КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1052/22
Провадження № 1-кп/177/122/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2022 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000625 від 21.09.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», неодруженого, який утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді номера обслуги механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти механізованого батальйону вказаної військової частини, у військовому званні «старший солдат», 13.09.2022 о 14 год. 50 хв., перебуваючи у Криворізькому районі Дніпропетровської області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), усупереч вимог ст. ст. 9, 11, 13, 16, 17, 30, 31, 35-38, 127-128, 267, 285, 286 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, умисно посягаючи на встановлений порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості, порушуючи військову дисципліну, відчуваючи безкарність, знаючи, що накази начальників, зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк, а також розуміючи, що прийняття участі у відсічі збройної агресії російської федерації проти незалежної, суверенної України є основним обов`язком військовослужбовця Збройних Сил України, після доведення усного бойового наказу заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_6 , який відданий відповідно до п. 37 Бойового статуту Сухопутних військ Збройних Сил України. Частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.12.2010 № 574, на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 Окремої танкової бригади (військова частина НОМЕР_1 ) № 417 від 12.09.2022, яке зареєстроване у діловодстві військової частини за підготовленим № 219дск від 12.09.2022, розуміючи, що підполковник ОСОБА_6 являється для нього прямими начальником та останній виконує обов`язки військової служби, солдат ОСОБА_2 , у присутності свідків, виказав відмову від виконання зазначеного наказу, фактично відмовився убувати для виконання бойового завдання та брати участь у наступальній бойовій операції оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у сили і засоби якого входить 17 Окрема танкова бригада (військова частина НОМЕР_1 ), що фактично призвело до підриву бойової готовності механізованого батальйону вказаної військової частини НОМЕР_1 в умовах озброєної агресії російської федерації проти незалежної, суверенної України та введення в країні воєнного стану.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України, за ознаками непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ командира, начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов з угодою про визнання винуватості, що укладена 23.09.2022 між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 .

Відповідно до умов угоди, її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, виду та міри покарання, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_5 , проти затвердження угоди не заперечував.

Прокурор ОСОБА_4 просив затвердити угоду, укладену між ним, обвинуваченим ОСОБА_2 , його адвокатом ОСОБА_5 , яку вони підписали добровільно 23.09.2022. З узгодженою сторонами мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згоден. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору зрозумілі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, за ознаками непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_2 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також, судом встановлено, що при укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_2 , який раніше не судимий, у подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України, а також, наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст.ст. 60, 62, 69 КК України, із урахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_2 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість.
З урахуванням того, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, в умовах війни захищає суверенітет та незалежність України, зважаючи на конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст.ст. 60, 62, 69 КК України, призначивши йому більш м`який вид покарання, не передбачений санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, а саме покарання у виді позбавлення волі, замінивши його на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік 6 місяців, що визначено сторонами угоди.
Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій злочину правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_2 не подавався.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження (а.п.92-94), ОСОБА_2 затриманий 13.09.2022 у порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022, до ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.11.2022 включно (а.п.136-137). З огляду на те, що під час судового розгляду від учасників судового провадження клопотань про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, суд вважає за необхідне залишити його без змін до дня набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 349, 369-376, 395, 474, 475,ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.09.2022 між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 21.09.2022 за обвинуваченнямОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання, із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України, у виді тримання військовослужбовця в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме, з 13.09.2022.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити ОСОБА_2 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинувачем може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: