ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2494/21 Номер провадження 11-кп/814/893/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 року м. Полтава

Суддя доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу начальника Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ст.126-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Невідбуту частину покарання за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 18 травня 2020 року ухвалено виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що цей суд затвердив угоду про примирення, умови якої суперечать інтересам суспільства, та призначив ОСОБА_5 невідповідне вимогам закону покарання, що є явно несправедливим унаслідок м`якості.

Перевіривши апеляційну скаргу на її відповідність вимогам КПК України, суддя-доповідач уважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою з таких підстав.

Частиною 4 ст.399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст.26 КПК України), а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

З огляду на вказані положення, у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно через укладення угоди в порядку, визначеному главою 35 КПК України, дії суду обмежуються відповідним бажанням сторін.

Так, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів і з чітко визначених законом підстав, зазначених у ч.3 ст.394 КПК України.

Відповідно до вимог названої норми вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Виходячи з положень ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

15 лютого 2021 року Перша судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №395/773/18 сформувала висновок щодо застосування норми права, за яким обов`язок перевіряти угоду на відповідність її не тільки спеціальним нормам, що стосуються укладання угод, а й іншим нормам КПК України та КК України, покладається на суд, який вирішує питання щодо затвердження такої угоди.

Повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим обмежені приписами п.3 ч.3 ст.394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч.3 ст.469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню, в тому числі через затвердження судом угоди, умови якої не відповідають нормам кримінального та процесуального закону.

Однак, як видно з апеляційної скарги, прокурор оскаржив вирок місцевого суду на підставі угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 не з тих підстав, що угоду затверджено судом у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст. 469 КПК України вона не може бути укладена, жодним чином не вказуючи на порушення судом першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону.

Натомість згадане судове рішення оскаржено прокурором на підставах, на яких воно не може бути ним оскаржено, через це у відкритті провадження за поданою скаргою слід відмовити.

Наведена позиція узгоджується з усталеною практикою суду касаційної інстанції (зокрема в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року у справі №5-3707км14, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 367/3872/17).

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою начальника Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії особою, яка її оскаржує.

Суддя-доповідач ОСОБА_2