Справа № 627/337/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2022смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в смт Краснокутськ кримінальне провадження №0000016 від 22.06.2022за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городнє Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, військовозобов`яза ного, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою, в ніч на 18.06.2022 року, близько 00:30 год, маючи умисел на незаконне проникнення до іншого володіння особи раніше йому знайомого ОСОБА_5 , який тимчасово проживає у вагончику охоронця, що розташований неподалік вул. Центральна с. Городнє Богодухівського району Харківської області на території ставка №3, де здійснює охорону прилеглої території, цілеспрямовано прибули за вказаною адресою з підстав конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який мав місце напередодні.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спочатку піднявся разом з невстановленою особою по металевим сходам вагончика охоронника, де, як на їх думку, повинен був знаходитися охоронник, з яким напередодні виник конфлікт, почали стукати руками по дверям вагончика, вимагаючи щоб їх відчинили. Надалі ОСОБА_4 та невстановлена особа, оцінивши ситуацію, що склалася у зв`язку з тим, що двері їм ніхто добровільно не відчинив та не дозволив увійти до іншого володіння особи (вагончику), бажаючи досягти протиправного результату, спрямованого на порушення недоторканості житла, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, діючи всупереч ст.30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину право на недоторканість житла, протиправно, тобто без згоди ОСОБА_5 , невстановлена особа руками смикав за ручку дверей, чим своїми діями пошкодив запираючий пристрій на дверях, після чого вказані особи відчинили двері та через дверний отвір здійснили незаконне проникнення в середину житлового металевого вагончика охоронця.
В подальшому ОСОБА_4 та невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні вказаного вагончика, не маючи правових підстав до проникнення до іншого володіння потерпілого ОСОБА_5 , стали провокувати сварку з підстав раніше виниклих неприязних відносин з останнім.
Отже, ОСОБА_4 та невстановлена особа у зазначений вище період часу, виконали усі дії, які вважали за необхідне, для незаконного проникнення до іншого володіння особи.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні проступку за ч. 1 ст. 162 КК України визнав повністю, фактичні обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що вибачився перед потерпілим, не заперечував, що вчинив кримінальне правопорушення, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить суд покарати обвинуваченого суворо.

Враховуючи повне визнання ним своєї вини, а також те, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги той факт, що обвинувачений відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України, вину у скоєному визнає, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - проступку доказана повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття в судовому засіданні, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, критичній оцінці своєї поведінки та усвідомленні негативних наслідків, що настали, про що він особисто зазначив у судовому засіданні.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст.67 КК України є вчинення проступку в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується формально.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття), наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (що підтверджує і сам обвинувачений), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, але просить суд суворо покарати останнього, враховуючи той факт, що обвинувачений не працює та до нього не можуть бути застосовані покарання передбачені санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу чи виправних робіт, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралась.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Речові докази відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 1 /один/ рік, якщо останній протягом іспитового строку не скоїть новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1