ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1262/20

Провадження № 11-кп/4820/118/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

представника

потерпілих ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 15 травня 2020 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиська Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , особи з інвалідністю ІІІ-ї групи, з базовою вищою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, не має судимостей,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Обрано відносно ОСОБА_10 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою взято ОСОБА_10 під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 16 серпня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 443 324 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС на користь ОСОБА_11 8 245 грн витрат на поховання, 56 676 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 487 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС на користь ОСОБА_12 56 549 грн 60 коп витрат на лікування, 2 977 грн 48 коп моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року, згідно якої накладений арешт на автомобілі Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_1 та ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 , скасовано.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду, 15 травня 2020 року близько 18 год 30 хв ОСОБА_10 , порушуючи вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правил), здійснював керування автомобілем Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год по автодорозі загального користування місцевого значення О230303 сполученням Волочиськ Зайчики, а саме з боку села Поляни до села Тарнаруда Волочиського району Хмельницької області, за кермом автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , маючи знижену реакцію внаслідок перебування за кермом транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.10.1 Правил не переконався в безпечності виконуваного ним маневру перед початком зміни напрямку руху, п.11.1 Правил не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, п.11.3 Правил виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши переваги зустрічному транспортному засобу ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , що рухався по власній смузі руху зі швидкістю 60 км/год, якого він об`єктивно міг виявити, внаслідок чого, перебуваючи на зустрічній смузі руху допустив зіткнення правою передньою та правою боковою частиною автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Унаслідок вчинення ОСОБА_10 зіткнення із автомобілем ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву навколосерцевої сорочки, розриву правого передсердя, крововиливів по передній поверхні легень, всіх переломів ребер, перелому грудини та крововиливу на передній поверхні грудної клітки, які за своїм характером згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Пасажир автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , яка перебувала на задньому пасажирському сидінні в момент дорожньо-транспортної пригоди, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафізу лівої стегнової кістки, діафізу правої стегнової кістки, рани правого стегна, що за своїм характером відносяться до тілесного ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_10 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені п.п.2.9 (а), 10.1, 11.1, 11.3 Правил, зміст яких полягає в наступному:

- п.2.9 водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасниками руху;

- п.11.1 кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;

- п.11.3 на дорогах із двостороннім рухом, і мають по одній смузі руху для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Порушення ОСОБА_10 зазначених вище правил безпеки дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричиненням смерті ОСОБА_13 та тілесних ушкоджень у вигляді середньої тяжкості із тривалим розладом здоров`я ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив:

вирок Волочиського районного суду від 16 серпня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України закрити згідно ст.284 КПК України через відсутність у діянні обвинуваченого ознак кримінального правопорушення;
у задоволенні цивільних позовів відносно ОСОБА_10 відмовити повністю;
змінити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період часу, а саме з 22 год вечора до 06 год ранку;
призначити у справі експертизу технічного стану автомобіля «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_13 ;
призначити у справі судово-медичну експертизу з приводу того, чи мав короткочасний епізод втрати свідомості, запаморочення чи порушення зору у ОСОБА_10 під час ДТП.
під час апеляційного судового розгляду дослідити письмові документи, допитати потерпілу ОСОБА_12 , дослідити характеристики обвинуваченого, відеоматеріали.
Уважав, що вирок суду є несправедливим, необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На його думку, неповнота судового розгляду в даному кримінальному провадженні виражається в тому, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи технічного стану автомобіля «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_13 , що призвело до однобічності, упередженості та необ`єктивності прийнятого рішення, бо не було встановлено причинного зв`язку між діями кожного з водіїв та наслідками, які настали, не встановлено черговість порушень, не досліджено їх характер, не досліджено ступінь участі кожного з них у створенні аварійної ситуації з наступними наслідками.
Крім того, безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , непризначення та непроведення якої вплинуло на прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано при відмові в задоволенні клопотання, що обвинувачений ОСОБА_10 з перших допитів надавав послідовні показання про втрату свідомості під час ДТП і вони досудовим розслідуванням та судом першої інстанції належним чином не були перевірені.

Звертав увагу на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку судом першої інстанції.

Відібрання зразків крові у ОСОБА_10 , які здійснені неуповноваженою особою в порушення порядку, передбаченого ст.86 КПК України, а також висновок судово-медичної експертизи від 30 червня 2020 року №10.1/10.4-0257:20, згідно ст.ст.87, 89 КПК України є недопустимими доказами у справі.

Таким чином, ознака об`єктивної сторони вчинення злочину «перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння» та обтяжуюча обставина покарання «перебування в стані алкогольного сп`яніння» підлягають виключенню з обвинувачення ОСОБА_10 .

Висновок транспортно-трасологічної експертизи від 18 червня 2020 року є недопустимим доказом у зв`язку із недійсністю (невідповідністю) висновків, які в ній викладені, що не було зроблено судом першої інстанції

Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого полягає в тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що характеризують особу ОСОБА_10 ..

На думку сторони захисту, судом безпідставно, необґрунтовано задоволено цивільні позови потерпілих в частині стягнення моральної шкоди, поза межами розумності і справедливості.

Рішення суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним та безпідставним, тому є можливість змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 просив:

вирок Волочиського районного суду від 16 серпня 2021 року скасувати та постановити ухвалу, якою справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції;
цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди потерпілої ОСОБА_12 , яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості не задовольняти, а на користь ОСОБА_11 розмір моральної шкоди задовольнити частково;
змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період часу, а саме з 22 год до 06 год;
призначити у справі експертизу технічного стану автомобіля «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_13 ;
призначити у справі судово-медичну експертизу з приводу того, чи мав короткочасний епізод втрати свідомості, запаморочення чи порушення зору у нього під час ДТП;
під час апеляційного судового розгляду дослідити письмові документи, допитати потерпілу ОСОБА_12 , дослідити характеристики обвинуваченого, відеоматеріали, звукозаписи судових дебатів.
Уважав, що вирок суду першої інстанції є несправедливим, необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Окрім того, посилався на те, що невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого полягає в тому, що суд зазначив у вироку обставини, які характеризують його, але при прийнятті рішення не надав їм належної оцінки, не визнав як пом`якшуючі обставини.

Не враховано, що він несудимий, на утриманні в нього перебуває троє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, за місцю роботи, є інвалідом ІІІ-ї групи, потребує постійного догляду та лікування. Безпідставно відхилено висновок органу пробації про те, що його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк.

Судом першої інстанції безпідставно, необґрунтовано задоволено цивільні позови потерпілих в частині стягнення моральної шкоди, поза межами розумності і справедливості. Так, на користь ОСОБА_12 , яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості стягнуто 487 000 грн моральної шкоди, а на користь ОСОБА_11 , яка втратила чоловіка 443 324 грн.

Звертав увагу, що у справі відсутня медична документація, на підставі якої проводилась судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_14 , з якою не ознайомлена сторона захисту.

Окрім іншого, посилався на недопустимість речових доказів, зібраних із порушенням норм чинного законодавства, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг; заперечення прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну оцінку.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції, дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції та при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що не пам`ятає обставин дорожньо-транспортної пригоди, оскільки прийшов до свідомості в лікарні. Пам`ятає лише, що тоді їхав з роботи додому автомобілем Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він був за кермом, крім нього, інших осіб в автомобілі не було. Заперечував вживання цього дня алкогольних напоїв чи будь-яких ліків. Указував, що має водійський стаж з 2008 року, по ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, він їздив часто, дорогу знає, тому не міг допустити порушення Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченим ОСОБА_10 та посиланнями захисника ОСОБА_9 на відсутність в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого підтверджується такими доказами:

показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що в ДТП загинув її чоловік ОСОБА_13 . На місці події вона бачила обвинуваченого, від якого чула запах алкоголю, він щось говорив, шарпав за двері та хотів вийти з автомобіля. Обвинувачений не вибачився перед нею, не відшкодував заподіяну їй шкоду, тому позов підтримувала в повному обсязі;

показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що 15 травня 2020 року близько 18 год 05 хв вона разом із ОСОБА_13 , з яким вони разом працювали педагогами в школі, виїхали з с. Постолівка в м. Волочиськ. Вона сиділа на задньому сидінні. Під час руху вона слідкувала за дорогою і побачила, що в напрямку їхнього автомобіля на великій швидкості рухається інший автомобіль і почула удар, від якого на короткий час втратила свідомість. Пояснила, що в лікарні її розмістили в одну палату разом з обвинуваченим, де вони були відокремлені лише шторою, від нього в палаті стояв запах перегару, він був у свідомості та збуджений, хотів вставати. Також вона чула його розмову з матір`ю та дружиною, яким він розказував, що випив три чарки. Внаслідок отриманих у даній ДТП тілесних ушкоджень вона проходила лікування, перенесла дві хірургічні операції та в подальшому потребувала тривалої реабілітації. Указувала, що ні обвинувачений, ні його родичі не вибачилися перед нею, не відшкодували заподіяну їй шкоду, тому позов підтримувала в повному обсязі;

відомостями протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 травня 2020 року зі схемою та таблицею ілюстрацій до нього, з яких вбачається, що під час огляду дороги між населеними пунктами в напрямку від с. Поляни Волочиського району до с. Тарноруда Волочиського району та дороги Волочиськ-Поляни, проведеного з 20 год 30 хв по 22 год 00 хв 15 травня 2020 року, слідчим зафіксовано, що в автомобілі Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено сліди бурого кольору на сонцезахисному козирку, деформована передня та частково права бокова частина автомобіля, а в автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 деформована передня частина у вигляді увігнутості в сторону салону автомобіля. Також зафіксовано слід юзу автомобіля Fiat Scudo довжиною 0,9 м, який починається на частині дороги по напрямку в с. Тарнаруда на відстані 0,13 м від лінії 1.5 та проходить по вказаній лінії в сторону дороги в напрямку с. Поляни. На відстані 1,6 м від лінії 1.5 виявлено слід подряпини на асфальтобетонному покритті довжиною 0,4 м, який розташований на частині дороги в напрямку с. Поляни. Уламки скла та пластику внаслідок зіткнення автомобілів, які розташовуються між автомобілями, частково знаходяться на узбіччі та проїжджій частині;

відомостями протоколу огляду предмету (з фототаблицею) - оптичного носія інформації, а саме dvd-r диску, який було визнано речовим доказом, зміст якого досліджено в судовому засіданні суду першої інстанції, а саме записи із нагрудних камер працівників ДСНС, залучених 15 травня 2020 року близько 18 год 30 хв на місці ДТП для деблокування водія ОСОБА_10 ;

інформацією ДП Хмельницька обласна служба місцевих доріг від 26 травня 2020 року про те, що автодорога загального користування місцевого значення на ділянці між селами Поляни та Тарнаруда перебуває в доброму стані, дорожні знаки відсутні, застосована дорожня розмітка 1.5;

інформацією Хмельницького обласного центру з гідрометеорології про те, що 15 травня 2020 року о 18-й год, тобто на час скоєння ДТП, видимість складала 25 км, атмосферних явищ не було;

відповіддю лікаря з медицини невідкладних станів ОСОБА_15 від 15 травня 2020 року на запит слідчого щодо надання двох паперових конвертів, в яких міститься скляна колба із зразками крові ОСОБА_10 ;

висновком судово-токсилогічної експертизи № 984 від 28.05.2020 року, згідно з яким під час судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_10 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові 1,39 проміле. Метилового, пропілового, бутилового спиртів та їх ізомерів не виявлено;

висновком судово-медичної експертизи № 555 від 05.08.2020 року, згідно з яким за результатами проведеної судово-медичної експертизи було встановлено, що у ОСОБА_10 станом на 15-27.05.2020 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки голови справа, правої кисті, підшкірної гематоми шиї, що могли утворитися, як від ударів тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від ударів об такі, не виключено, в час та за обставин ДТП, яка мала місце 15.05.2020 року. Рана лобно-тім`яної ділянки голови справа за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Рана правої кисті, гематома шиї за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Відсутність медичної документації, де міг зазначатися стан здоров`я ОСОБА_10 до моменту та після події 15.05.2020 року, неможливість його з`явитися в ХОБ СМЕ для контрольного обстеження, не дає можливості прийняти до уваги та об`єктивно встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень по виставленому лікарем діагнозу ЗЧМТ. Струс головного мозку. Посттравматичний субарахноїдальний крововилив. Посттравматичний брахіоплексит. Забій правого плечового суглобу;

висновком судово-медичної експертизи № 49 від 11.06.2020 року, згідно з яким за результатами проведеної судово-медичної експертизи було встановлено, що причиною смерті ОСОБА_13 була гостра масивна внутрішня кровотеча (2,0 літра), яка виникла внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер, грудини та розриву правого передсердя, що підтверджується наявністю вказаних ушкоджень, які були виявлені при проведенні експертизи трупа. Смерть потерпілого могла настати біля 18-22 годин до проведення експертизи його трупа в морзі, про що свідчить характер ранніх трупних змін: трупних плям та трупного заклякання (експертиза почата 16.05.2020 року о 14 год 00 хв)

Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді навколосерцевої сорочки, розриву задньої стінки правого передсердя, крововиливів по передній поверхні обох легень, перелому грудини між 4-5 ребрами, множинних двосторонніх переломів ребер, множинних саден на обличчі (більше зліва), крововиливу на грудній клітці в проекції грудини, рани на передній поверхні правого колінного суглобу, садна на внутрішній поверхні правого колінного суглобу з переходом на верхню третину гомілки та множинних крововиливів на передній та внутрішній поверхні лівого колінного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути від дії якихось тупих твердих предметів, можливо з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля, не виключено в час та за обставин ДТП, що мала місце 15.05.2020 року.

Тілесні ушкодження у вигляді розриву навколосерцевої сорочки, розриву правого передсердя, крововиливів по передній поверхні легень, всіх переломів ребер, перелому грудини та крововиливу на передній поверхні грудної клітки, за своїм характером мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Всі садна на обличчі, рана на правому колінному суглобі, садна на правому колінному суглобі і на правій гомілці та крововиливи на лівому колінному суглобі у ОСОБА_13 за своїм характером мають ознаки легкого тілесного ушкодження і в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Твердження апелянтів, що в порушення вимог ст.163 КПК України слідчий чи прокурор не звертались з клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме медичних карт хворого ОСОБА_13 , таким чином судово-медична експертиза №49 трупа потерпілого ОСОБА_13 є недопустимим доказом відповідно до ст.ст.86, 87 КПК України, не є обґрунтованими.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 556 від 27.06.2020 року, згідно з яким за результатами проведеної судово-медичної експертизи було встановлено, що у потерпілої ОСОБА_12 станом на 15.05.- 05.06.2020 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої та нижньої третини діафізу правої стегнової кістки, закритого перелому нижньої третини діафізу лівої стегнової кістки, ран м`яких тканин правого стегна, носу, правого гомілково-ступневого суглобу, правої кисті, саден шкіри обличчя, що могли утворитися як від ударів тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від ударів об такі, не виключено в час та за обставин ДТП, яка мала місце 15.05.2020 року. Закритий перелом діафізу лівої стегнової кістки, діафізу правої стегнової кістки, рани правого стегна, за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Рана правого гомілково-ступневого суглобу за своїм характером відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а рани правої кисті, носу, садна обличчя за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки.

Серед іншого вчинене підтверджується також:

висновком судово-токсилогічної експертизи №1033 від 28.05.2020 року, згідно з яким під час судово-медичної експертизи зразка крові з трупа ОСОБА_13 наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено;

висновком судової комплексної транспортно-трасологічної, авто-технічної експертизи №10.1/10.4-0257:20 від 30.07.2020 року, згідно з яким, за результатами проведеного експертного дослідження експерт дійшов висновку, що відповідно до слідової інформації, яка зафіксована під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення автомобілів ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_1 відбулося на смузі, що призначена для руху в напрямку від с. Тарнаруда до с. Поляни Волочиського району Хмельницької області. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_16 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації можливість у водія автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. Тобто, виконуючи вимоги вказаних пунктів Правил водій автомобіля Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За встановлених обставин розвитку ДТП і заданому слідством комплексі вихідних даних. до виникнення ДТП з технічної точки зору призвели дії водія автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , пов`язані з виїздом на смугу зустрічного руху з подальшим переміщенням по ній без сповільнення до моменту зіткнення з зустрічним автомобілем. При цьому з метою запобігти зіткненню навіть застосування екстреного гальмування водієм автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 і його повна зупинка до моменту зіткнення не виключала самої можливості зіткнення.

Надані висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз запитання, жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому в колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків немає.

Наведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_12 .

Отже, посилання сторони захисту на відсутність в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 ознак вказаного кримінального правопорушення слід визнати безпідставним.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у порушенні інкримінованих йому пунктів Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_12 та призвели до смерті потерпілого ОСОБА_13 , ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості.

Колегія суддів такий висновок уважає правильним, оскільки він ґрунтується на аналізі та співставленні зазначених доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_10 його вини у вчиненні ДТП та порушенні Правил дорожнього руху правильно розцінено як можливість у такий спосіб уникнути відповідальності.

Ця ДТП стала наслідком порушення саме водієм ОСОБА_10 низки пунктів Правил дорожнього руху, насамперед керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи ж апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення процедури відібрання зразків крові для визначення наявності алкоголю у його крові є необґрунтованими.

Так, не заслуговує на увагу твердження про те, що висновок судово-медичної експертизи від 30.06.2020 року № 10.1/10.4-0257:20 є недопустимим доказом, оскільки зразки крові були відібрані у ОСОБА_10 з порушенням вимог КПК України до винесення постанови прокурора та до внесення відомостей про подію ДТП до ЄРДР, тому обтяжуюча обставина вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння підлягає виключенню з обвинувачення.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною (ч.3 ст.214 КПК України), до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути: відібрано пояснення; проведено медичне освідування; отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Відібрання та дослідження зразків біологічного середовища ОСОБА_10 було проведено відповідно до вимог нормативних документів, які регламентують цю процедуру, в тому числі і згідно з п. 8 Розділу І, п. 14 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, згідно з якими, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Згідно ч.3 ст.245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст.241 КПК України.

Дана процесуальна дія була проведена з дотриманням норм КПК України.

Таким чином, відсутні будь-які дані, які б давали підстави вважати, що проведені слідчим процесуальні дії щодо відібрання біологічних зразків у обвинуваченого відбулось з порушенням закону.

Перебування під час ДТП обвинуваченого ОСОБА_17 у стані алкогольного сп`яніння також підтверджується показаннями потерпілих та висновком експертизи № 984 від 28.05.2020 року, згідно з яким під час судово-медичної експертизи зразка його крові виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові 1,39 проміле.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що немає підстав сумніватися в зазначених висновках, оскільки такі складені з дотриманням вимог ст.ст.101, 102 КПК України.

Для встановлення об`єктивної істини судом першої інстанції належним чином перевірені версії сторін провадження стосовно обставин, які передували події ДТП, так і після неї, та обґрунтовано покладено в основу вироку висновки, що до виникнення ДТП з технічної точки зору призвели дії саме водія автомобіля «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , пов`язані з виїздом на смугу зустрічного руху з подальшим переміщенням по ній без сповільнення до моменту зіткнення із зустрічним автомобілем.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності з законом клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки на її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім іншого, наведені всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші.

Відповідно до усталеної судової практики Верховний Суд України неодноразово наголошував у своїх правових висновках, викладених у постановах від 05 листопада 2015 року №5-218кс15 та 10 грудня 2015 року №5-41кс15, на наявність чи відсутність обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками що настали.

У ході розгляду справи місцевим судом встановлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_10 п.п.2.9 «а», 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України та наслідками, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_12 , та смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Так, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого і його захисника, аналогічні тим, що викладені ними в апеляційних скаргах. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам провадження.

Місцевим судом дано оцінку діям усіх учасників ДТП, тим самим дотримано роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року №5-18кс14 та постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року.

Як органами досудового розслідування так і судом першої інстанції у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, що передували цій події.

Посилання на те, що протокол огляду місця події ДТП є недопустимим доказом і відповідно висновки експертів складені на підставі даних протоколу огляду є недопустимими доказами, є бездоказовими.

Огляд це слідча (розшукова) дія, яка проводиться слідчим або прокурором з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин кримінального правопорушення. Метою проведення огляду є виявлення та фіксація відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження.

Саме з метою встановлення обставин ДТП і були здійснені певні процесуальні дії.

Як убачається із мотивувальних частин інженерно-транспортної експертизи, судової комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертиз та їх висновків, експертами була надана відповідь на всі поставлені запитання, зокрема, про технічний стан транспортних засобів, слідову інформацію, що зафіксована під час огляду місця ДТП, поведінку в заданій дорожній ситуації водіїв транспортних засобів, встановлення технічної можливості у водіїв запобігти зіткненню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає вказані висновки експертів належними і допустимими доказами у справі.

Водночас сторона захисту не довела, в чому виявилася неповнота досліджених доказів чи порушення при їх дослідженні та не навела ті докази, які не були досліджені у суді.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, бо такі аргументи є безпідставними.

У процесі досудового, судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то воно, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає вимогам ст.65 КК України і вважати його надмірно суворим підстав немає.

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сімейний стан, стан здоров`я, в цілому сукупність всіх даних, які характеризують його особу, зокрема, й ті, на які є посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого.

Що стосується твердження про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги при ухваленні вироку досудову доповідь (можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк), то колегія суддів зазначає таке.

Досудова доповідь є документом, який забезпечує суд інформацією, що характеризує обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про пробацію», досудова пробація це забезпечення суду формалізованою інформацією, що характеризує обвинуваченого, з метою прийняття судом рішення про міру його відповідальності.

Частиною 5 ст.314-1 КПК України передбачено, що досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину.

Так, досудова доповідь повинна містити результати незалежного соціального дослідження обвинуваченого та надати суду додаткову об`єктивну інформацію про ризики скоєння обвинуваченим повторно злочину, можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі (необхідність ізоляції) з огляду на соціально-психологічні характеристики особистості обвинуваченого. Досудова доповідь долучається до матеріалів кримінального провадження та береться судом до відома при ухваленні вироку.

Судом першої інстанції об`єктивно та мотивовано враховано висновки судової доповіді.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 місцевим судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У вчиненому обвинувачений не розкаявся, не усвідомив суспільної небезпеки допущених протиправних дій, заподіяну злочином шкоду потерпілим не відшкодував.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Відомості щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, наявності в нього низки хвороб і необхідності додаткового медичного обстеження не є в даному випадку підставою для пом`якшення покарання, до того ж доказів про те, що ОСОБА_10 , на даний час не може відбувати покарання у виді позбавлення волі, не надано. Отримати ж кваліфіковану медичну допомогу обвинувачений ОСОБА_10 наразі може і в умовах відбування покарання.

Відтак, підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання судом апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім.

Висновок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є належним.

З огляду на призначення реального покарання у виді позбавлення волі, саме з метою забезпечення виконання вироку місцевим судом обґрунтовано прийнято рішення про взяття ОСОБА_10 під варту з зали суду.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, розв`язуючи цивільні позови, повною мірою з`ясував обставини, що мають значення для їх вирішення та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При визначенні розмірів спричиненої шкоди суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.
Місцевий суд також дійшов обґрунтованого висновку, що заподіяна шкода життю і здоров`ю є очевидною.
Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань відповідає вимогам Закону, а тому рішення суду з цього приводу слід залишити без змін.
Указані доводи щодо відшкодування були предметом ретельного розгляду в суді першої інстанції і на них було дано вичерпні, вмотивовані відповіді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3