У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Фаріонової О. М. Куценко О. В. Чебанової-Губарєвої Н. В.

за участю секретаря Чистої В. В.

учасників судового провадження:

прокурора Гармашової І. В.

особи стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів виховного характеру ОСОБА_1

його законного представника ОСОБА_2

захисника Петренко Л. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001308 за апеляційною скаргою захисника Петренко Л. В., яка діє в інтересах особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2021 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2021 року у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_1 примусових заходів виховного характеру, обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України, відмовлено у зв`язку з досягненням ОСОБА_1 повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник Петренко Л. В. просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник зазначила, що відповідно до ст. 349 КПК судом було встановлено порядок дослідження доказів, відповідно до якого допитано потерпілого ОСОБА_3 та одного з свідків, заявлених прокурором. Потім, враховуючи, що інші свідки не з`являлись до суду за викликом, головуючим було прийнято рішення про зміну порядку дослідження доказів. Після чого, в судових засіданнях досліджувались документи, які надавала суду прокурор.

Вказала, що 08.12.2021 прокурор Прилепська В. М. заявила усне клопотання та просила суд відмовити в задоволені клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що він вже досяг повноліття. При цьому, залишились недопитаними свідки, на виклику яких наполягала прокурор та від допиту яких вона не відмовлялась, і які того дня прибули до суду. Також захисник додала, що не було з`ясовано, чи бажає надати пояснення ОСОБА_1 .

Апелянт звертає увагу, що в даному випадку прокурор звернулась з усним клопотанням про відмову в задоволені клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, але не з підстав, визначених в ч. 1 ст. 340 КПК України, а з підстав досягнення особою повноліття, що не передбачено процесуальними нормами на цій стадії судового розгляду.

Сторона захисту вважає, що відповідно до положень КПК України, таке клопотання прокурор мала б заявити в судових дебатах лише після того, як надасть оцінку тому, чи мало місце суспільно небезпечне діяння та чи доводять надані нею докази причетність ОСОБА_1 до вчинення суспільно небезпечних діянь, які йому інкримінують, та лише після цього просити суд відмовити в застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, оскільки він став повнолітнім.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції послався на вимоги ст. 97, 105 КК України, та зазначив, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 18 років. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що наразі застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_1 не є можливим, оскільки він досяг повноліття.

При цьому суд зауважив, що завершення провадження у такий спосіб, не утворює презумпції винуватості ОСОБА_1 , а діє принцип презумпції невинуватості.

Позиції учасників судового провадження.

Особа стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_1 , його законний представник ОСОБА_2 та захисник Петренко Л. В. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор Гармашова І. В. вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила залишити її без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд встановив таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 500 КПК України, судовий розгляд клопотання про застування примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до вимог п. 1-3 ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно ч. 2 ст. 501 КПК України, якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 01.02.2019 прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №2 Прилепська В. М. надіслала до суду клопотання про застосування щодо ОСОБА_1 примусових заходів виховного характеру.

У відповідності до ст. 349 КПК України, судом було встановлено порядок дослідження доказів, відповідно до якого допитано потерпілого ОСОБА_3 та одного з свідків, заявлених прокурором. Після чого, в судових засіданнях досліджувались письмові докази, надані стороною обвинувачення.

08.12.2021 прокурор Прилепська В. М. заявила усне клопотання та просила суд відмовити в задоволені клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_1 , з підстав досягнення ним повноліття.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції послався на вимоги ст. 97, 105 КК України, та зазначив, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 18 років. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що наразі застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_1 не є можливим, оскільки він досяг повноліття.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги, що залишились недопитаними свідки, на виклику яких до 08.12.2021 наполягала прокурор та від допиту яких вона не відмовлялась. Також судом першої інстанції не було з`ясовано, чи бажає надати пояснення ОСОБА_4 .

Постановивши ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції фактично завершив судовий розгляд.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 363 КПК України, головуючим суддею не з`ясовано в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд, а також не було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів.

Отже, судом першої інстанції було порушено порядок судового розгляду, передбаченого КПК України.

Окрім того, в порушення ст. 501 КПК України, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, чи мало місце суспільно небезпечне діяння та чи доводять надані стороною обвинувачення докази причетність ОСОБА_1 до вчинення суспільно небезпечних діянь, які йому інкримінують, а також, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Натомість суд зауважив, що завершення провадження у такий спосіб, не утворює презумпції винуватості ОСОБА_1 , а діє принцип презумпції невинуватості.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції об`єктивно не з`ясовані обставини, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 501 КПК України, які у випадку їх не доведення, стали б підставою для постановлення ухвали про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закриття кримінального провадження (ч. 2 ст. 501 КПК України).

Суд вважає, що за такого судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на наведене, в даному кримінальному провадженні встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч. 1 ст. 412 КПК України.

Враховуючи положення ст. 9 ч. 6 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження - верховенства права, законності (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

За результатами нового судового розгляду суду слід ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, в тому числі слід перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

За такого, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Петренко Л. В. задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2021 щодо ОСОБА_1 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

О. М. Фаріонова О. В. Куценко Н. В. Чебанова-Губарєва