування охоронюваними законом цінностями життя та здоров`я людини, що в сукупності, вказує на реальність існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.

Також, при застосуванні запобіжного заходу судом не враховано, що ОСОБА_7 не працює та не має будь-яких офіційних джерел доходів, останні 6 місяців заробляв собі та своїм утриманцям на життя шляхом збуту наркотичних засобів та психотропний речовин, що свідчить про існування ризику передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі підозрюваний може вчиняти нові злочини.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без участі прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України за таких обставин.

Так, 23 квітня 2022 року ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою збуту речовини білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якого обмежено - амфетамін, та згортків з речовиною рослинного походження зеленого кольору, знаходячись біля будинку 4 по вул.Космонавтів в м.Одеса, приблизно о 14 годині 15 хвилин, був зупинений працівниками поліції. Під час бесіди було з`ясовано що останній за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 зберігає наркотичні засоби та психотропні речовини з метою збуту, після чого на вище зазначену адресу, було викликана слідчо-оперативна група ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

В ході невідкладного обшуку квартири АДРЕСА_2 було вилучено 11 зіп-пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору, 15 згортків з речовиною рослинного походження зеленого кольору, 1 зіп-пакет з зернами рослинного походження, 2 вагові ложки, планшет «Hannspree» з залишками речовини білого кольору, фрагмент пластикової пляшки з залишками речовини коричневого кольору, пластикова картка, шпатель з залишками речовини білого кольору, електронні ваги та 2 гріндери.

Окрім того, в ході обшуку квартири АДРЕСА_2 було проведений особистий обшук ОСОБА_7 в ході якого було вилучено 3-зіп пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, та 2 згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору, та телефон Iphone 8 imei НОМЕР_1 .

Факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками - незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин з метою збуту підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: зокрема витягом з ЄРДР за №0000521 від 23 квітня 2022 року; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого були виявлені та вилучені наркотичні засоби; протоколами допиту свідків; протоколом затримання ОСОБА_7 від 23 квітня 2022 року, а також іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Тобто процес доведення перед судом наявності ризиків та обґрунтованості підозри повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б суду зробити висновок про наявність обґрунтованої підозри і ризиків.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошував про те, що у даному кримінальному провадженні беззаперечно існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчиняти дії направленні на переховування від органу досудового розслідування, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Однак посилання прокурора на тяжкість злочину та покарання, яке загрожує підозрюваному апеляційний суд вважає недостатніми для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрований та постійно проживає м.Одесі, він одружений, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність у підозрюваного певних соціальних зв`язків, які в свою чергу істотно зменшують ступінь існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Стосовно існування ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 , може впливати на свідків у кримінальному проваджені, апеляційний суд зазначає, до апеляційної скарги прокурор не надав будь-яких доказів, які б підтверджували, що підозрюваний з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, здійснював такі спроби, або перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні одного злочинного епізоду в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що ставить під сумнів твердження сторони обвинувачення про можливість продовження підозрюваним злочинної діяльності, з огляду і на те, що раніше він не притягався до кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 самостійно за першою вимогою з`являвся до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

З таких обставин можна дійти висновку про те, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, останній належним чином виконує покладенні на нього процесуальні обов`язки.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не навів переконливих доводів про те, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотанні слідчого про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21 години до 06 години ранку наступної доби залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4