ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2552/21

Провадження № 11-кп/4820/511/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Державною установою «Чернівецький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року за № 0000003 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135, ст. 128 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працює, не одруженого, раніше судимого:

- 19 лютого 2001 року Кам`янець-Подільським міським судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 2153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією всього належного йому майна, звільненого 03 грудня 2003 року відповідно до ухвали Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2003 року на підставі ст. 107 КК України умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 25 днів;
- 21 вересня 2005 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;
- 08 грудня 2005 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, звільненого 12 серпня 2010 року відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2010 року на підставі ст. 82 КК України із заміною невідбутої частини покарання 7 місяців 16 днів на більш м`яке покарання у виді виправних робіт із відрахуванням в дохід держави 20 % заробітку;
- 14 лютого 2017 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- 25 липня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, звільненого 13 лютого 2020 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років;
за ст. 128 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;
за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 14 квітня 2022 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 18 лютого 2021 року по 13 квітня 2022 року включно в розрахунку відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року арешт на майно шапку темно-сірого кольору, бушлат чорного кольору, джинсові штани синього кольору, металевий навісний замок із ключами та брелком у формі серця з літерою «М», мобільний телефон «Motorola G8» в чохлі прозорого кольору, пару чоловічих черевиків чорного кольору, куртку (дублянку) світлого кольору, берци коричневого кольору з надписом на підошві «TALAN», ганчірку помаранчево-жовтого кольору, матерчату рукавицю зелено-білого кольору, матерчату рукавицю білого кольору, металеву коробку, печатку круглої форми із надписом «МП Шляховик», печатку прямокутної форми із надписом «МП Шляховик», капронову мотузку та поліетиленову плівку.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування моральної шкоди задоволено в повному обсязі.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 29846 грн. 24 коп. витрат на придбання ліків та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 79846 грн. 24 коп.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 13180 грн. 49 коп. витрат пов`язаних із залученням експерта.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 16 лютого 2021 року приблизно о 18 год. 00 хв., рухаючись разом із потерпілим ОСОБА_8 по залізничних коліях перегону «ст. Кам`янець-Подільський ст. Гуменці» в напрямку м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, прийняв рішення про заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
Тоді ж, ОСОБА_7 , знаходячись позаду ОСОБА_8 , на відстані 30 м від кілометрового стовпчика «227» діючої залізничної під`їзної колії № 64 ТОВ «Модуль - Україна», реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс невстановленим в ході досудового розслідування предметом два удари в потиличну ділянку голови потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, лінійного перелому потиличної кістки справа з вертикальним напрямком, імпресійного та лінійного перелому правої тім`яної кістки з формуванням епідуральної гематоми, забою в лівій півкулі мозочку та набряку правої півкулі головного мозку, перелому задньої черепної ямки справа та основи черепа, рубця в тім`яній ділянці справа С подібної форми.
Зазначеними діями, що виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
В той же час ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а саме отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень внаслідок падіння, хоча повинен був і міг їх передбачити, знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_8 , не встановленим в ході досудового розслідування предметом наніс два удари в потиличну ділянку голови останнього, в результаті чого потерпілий, не втримавшись на ногах від цих ударів, втратив рівновагу та впав з висоти власного зросту обличчям на залізничну колію, вдарившись при цьому лобною ділянкою голови об її поверхню та отримавши внаслідок падіння тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді імпресійного перелому передньої стінки правої лобної пазухи з порушенням цілісності верхньої стінки правої орбіти та правого відділу решітчастої кістки, лінійного перелому тіла клиновидної кістки, гемосинусу правої лобної пазухи та комірок решітчастої кістки, рубця в лобній ділянці справа Г-подібної форми.
Зазначеними діями, що виразились у необережному тяжкому тілесному ушкодженні, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.
Крім того, ОСОБА_7 тоді ж, перебуваючи на залізничних коліях перегону «ст. Кам`янець-Подільський ст. Гуменці», умисно та з необережності заподіявши потерпілому ОСОБА_8 зазначені вище тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи можливість надати останньому допомогу, достовірно знаючи про небезпеку, що загрожує життю ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, прагнучи уникнути кримінальної відповідальності, знехтувавши моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані, не вжив заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого, та ставлячись до наслідків свого діяння необережно, завідомо залишив ОСОБА_8 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, без допомоги на відстані 30 м від кілометрового стовпчика «227» діючої залізничної під`їзної колії № 64 ТОВ «Модуль - Україна», хоча мав змогу надати таку допомогу.
Зазначеними діями, що виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінальних правопрушень.

Вирок вважає незаконним та необгрунтованим, таким, що грунтується на недопустимих доказах, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд не врахував, що на момент інкримінованих йому кримінальних правопрушень він був травмований, а тому фізично не міг завдати тілесні ушкодження потерпілому.

Під час госпіталізації до лікарні потерпілий повідомив, що його побили невідомі, що теж залишилось поза увагою суду. Крім того, останній пояснив суду, що між ними не було конфліктів, відносини були дружніми, а телефон він дав добровільно.

Суд безпідставно взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, оскільки його висновки грунтуються на його попередніх судимостях та не мають відношення до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Суд не врахував, що він є ветераном АТО, учасником бойових дій, за що отримував державні нагороди, та бажає брати участь у захисті територіальної цілісності України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його і закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у зв`язку невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпані можливості їх отримати.

Вирок вважає незаконним та необгрунтованим.

Висновки місцевого суду про доведеність обвинувачення ґрунтуються на припущеннях, протиріччях, не відповідають дійсності, без надання належної правової оцінки показанням обвинуваченого.

На думку захисника, висновок експерта № 54 від 16.03.2021 року щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого є недопустимим доказом, оскільки експертиза проводилась на підставі медичної документації, яка не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.

Суд не врахував, що сторона обвинувачення не могла розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки таке мало здійснюватись у формі приватного обвинувачення за заявою потерпілого. Натомість, в матеріалах кримінального провадження є витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, де зазначено, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, були внесені, у зв`язку із самостійним його виявленням слідчим, що являється грубим порушенням вимог КПК України.

Суд, в порушення вимог ст. 374 КПК України, не зазначив у вироку мотивів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив проти таких, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

В судових засіданнях, як суду першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що дійсно 16 лютого 2021 року після обіду, йдучи по залізничних коліях у напрямку із залізничного вокзалу м. Кам`янець-Подільського до с. Кам`янка зустрів ОСОБА_8 . Разом продовжили рух. Неподалік ТОВ «Модуль-Україна», шляхом куріння через саморобний пристрій, вжили канабіс. Тоді ж попросив у потерпілого мобільний телефон. Останній добровільно передав йому мобільний телефон марки «Motorola» у прозорому силіконовому чохлі. Під час користування телефоном потерпілого надійшов виклик з невідомого номера. ОСОБА_8 відповів на дзвінок та сказав співрозмовнику, що зараз прийде. Телефон залишив йому, а сам попрямував по коліях у напрямку залізничної станції м. Кам`янець-Подільського. Не дочекавшись потерпілого, пішов додому у с. Кам`янка, забравши з собою телефон. Приблизно о 21 год. 00 хв. до нього додому приїхали поліцейські та повідомили про заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Злякавшись, що його можуть запідозрити у вчиненому, вирішив заховати мобільний телефон потерпілого, а тому кинув його у кущі неподалік території свого домоволодіння.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Незалежно від того, що обвинувачений свою вину у вчиненому не визнав, його винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.
Так, показаннями потерпілого ОСОБА_8 підтверджується, що саме ОСОБА_7 заподіяв йому тілесні ушкодження при наступних обставинах.

16 лютого 2021 року він прогулювався на залізничному вокзалі у м. Кам`янець-Подільському, де познайомився з обвинуваченим. Разом пішли по коліях у напрямку с. Кам`янка, де вдома у ОСОБА_7 в гаражі вжили канабіс. Під час спілкування в гаражі, останній продемонстрував своє військове посвідчення, з якого він дізнався його прізвище та ім`я. Побувши там приблизно до 16 год. 30 хв., попросив ОСОБА_7 провести його додому, на що той погодився. Разом пішли по коліях в сторону залізничного вокзалу м. Кам`янець-Подільського. По дорозі ОСОБА_7 попросив у нього мобільний телефон. Передавши йому свій мобільний телефон «Motorola G 8» у прозорому силіконовому чохлі, продовжили рух по коліях. Він йшов попереду, а обвинувачений позаду. Після того, як передав ОСОБА_7 мобільний телефон, через 2-3 хв. відчув удар ззаду з правої частини голови та впав на залізничні рейки, після чого відчув ще 7-8 сильних ударів по різних частинах голови, від чого втратив свідомість. В момент нанесення ударів, крім нього та ОСОБА_7 , поруч нікого не було. Коли прийшов до свідомості, було темно, телефону не було. Зрозумівши, що дійти додому не зможе, вирішив піти до найближчого домоволодіння. Так прийшов на подвір`я ОСОБА_9 і попросив останнього відвести його додому, на що той погодився. З дому разом із матір`ю поїхали в травмпункт міської лікарні, де йому надали медичну допомогу.

Такі покази потерпілого узгоджуються із показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що 16 лютого 2021 року після 17 год. 00 хв. на його подвір`я через город зі сторони залізничних колій прийшов ОСОБА_8 без шапки, голова, обличчя, руки були в крові. Потерпілий повідомив, що на нього напали та побили. Попросив відвезти його додому, що він і зробив.

Свідок ОСОБА_10 мати потерпілого ОСОБА_8 , показала, що 16 лютого 2021 року приблизно о 17-18 годині ОСОБА_9 привіз додому сина, який був у крові та повідомив, що його побив ОСОБА_11 . Вона з ОСОБА_8 поїхала в міську лікарню, де після комп`ютерної томографії останньому був поставлений діагноз відкрита черепно-мозкова травма. В ту ж ніч його прооперували.

З приводу події, що мала місце вдень, ОСОБА_8 їй повідомив, що на залізничному вокзалі познайомився із ОСОБА_7 . Вони разом пішли додому до останнього, де в гаражі вжили канабіс. Після цього син попросив ОСОБА_7 провести його додому. По дорозі, на прохання обвинуваченого, ОСОБА_8 передав йому свій телефон і пішов вперед. Після цього відчув удар по голові та втратив свідомість. Прийшовши до тями, пішов до першого домоволодіння, де зустрів ОСОБА_9 , який доставив його додому.

Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються із відомостями рапорту оперативного чергового ВП № 1 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 16 лютого 2021 року, якими підтверджується, що 16 лютого 2021 року о 20 год. 40 хв. на лінію «102» від чергового лікаря Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 надійшло повідомлення про звернення до травмпункту ОСОБА_8 із садинами на голові, які йому спричинив малознайомий на ім`я ОСОБА_12 у с. Кам`янка (Т. 3, а.п. 1).
Зазначене узгоджується з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16 лютого 2021 року, якими підтверджується, що ОСОБА_8 повідомив про завдання йому саме ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, шляхом нанесення ударів невідомим предметом по голові 16 лютого 2021 року приблизно о 18 год. 00 хв. в с. Кам`янка неподалік ТОВ «Модуль-Україна» біля колій (Т. 2, а.п. 2).
Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджується із відомостями протоколу огляду місця події від 17 лютого 2021 року з фототаблицями до нього, якими підтверджується, що місцем вчинення даних кримінальних правопорушень є територія залізничної колії перегону Кам`янець-Подільський Гуменці, а саме між опорним стовпом № 227 та опорним стовпом № М89, де обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 . На відстані 30 метрів від опорного стовпа № 227 на залізничних рельсах та на вкритій снігом землі зафіксовано сліди та обстановку вчинених кримінальних правопорушень, виявлено та вилучено змиви речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров, а також шапку сірого кольору з металевою емблемою «Арех» зі слідами речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров (Т. 2, а.п. 3-23).

Даними протоколу огляду місця події від 17 лютого 2021 року з долученими до нього ілюстративними таблицями підтверджується, що під час огляду квартири АДРЕСА_2 , мати ОСОБА_14 ОСОБА_10 добровільно видала слідчому одяг потерпілого: бушлат чорного кольору, джинсові штани синього кольору, пару чоловічих черевиків чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров, та металевий навісний замок із ключами та брелоком у формі серця з літерою «М» (Т. 2, а.п. 96-105).

Згідно з висновками експертів № 101 від 26 лютого 2021 року, № 102 від 12-17 березня 2021 року та № 103 від 17-25 березня 2021 року на шматках марлі зі змивами речовини, вилученої під час огляду місця події, куртці чоловічій (бушлаті), штанах джинсових та парі чоловічих черевиків, які були вилучені під час огляду місця полії, знайдена кров людини може належати потерпілому ОСОБА_8 (Т. 2, а.п. 134-135, 137-140, 143-144).

Даними протоколу огляду місця події від 17 лютого 2021 року з долученими до нього ілюстративними таблицями підтверджується, що мобільний телефон марки «Motorola», який належить потерпілому, виявлено та вилучено у кущах неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений (Т. 2, а.п. 96-105).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19 лютого 2021 року з долученим до нього відеозаписом цієї слідчої дії за участю ОСОБА_7 підтверджується його спілкування із потерпілим ОСОБА_8 безпосередньо перед заподіянням останньому тілесних ушкоджень та неподалік місця події. ОСОБА_7 продемонстрував місця, де він зустрів ОСОБА_8 , де той передав йому мобільний телефон та вказав напрям, в якому пішов потерпілий, після того, як залишив йому телефон. Зазначене узгоджується із показаннями ОСОБА_8 щодо напряму, куди вони разом із ОСОБА_7 пішли по коліях та щодо місця, де в подальшому останній заподіяв йому тілесні ушкодження (Т. 2, а.п. 112-115).

Даними висновку експерта № 90 від 22 лютого 2021 наданим за результатами проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, підтверджується, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінальних правопорушень був осудним (т.2 а.с.131-133).

Даними довідки станції Кам`янець-Подільський Виробничого підрозділу «Жмеринська дирекція залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 09 березня 2021 року підтверджується, що головна залізнична колія перегону Кам`янець-Подільський Гуменці діюча, систематично використовується для пропуску поїздів в напрямку на та з станції Гречани. Залізнична колія № 64, ходова, діюча, під`їзної колії ТОВ «Модуль-Україна» протягом лютого місяця 2021 року систематично використовувалась для подавання та прибирання вагонів на під`їзну колію згідно заявок вантажовласника. Отже, вказаним підтверджується факт завідомого залишення 16 лютого 2021 року ОСОБА_7 на діючих залізничних коліях потерпілого ОСОБА_8 без допомоги, який перебував у небезпечному для життя стані і позбавлений був можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, оскільки перебував без свідомості.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що обвинувачений, який проживав у районі залізничної дороги не міг не знати, що така є діючою і по ній систематично курсують потяги, що у свою чергу підтверджує усвідомленість такого вчинку останнього залишення потерпілого в небезпеці.

Даними висновку експерта № 54 від 09-16 березня 2021 року, який узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_8 щодо механізму нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, підтверджується, що тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, лінійного перелому потиличної кістки справа з вертикальним напрямком, імпресійного та лінійного перелому правої тім`яної кістки з формуванням епідуральної гематоми, забою в лівій півкулі мозочку та набряку правої півкулі головного мозку, перелому задньої черепної ямки справа та основи черепа, рубця в тім`яній ділянці справа С подібної форми могли утворитися внаслідок ударів тупими твердими предметами не менше 2-х з прикладанням значної сили.

Тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді імпресійного перелому передньої стінки правої лобної пазухи з порушенням цілісності верхньої стінки правої орбіти та правого відділу решітчастої кістки, лінійного перелому тіла клиновидної кістки, гемосинусу правої лобної пазухи та комірок решітчастої кістки, рубця в лобній ділянці справа Г-подібної форми могли утворитися при падінні ОСОБА_8 з висоти власного зросту і ударах об тупі тверді предмети з ребристою травмуючою поверхнею, можливо, конструктивні елементи залізно-дорожньої колії.

Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись у ОСОБА_8 в день поступлення до стаціонару КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня», тобто 16 лютого 2021 року за умов і в термін, зазначених в обставинах справи і потерпілим (Т. 2, а.п. 128-130).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту із ОСОБА_8 від 30 березня 2021 року з долученим до нього відеозаписом цієї слідчої дії, які узгоджуються із даними протоколу огляду місця події від 17 лютого 2021 року, підтверджується точне місце, а також обставини та механізм нанесення ОСОБА_7 потерпілому ударів у потиличну ділянку голови. Крім того, ОСОБА_8 продемонстрував місця, де він зустрів обвинуваченого ОСОБА_7 , де вони разом вжили наркотичний засіб, де він передав обвинуваченому свій мобільний телефон, що в свого чергу узгоджується із даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19 лютого 2021 року за участю ОСОБА_7 (Т. 2, а.п. 153-156).

Згідно з даними висновку експерта № 80 від 5 квітня 2021 року, з урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , є можливим механізм їх утворення за умов та обставин, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю (Т. 2, а.п. 182а-184).

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. З такою кваліфікацією його дій погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України є необґрунтованими.

Доводи обвинуваченого про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження побиття ОСОБА_8 саме ним, зокрема, сам потерпілий в лікарні повідомляв, що його побили невідомі особи, апеляційний суд до уваги не бере з наступних підстав.

Так, зі змісту заяви про кримінальне правопорушення від 16 лютого 2021 року вбачається, що 16 лютого 2021 року о 20 год. 40 хв., тобто незадовго після події, ОСОБА_8 повідомив про завдання йому саме ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а не будь-ким іншим (Т. 2, а.п. 2).

Така ж заява надійшла на лінію «102» від чергового лікаря Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1, а саме про звернення до травмпункту ОСОБА_8 із садинами на голові, які йому спричинив малознайомий на ім`я ОСОБА_12 у с. Кам`янка (Т. 2, а.п. 1).

Про побиття його саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомив свідку ОСОБА_10 одразу після події, про що вона повідомила під час допиту у суді першої інстанції.

Під час як досудового розслідування, так і судового розгляду потерпілий давав послідовні пояснення з приводу того, що саме ОСОБА_7 заподіяв йому тілесні ушкодження. Такі пояснення узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами у справі, а тому підстав сумніватись у них немає.

Також безпідставними є твердження обвинуваченого про те, що на момент інкримінованих йому кримінальних правопорушень він був травмований, а тому фізично не міг завдавати тілесні ушкодження потерпілому, оскільки під час освідування ОСОБА_7 17 лютого 2021 року будь-яких тілесних ушкоджень на його тілі виявлено не було. Вказане підтверджується даними протоколу освідування особи від 17 лютого 2021 року з долученими до нього ілюстративними таблицями та медичної довідки № 926 від 17 лютого 2021 року (Т. 2, а.п. 106-107).

Щодо посилання ОСОБА_7 на безпідставне врахування судом досудової доповіді, то суд не бере таке до уваги з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про пробацію» досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 3141 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

З матеріалів провадження вбачається, що на виконання ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницьквій області було складено досудову доповідь щодо ОСОБА_7 (Т. 1, а.п. 36-37, 49-53). Під час її складання органом пробації було враховано не лише довідку про судимість з УІАЗ ГУНП в Хмельницькій області, як про це стверджує обвинувачений, але й довідки, видані лікарем-наркологом та лікарем психіатром КНП «Лікувальний діагностично-консультативний центр», характеристику за місце проживання, видану Слобідко-Кульчиївецькою сільською радою, характеристику з ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», а також пояснення самого ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_15 .

Зазначена доповідь відповідає вимогам ч. 3 ст. 9 Закону України «Про пробацію», містить соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення; висновок про можливість виправлення без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Крім того, обвинуваченому була надана можливість брати участь у її підготовці.

А тому, суд першої інстанції правильно врахував зазначену досудову доповідь при прийнятті судового рішення про міру покарання ОСОБА_7 .

Твердження ОСОБА_7 про неврахування судом того, що він є ветераном АТО, учасником бойових дій, за що отримував державні нагороди, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на змісті оскаржуваного вироку.

Так, при обрані виду та міри покарання судом були враховані усі характеризуючи матеріали щодо обвинуваченого, яким надана належна правова оцінка.

Доводи захисника про те, що висновок експерта № 54 від 16.03.2021 року щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого є недопустимим доказом, оскільки експертиза проводилась на підставі медичної документації, яка не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, на увагу колегії суддів не заслуговує, оскільки не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Зі змісту висновку експерта № 54 від 16.03.2021 року вбачається, що судово-медична експертиза серед іншого була проведена на основі медичних документів потерпілого ОСОБА_8 , зокрема медичної картки стаціонарного хворого № 1/603 травматологічного відділення КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» (Т. 2, а.п. 128-130).

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року було надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю.

На підставі зазначеної ухвали слідчим було вилучено медичну картку стаціонарного хворого № 1/603 ОСОБА_8 на дев`ятнадцяти аркушах та надано для проведення експертизи (Т. 2, а.п. 124-127).

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ознайомились висновком експерта № 54 від 16.03.2021 року щодо тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_8 , 21 квітня 2021 року на стадії виконання ст. 290 КПК України. Будь-яких клопотань про додаткове ознайомлення з медичною документацією ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.

За таких умов зазначений висновок експертизи, який отриманий відповідно до вимог закону, є допустимим доказом у справі та жодних сумнівів у цьому апеляційний суд не має. Неознайомлення ж з медичною карткою сторони захисту не тягне за собою автоматичного визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Не заслуговує на увагу твердження захисника про те, що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, здійснювалось у формі приватного обвинувачення за відсутності заяви потерпілого, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16 лютого 2021 року о 20 год. 40 хв. від потерпілого ОСОБА_8 було прийнято заяву про кримінальне правопорушення, зокрема, останній заявив, що 16 лютого 2021 року приблизно о 18 год. 00 хв. в с. Кам`янка, неподалік заводу «Модуль», біля колій, ОСОБА_16 спричинив йому тілесні ушкодження невідомим предметом, шляхом ударів у голову (Т. 2, а.п. 2).

Кваліфікація злочинів на підставі заяви про їх вчинення є прерогативою слідчого відповідно до вимог КПК України.

Відповідні відомості за даною заявою були внесені до ЄРДР 17 лютого 2021 року. Правова кваліфікація ч. 1 ст. 121 КК України. 11 березня 2021 року до ЄРДР було внесено відомості за ч. 1 ст. 135 КК України, 6 квітня 2021 року за ст. 128 КК України (Т. 1, а.п. 29, 30).

А тому, слідчим правильно, на виконання вимог ст. 214 КПК України, було внесено відомості до ЄРДР, на підставі заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України.

Будь-яких процесуальних порушень у діях слідчого не встановлено, оскільки такі було вчинено в межах та в порядку передбаченому КПК України.

Доводи захисника на порушення судом вимог ст. 374 КПК України, оскільки у вироку не зазначено мотивів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Обов`язковими елементами складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є: об`єкт злочину (здоров`я особи), об`єктивна сторона, яку утворюють: діяння (дія або бездіяльність), наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і причино-наслідковий зв`язок між зазначеними діянням і наслідками; суб`єкт (осудна особа, яка досягла 14-річного віку); суб`єктивна сторона злочину, яка характеризується умислом до діяння і наслідків.

Мотив не є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 16 лютого 2021 року приблизно о 18 год. 00 хв., рухаючись по залізничних коліях перегону «ст. Кам`янець-Подільський ст. Гуменці» в напрямку м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, прийняв рішення про заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Однак, такі висновки органу досудового розслідування щодо мотиву вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та безпосереднього дослідження доказів судом, зокрема, допитів обвинуваченого та потерпілого, які підтвердили, що будь-яких конфліктів між ними у день події не було.

А тому, суд прийшов до висновку про необхідність виключення з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення вчинення злочину на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

З висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів. Разом з тим, такий висновок суду не вплинув на суть пред`явленого обвинувачення, доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому, а також на наявність складу кримінального правопорушення в його діях.

З урахуванням вищевикладеного, безпідставним є доводи обвинуваченого про залишення поза увагою суду того, що між ним та потерпілим не було конфліктів, відносини були дружніми, оскільки врахування саме цих обставин стало підставою для виключення з обвинувачення мотиву вчинення кримінальнго праворушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Інші доводи обвинуваченого та його захисника не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд під час судового розгляду дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, необережного тяжкого тілесного ушкодження, а також завідомому залишенні без допомоги потерпілого ОСОБА_8 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та міру такого, дотримався вимог ст. 65 КК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий (ч. 1 ст. 121 КК України) та нетяжкі (ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України) кримінальні правопорушення проти здоров`я особи, що становлять підвищену суспільну небезпеку та характеризуються прямим умислом (ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України) та необережністю у виді кримінальної протиправної недбалості (ст. 128 КК України).

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, місцевим судом правильно встановлено рецидив злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Також при визначенні покарання суд правильно врахував особу винного, який раніше неодноразово судимий шість разів засуджувався на вчинення умисних нетяжких та тяжких злочинів, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, ускладнений психічними та поведінковими розладами внаслідок комбінованого вживання опіатів, канабіоїдів, амфетаміну та алкоголю, синдром залежності, хворіє хронічним вірусним гепатитом «С», є учасником бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, за місцем тримання під вартою характеризується позитивно.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку кримінальних правопорушень та їх наслідки, з урахуванням особи винного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до максимальних, передбачених санкціями ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання. Вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни, як того просить апелянти відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3