справа № 208/1076/22
№ провадження 1-кп/208/335/22
УХВАЛА

22 серпня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000644, розглянувши клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 368-3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться зазначене кримінальне провадження. Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який за клопотанням прокурора продовжено до 16.09.2022 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу на особисте зобов`язання, яке аргументовано наступним.

Худовчи обвинувачується у тому, що будучі керівником громадських організацій, висунув ОСОБА_8 пропозицію передати йому протиправну вигоду в сумі 3 000 доларів США за безперешкодне ведення його підприємницької діяльності та сприяння у закритті кримінальних проваджень за фактом вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 272 ч.1 КК України.

В жодної посадової особи, яка не є прокурором чи слідчим, немає жодних повноважень для вчинення будь-яких дій з метою впливу на слідчого чи прокурора при розслідуванні кримінальних проваджень. Кримінальне правопорушення за ст. 272 КК України не є провадженням у формі приватного обвинувачення, і отже рішення про закриття такої справи приймається прокурором чи слідчим без жодного впливу на них як заявника, так і керівника громадської організації чи її відокремленого підрозділу.

Слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_7 можливості робити якісь діяння на користь чи на шкоду ОСОБА_8 , відсутність будь-яких звернень слідчого чи прокурора про будь-які спроби ОСОБА_7 повпливати на їхні процесуальні рішення у вказаних провадженнях, обвинувачення його підзахисного у вчиненні злочину передбаченого ст. 368-3 ч.4 КК України, є більш ніж сумнівним.

Враховуючи відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 , спрямування кримінального провадження відносно останнього на захист незаконних інтересів та приховання злочинної діяльності ОСОБА_8 , просив змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на особисте зобов`язання.

В разі відмови у клопотанні, просив розглянути питання про зменшення суми застави як альтернативного запобіжного заходу, визначивши її нижче від найнижчої межі встановленої КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку адвоката. Він дійсно є засновником декілька суб`єктів підприємницької діяльності. З врахуванням війни, яка триває в Україні з 2014 року, наступних карантинних обмежень КОВІД-19, наступної фази війни з лютого 2022 року, здійснення підприємницької діяльності, тобто і отримання якогось виду доходу, дуже утруднено. Просив визначити суму застави, яка не буде для нього очевидно неможливою для внесення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що ОСОБА_7 висунуто обґрунтовано підозру, і на теперішній час забезпечення належної процесуальних поведінки обвинуваченого шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, не можливо.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

У своїх рішеннях, суди використовують практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» ЄСПЛ підкреслює:

- що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин;

- тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи;

- при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган бере до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду.

Розглядаючи клопотання сторони захисту суд встановив наступне.

Критерії обґрунтованості підозри неодноразово висвітлені ЄСПЛ.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції»

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57)

У справі «Кавала проти Туреччини»» ЄСПЛ знов нагадує, що повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Згідно ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, обґрунтовано, а саме в достатній мірі для вирішення питання щодо запобіжного заходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років з конфіскацією майна.

З врахуванням суворості можливого покарання, яке у разі визнання ОСОБА_7 винним, відповідно до законодавства можливо тільки в умовах його реального відбуття, суд вважає за доведений ризик переховування обвинуваченого від суду.

При розгляді відповідного клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, судом встановлений ризик, що знаходячись на волі, ОСОБА_7 використовуючи свої повноваження керівника антикорупційних організацій, може незаконно впливати на свідків по справі з метою зміни тим своїх показань.

Суд вважає, що у даному випадку, доцільність зміни запобіжного заходу не перевищує суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків. Виходячи з наведеного, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу на менш суворий, суд вважає необґрунтованими та такими, що на даній стадії процесу не можуть бути задоволені.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки в силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зменшення суми альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Альтернативний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 застосовано у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно позиції висловленої в рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Належних доказів, які б свідчили про те, що ризики, які існували під час застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 суттєво зменшилися чи взагалі перестали існувати, а також, що на даний час з`явилися нові обґрунтовані обставини, які не були враховані при застосуванні запобіжного заходу, суду не надано.

Разом з тим, суд беручи до уваги пояснення обвинуваченого щодо його майнового стану, вважає за доцільне зменшити суму альтернативного запобіжного заходу у виді застави до 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та яка не є завідомо непомірною для нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 194, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на особисте зобов`язання, відмовити.

Клопотання сторони захисту про зменшення суми застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_4 , задовольнити.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважати, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками по справі поза межами судового засідання.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1