Справа № 522/3250/17
Провадження № 1-кп/947/286/22
УХВАЛА
05.08.2022 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному проваджені №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Октємберян Вірменія, громадянка України, офіційно не працевлаштована, з середньою освітою, не заміжня, в силу ст.89 КК України не має судимості, зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянка України, офіційно не працевлаштована, не заміжня, з неповною середньою освітою, в силу ст.89 вважається такою, що не має судимості, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_8 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся із письмовими клопотаннями щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мотивуючи свою позицію наступним.
Так, прокурор вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які у теперішній час не зменшились, продовжують існувати і через суспільний інтерес виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачені покарання у виді довічного позбавлення волі, що підтверджується показами допитаних потерпілих і письмових доказів, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, чиї покази мають істотне значення для обвинувачення з огляду оспорювання обвинувачення, вчинити нові кримінальні правопорушення, з огляду на важкість висунутого їм обвинувачення і кількість епізодів, а також здійснити спробу переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, виходячи з підсумкового покарання, яке може бути до них застосоване у випадку доведеності висунутого обвинувачення. Крім того, в обґрунтування ризиків прокурор зазначив, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мають офіційного джерела прибутку, існували на гроші, здобуті злочинним шляхом.

Захисники адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_12 заперечили проти продовження строків тримання під вартою обвинувачених, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, які з часом втратили вагомість. Адвокати вважають, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надто довго, майже 6 років, тримаються під варто без обвинувального вироку суду. Захисники зазначили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цьому ж провадженні перебували під домашнім арештом біля місяця і умови цього запобіжного заходу не порушували.
Додатково захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки вона має мати похилого віку, яка має невиліковні захворювання і потребує догляду.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисника і додатково пояснила, що перебуваючи під вартою, вона втратила батька, який помер, боїться, що втрате і свою матір. Вважає, що потерпілий ОСОБА_14 обмовив її.

Захисник ОСОБА_12 додатково зазначив, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у Тарутинському районі Одеської області, мала легітимне джерело доходів, якого в умовах ізоляції позбавлена. Адвокат також просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки інші обвинувачені звільнені з під варти, не порушують процесуальних обов`язків.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала позицію захисника.

Інші обвинувачені та їх захисники у вирішені порушеного питання поклалися на розсуд суду.
Прокурор заперечив проти зміни запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки саме тримання під вартою через превентивні властивості перешкоджає реалізації наявних ризиків.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про те, що незважаючи на тривалість перебування кримінального провадження в різних судах України і остаточно в Київському районному суді м.Одеси, на даній стадії процесу необхідно продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строки дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.132 КПК України прокурором доведено та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, зібрані певні докази, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які судом в повному обсязі не досліджені.
Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у випадку доведеності їх вини:

можуть здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають офіційного джерела прибутку, оспорюють обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення;

можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, яких ще не допитано, не відшкодували потерпілим заподіяну шкоду та за відсутністю інших обставин, які б свідчили про негативну оцінку обвинуваченими дій, що їм інкримінують, відсутність будь-якого каяття;

можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на висунутий їм обсяг обвинувачення, кількість епізодів.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особи обвинувачених, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів на даний час не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України».
З рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії", вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення Суду від 26 січня 1993 року справу "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Суд сприймає відомості, що свідчать на користь обвинувачених, але вони не є вирішальними для зміни запобіжного заходу на менш суворий вид через суспільний інтерес у триманні обвинувачених в ізоляції від суспільства.

Застава щодо обвинувачених відповідно до ст.183 КПК України не обирається.

Тому, в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 04.10.2022.
Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 04.10.2022.
Відмовити в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо кожної обвинуваченої відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_2

ОСОБА_1