Справа № 755/242/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0002222 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого менеджером зі збуту в ТОВ «ФІЛ ФІТ», військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
10.02.2019 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував разом із чоловіком на ім`я ОСОБА_7 в салоні вантажного автомобіля МАН, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в бік Троєщини, виїжджаючи на Броварський проспект в м.Києві, перестроївся в ліву крайню полосу для розвороту, щоб продовжити рух в сторону метро Дарниця Дніпровського району, тим самим створив аварійну ситуацію для автомобіля Санг Йонг, моделі Актіон, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому рухався по головній дорозі потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю дружиною ОСОБА_9 .
В подальшому водій автомобіля Санг Йонг, ОСОБА_8 наздогнав водія автомобіля МАН та зупинився включивши аварійний сигнал, далі останній вийшов із автомобіля та підійшов до вікна автомобіля МАН, щоб пояснити його дії і свою реакцію на ситуацію, яка трапилась на дорозі.
Під час розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, і ОСОБА_8 вирішив, що розмова із водієм МАН, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 немає ніякого сенсу, пішов до свого автомобіля, щоб їхати.
В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 у зв`язку із словесним конфліктом, що відбувся між ними.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , дочекавшись, коли ОСОБА_8 відійде та стане до нього спиною, підійшов до останнього ззаду, та наніс удар кулаком в скроневу праву ділянку голови, від чого у ОСОБА_8 пішла кров з ділянки нанесення тілесних ушкоджень. ОСОБА_3 в цей час сів в свій автомобіль МАН та, не дочекавшись поліції, поїхав в невідомому напрямку.
Згідно висновку експерта у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні судово-медичної експертизи та при вивченні медичної документації на його ім`я виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: синець на фоні набряку мяких тканин повік правого ока, правої підочної ділянки; забійні рани в ділянці правої брові, нижньої повіки правого ока (описані рубці є наслідком їх загоєння після хірургічного втручання); контузія 2 ст. правого ока, субкон`юктивальний крововилив, травматичний мідріаз (розширення зіниці), берлінівське помутніння сітківки (офтальмологічна картина по периферії сітківки з боку контузії) правого ока, емфізема (пухирці повітря) в порожнинині правої орбіти; перелом верхньої стінки правої гайморової пазухи с пролабуванням кісткового уламку в порожнину пазухи, перелом кісток носа з відхиленням носової перетинки вправо; струс головного мозку.
Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п.4.6. та 2.2.1./в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України.
Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) за даними медичної документації і особливостями рубців визначити не представляється можливим. Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, а також дані, медичної документації, дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині ухвали, тобто 10.02.2019 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю, разом з тим пояснив суду, що 10.02.2019 року він перебував на роботі та їхав у вантажному автомобілі МАН, д.н.з. НОМЕР_1 , разом з іншим вантажником на ім`я ОСОБА_7 . Виїжджаючи на Броварський проспект в м.Києві, він перестроївся в ліву крайню полосу для розвороту, щоб продовжити рух в сторону метро Дарниця. Правил дорожнього руху він не порушував, однак після завершення маневру перед ним раптово загальмувало авто синього кольору, та звідти вийшов потерпілий ОСОБА_8 та агресивно себе поводивши, підійшов до його автомобілю, відкрив двері, витяг його з автомобілю за куртку, кричав, що він його підрізав, після чого плюнув в обличчя та вдарив в голову в районі щелепи зліва. Після цього він у відповідь вдарив його рукою в обличчя, а саме в праву брову, в результаті чого в потерпілого пішла кров. Потім з автомобіля потерпілого вийшла жінка, почала кричати та намагалась не пускати його до вантажівки, він сів в автомобіль, здав назад та поїхав іншою дорогою, проте потерпілий разом з жінкою його наздогнали в районі метро Лівобережна, де продовжилась сварка, однак, оскільки він мав виконати замовлення він сів в авто та поїхав по роботі. Цивільний позов не визнає, оскільки він захищався від потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 10.02.2019 року він разом з дружиною їхав на власному автомобілі поблизу метро Лівобережна, в крайній правій полосі, та раптово його «підрізав» інший автотранспортний засіб, а саме вантажний автомобіль «МАН». При цьому він помітив, що водій навіть не переконався, чи нікому він не створює перешкод. Завдяки реакції та стажу водіння йому вдалось уникнути зіткнення. Оскільки водієм даного транспортного засобу були грубо порушенi правила дорожнього руху, він об`їхав даний автомобіль, зупинився на безпечній відстані та вийшов з автомобіля, і попрямував до автомобіля «МАН». Відкривши двері автомобіля, водій був на висоті його плеча, він одразу почав нецензурно висловлюватись на його адресу, грубо себе поводити. Оскільки чоловік щось слухати відмовлявся та агресивно себе поводив, він плюнув йому в ноги, закрив двері автомобілю та повернувся у напрамку свого автомобіля. Направляючись до машини, позаду почув як хтось прискорився, він вирішив повернутись та подивитися, що відбувається, однак одразу отримав сильний удар у праву вискову скроню, внаслідок чого в нього пішла кров. Він побачив перед собою водія вантажного автомобіля, з яким він намагався поговорити, який тримав праву руку за собою. Дружина, яка у цей час перебувала в автомобілі, почала кричати та викликати швидку допомогу та поліцію, і він попросив цього чоловіка залишитись на місці до їх приїзду. Однак він сказав, що йому потрібно їхати у справах, після чого розвернувся, сів до автомобілю та почав рух. Вони разом з дружиною сіли в авто та почали його наздоганяти, при цьому подаючи йому знаки, щоб він зупинився та знімаючи відео на мобільний телефон, яке в подальшому вони надали слідчому. Навпроти магазину «Спортлайф» обвинувачений зупинився, почав лаятися, нецензурно виражатися, та звинувачувати його у тому, що він начебто плюнув йому у лице, що призвело до того, що він вирішив його вдарити. Оскільки у нього відкрилась кровотеча, а швидкої допомоги не було та його самопочуття погіршилось, дружина сіла за кермо та відвезла його до лікарні, не чекаючи карету швидкої допомоги. Потім його було доставлено до КМКЛШМД, в якій йому було надано першу медичну допомогу. В подальшому він проходив стаціонарне лікування у трьох медичних закладах, на що було витрачено дуже багато коштів, на сьогоднішній день стан його здоров`я не відновився в повному обсязі, він має скарги на біль у носі та оці, погіршився зір, що завдає йому життєвих труднощів, та потребує додаткової операції, яка коштує близько двохсот п`ятидесяти тисяч гривень. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Щодо покарання покладався на розсуд суду.
Допитана судом свідок обвинувачення ОСОБА_9 суду показала, що 10.02.2019 року вона разом з чоловіком їхали на власному автомобілі поблизу метро Лівобережна, в бік с.Княжичі, в крайній правій полосі, та раптово вискочив вантажний автомобіль, який ледь не створив аварійну ситуацію. Оскільки чоловікові вдалося уникнути аварійної ситуації, вони об`їхали це авто, зупинились на безпечній відстані, після чого її чоловік вийшов з автомобілю, щоб пояснити цьому чоловікові, що він порушив правила дорожнього руху, при цьому вона залишилась його чекати на пасажирському передньому сидінні. За декілька хвилин вона почула крик свого чоловіка, який відкрив двері та почав кричати, його око було закривавлене, вона почала викликати швидку та поліцію, однак в цей момент водій іншого автомобіля, з яким розмовляв її чоловік, почав тікати з місця події. Її чоловік сів за кермо і вони почали його наздоганяти, при цьому вона кричала водієві, щоб він зупинився, та знімала відео на мобільний телефон, який потім надала слідчому. Коли вони вдруге зупинились біля цього водія, її чоловікові стало зле, і вона не дочекавшись швидкої допомоги, повезла його до лікарні. Її чоловік працює лікарем стоматологом, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого його зір почав погіршуватись, що завдає йому великих труднощів в житті та на роботі.
Також, з досліджених судом, у порядку ст.358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено, що обставини регламентовані ст.91 вказаного Кодексу, є дійсними та доведеними у повній мірі.
Так, з дослідженого судом висновку експерта №042-1332-2019 від 11.09.2019 року вбачається, що аналіз даних медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи дані судово-медичного обстеження у відповідності питань ухвали, дає підстави зробити підсумки, що на момент госпіталізації і в подальшому проведенні додаткових клінічних, інструментальних досліджень у нього виявлені ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: синець на фоні набряку м`яких тканин повік правого ока, правої підочної ділянки; забійні рани в ділянці правої брові, нижньої повіки правого ока (описані рубці є наслідком їх загоєння після хірургічного втручання); контузія 2 ст. правого ока, субкон`юктивальний крововилив, травматичний мідріаз (розширення зіниці), берлінівське помутніння сітківки (офтальмологічна картина по периферії сітківки з боку контузії), правого ока, емфізема (пухирці повітря) в порожнинині правої орбіти; перелом верхньої стінки правої гайморової пазухи с пролабуванням кісткового уламку в порожнину пазухи, перелом кісток носа з відхиленням носової перетинки вправо; струс головного мозку.
Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) за даними медичної документації і особливостями рубців визначити не представляється можливим. Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, а також дані, медичної документації, дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині ухвали, тобто 10.02.2019 року.
Локалізація ушкоджень в одній анатомічній області дозволяє оцінювати їх у сукупності.
Дані комп`ютерної томографії вказують на наявність перелому верхньої стінки правової гайморової пазухи з пролабуванням кісткового уламку в порожнину пазухи, перелом кісток носа з відхиленням носової перетинки вправо, що дозволяє стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток, так і власне фунціїї даної анатомічної ділянки, буде перевищувати 21 добу (звичайні строки консолідації такого перелому та відновлення функції травмованої ділянки перевищують 21 добу), відновлення функції ока після отримання вищезазначених ушкоджень буде перевищувати 21 добу, а саме цей строк враховується при визначенні тривалості розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя. Тому є підстави стверджувати, що вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п.4.6. та 2.2.1./в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (том 2 а.с.40-49).
Дані, регламентовані ст.91 КПК України, встановлені також і з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №521/11693/16-к, а саме: судом встановлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст.91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст.84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то:
- заява про скоєння злочину від 14.03.2019 року, подана ОСОБА_8 начальнику Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень 10.02.2019 року (том 2 а.с.13-14);
- копія довідки Олександрівської міської клінічної лікарні №83 від 10.02.2019 року, видана ОСОБА_10 про те, що він звертався до пункту невідкладної швидкої медичної допомоги, та копія довідки з відділення рентгенологічної дагностики від 10.02.2019 року, з приводу проходження ним рентгенографії (том 2 а.с.15);
- копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого КМКЛШМД №2860 від 10.02.2019 року, а саме ОСОБА_8 , з якої вбачається, що останній звернувся з первинним діагнозом: струс головного мозку, забійна рана м.т.к. голови, зі слів якого травму отримано в результаті побиття невідомим чоловіком (том 2 а.с.17);
- копія листка непрацездатності АДХ №543067 від 21.02.2019 року, виданий КМКЛ ШМД ОСОБА_8 про те, що з 10.02.2019 року по 21.02.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні (том 2 а.с.18);
- копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого Олександрівської клінічної лікарні м.Києва №4200352, з якої вбачається, що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні з 22.02.2019 року по 01.03.2019 року з діагнозом: контузія 2 ст., гематома повік, субкон`юктивальний крововилив, травматичний мідріаз, берлінівське помутніння сітківки правого ока (том 2 а.с.19);
- копія листка непрацездатності АДХ №023112 від 01.03.2019 року, виданий Олександрівською клінічною лікарнею м.Києва ОСОБА_8 про те, що з 22.02.2019 року по 01.03.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні (том 2 а.с.20);
- копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого КМКЛ №2 №3382, з якої вбачається, що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні з 02.03.2019 року по 12.03.2019 року (том 2 а.с.21-22);
- копія листка непрацездатності АДХ №562515 від 12.03.2019 року, виданий КМКЛ №2 ОСОБА_8 про те, що з 02.03.2019 року по 12.03.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні (том 2 а.с.23);
- протокол перегляду цифрового відеозапису від 03.05.2019 року, а саме відеозапису наданого стороною потерпілого, а саме представником потерпілого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_5 , відповідно до клопотання, який був зроблений 10.02.2019 року на мобільний телефон свідка, під час перегляду якого встановлено, що запис ведеться з камери мобільного телефону, яку тримає в руках свідок ОСОБА_9 та перебуває в автомобілі. На відеозаписі видно з`являються о 00:00:01 секунді дві особи (скриншот), особа №1 (одягнута у чорну куртку, сині штани, без головного убору, праву руку тримає біля правого ока, при цьому тримаючи щось в руках, ліву руку тримає перед собою на середньому пальці наявна речовина червоного кольору), особа №2 (одягнута у сіру з капюшоном на замку кофту, футболку чорного кольору з написом незрозумілим світлого кольору, без головного убору, далі одяг не видно). Між особою №1 та №2 ведеться діалог із вживанням нецензурної лексики на підвищеному тоні. На 00:00:18 секунді відеозапису особа №2 штовхає в руку особа №1 момент поштовху камера не фіксує, але при перегляді чутно характерний звук та як рука особи №1 різко змінює положення. На 00:00:30 секунді відеозапису (скриншот) особа №2 штовхає знову в руку ліву особу №1 та при цьому говорить «так виходь і бий». Далі між особою №1 та №2 триває словесний конфлікт із нецензурною лайкою, також під час діалогу чутно жіночій голос який веде відеозапис та говорить особі №2, що буде викликати поліцію, та інші репліки. Даний відеозапис закінчується на 02 хвилині 06 секунді(том 2 а.с.26-28);

- постанова про визнання носія знятої інформації доказом і приєднання його до кримінального провадження від 03.05.2019 року, згідно якої оптичний диск DVD+R VS 4.7 GB/120min(16x), без напису, що містить інформацію, а саме один відеозапис, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та долучено до матеріалів провадження (том 2 а.с.29-30);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2019 року, за участю потерпілого ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній повідомив, що може впізнати особу, яку він бачив при обставинах 10.02.2019 року, та на запитання чи впізнає він когось із осіб зображених на фотознімках, повідомив, що впізнає особу під №3 за зовнішніми ознаками, рисами обличчя, губами та носу. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2019 року на фотознімку під №3 зображений ОСОБА_3 (том 2 а.с.36-39);

Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_11 (том 2 а.с.31-35, 50-54) та досліджено в порядку ст.359 КПК України відеозаписи.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив зазначені вище докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збору стороною обвинувачення та закріплення кожного з них.
Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_3 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст.ст.22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, щодо того, що дане тілесне ушкодження було нанесено ним потерпілому з метою самозахисту, оскільки вони суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду, і є обраним обвинуваченим способом захисту.
Крім того, жодних даних щодо звернення ОСОБА_3 до медичних установ та правоохоронних органів, з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , суду не надано.
Разом з тим, суд, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 вважає їх послідовними, оскільки допитані у судовому засіданні, вони давали чіткі та логічні покази, деталізуючи їх, вони повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку по справі.
Таким чином, на думку суду, обставин, регламентованих ст.87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2019 року та оптичного диску DVD+R VS 4.7 GB/120min(16x), без напису, що містить інформацію, а саме один відеозапис, та протоколу перегляду цифрового відеозапису від 03.05.2019 року з фото таблицею до протоколу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, зокрема, суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази з точки зору достовірності, належності чи допустимості кожний доказ (фактичні дані), а не джерело доказів (зокрема, документ). Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК.

При цьому КПК не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам). Разом з тим, передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Вирішуючи на підставі частини 1 статті 87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати: (1) яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, (2) в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та (3) за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведеним в частині 2 статті 87 КПК - послатись на конкретний пункт цієї норми.

Істотне порушення прав і свобод людини - оціночне поняття кримінального процесуального права, яке не може бути визначене законодавцем, воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування з урахуванням особливостей конкретної ситуації.
При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 25.09.2018 року у справі №210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (правова позиція, викладена у постанові ККС ВС від 05.08.2020 року у справі №334/5670/18).

Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказу під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Щодо клопотання сторони захисту про недопустимість даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 червня 2019 року, оскільки вказану слідчу дію було проведено з порушеннями норм процесуального законодавства під час пред`явлення ОСОБА_3 для впізнання потерпілому ОСОБА_8 , оскільки слідчий всупереч вимог ч. 6 ст. 228 КПК належним чином не аргументував проведення пред`явлення особи для впізнання саме за фотознімками, а не безпосередньо самої особи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 228 КПК України передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання.
Зокрема, згідно з ч.6 ст.228 КПК України за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 26.11.2020 року у справі №742/2200/19).
Таким чином дане клопотання сторони захисту, на думку суду, є необгрунтованим.
Щодо клопотання сторони захисту про недопустимість оптичного диску DVD+R VS 4.7 GB/120min(16x), без напису, що містить інформацію, а саме один відеозапис, та протоколу перегляду цифрового відеозапису від 03.05.2019 року з фототаблицею до протоколу, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні з показань свідка ОСОБА_9 встановлено, що після її допиту слідчим, вона звернулась до нього з клопотанням про доручення до матеріалів кримінального провадження відеозапису з її мобільного телефону з місця події, який вона особисто зробила.

Верховний Суд неодноразово зазначав про суттєві відмінності електронних документів (відеозаписів) від паперових документів. Зокрема, електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, тому один і той же документ (файл) може існувати в ідентичному вигляді на різних носіях (правова позиція викладена в постановах ККС ВС від 26.11.2020 року у справі №292/239/19, від 22.10.2020 року у справі №677/2040/16-к, від 07.10.2020 у справі №725/1199/19, від 10.09.2020 у справі №751/6069/19, від 20.05.2020 у справі №585/1899/17, від 19.05.2020 року у справі №490/10025/17).
Сторо на захисту не висловила сумнів у достовірності запису на технічному носії інформації. При цьому у суду немає сумнівів щодо достовірності вказаних записів.

Враховуючи викладене, а також показання свідка ОСОБА_9 , на переконання суду, вказані твердження захисника не є істотним порушенням прав та свобод людини і не може визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, в даному конкретному випадку щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .
У суду не виникає обґрунтованих сумнівів щодо достовірності даних, зафіксованих в протоколіперегляду цифрового відеозапису від 03.05.2019 року з фототаблицею до протоколу, де відображено хід відповідних процесуальних дій у достатньому обсязі з огляду на характер таких дій та необхідність встановлення за їх допомогою обставин, що мають значення для даного провадження.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 та наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд також враховує правову позицію, Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 05.04.2018 у справі №658/1658/16-к.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Водночас, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, про що свідчить поведінка обвинуваченого у суді.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше не судимий; стан його здоров`я, - на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; наявність тісних соціальних зв`язків, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Частиною 1 ст.122 КК України передбачено декілька альтернативних видів покарання. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, положення ст.61 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі.
Враховуючи положення ст.75 КК України, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, спосіб життя обвинуваченого, тісні соціальні зв`язки та позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, конкретні обставини справи, а також інші дані, що характеризують особу винного, думку потерпілого, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробовуванням, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 5048 гривень 99 копійок, та моральної шкоди в розмірі 500000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди зазначено, що внаслідок скоєного злочину порушився його нормальний спосіб життя, він був вимушений проходити стаціонарне лікування у трьох лікарнях, щоб відновити свій стан здоров`я, який до кінця не відновився, постійний уклад життя був змінений не за його бажанням. Крім того, його робота вимагає наявності чіткого зору, щоб мати можливість проводити операції.
В судовому засіданні потерпілий та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити, обвинувачений - заперечував проти задоволення позову в частині моральної та матеріальної шкоди.
Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.
Згідно з ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із:
1) витрат на правову допомогу;
2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;
3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;
4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що витрати потерпілого, пов`язані із залученням експерта в сумі 5048 гривень 99 копійок не є матеріальною шкодою в розумінні вимог закону, тому в цій частині позову необхідно відмовити.
Разом з тим, відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта (висновок №11-11-20 від 18.11.2020 року) в сумі 5048 гривень 99 копійок.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині моральної шкоди суд виходить з наступного.
На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода, серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням іншим обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи стан здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , його пояснення, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також майновий стан обвинуваченого, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково.
Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 2248 гривень 40 копійок за проведення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0002222 (висновок №042-1332-2019 від 11.09.2019 року). Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Матеріали кримінального провадження №0002222 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/272/20.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 завдану йому моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, а також процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 5048 (п`ять тисяч сорок вісім) гривень 99 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи в сумі 2248 (дві тисячі двісті сорок вісім) гривень 40 копійок.
Речові докази: оптичний диск DVD+R VS 4.7 GB/120min(16x), без напису, що містить інформацію, а саме один відеозапис, який знаходиться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику, а також направити для відома потерпілому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1