Справа №379/829/21. Провадження №11-кп/824/1889/2022. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 309, ст. ст. 75, 76 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

30 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 16 вересня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0000129, внесеному до ЄРДР 23.07.2021 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у с. Лісовичі Таращанського району Київської області, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше несудимого,

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, прокурор Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить: поновити зазначений в ухвалі Київського апеляційного суду від 02.11.2021 р. строк для усунення недоліків апеляційної скарги від 13.10.2021 р.; вирок Таращанського районного суду Київської області від 16.09.2021 року щодо ОСОБА_7 - скасувати; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд, призначивши ОСОБА_7 , який є інвалідом другої групи, покарання у виді обмеження волі, порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України та застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не оскаржений.

В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури, зміною провайдерів мережі Інтернет, віддаленістю міста Тараща від районного центру - міста Біла Церква, постійними перебоями в роботі електронної пошти, здійсненням документообігу між окружною прокуратурою та її відділами, в паперовому виді станом на 05.01.2022 р. зазначену ухвалу не отримував. Вказує, що про наявність такої ухвали йому було відомо 05.01.2022 р. після ознайомлення зі змістом ухвали Київського апеляційного суду від 24.12.2021 р., яка надійшла до державного реєстру судових рішень, отже вважає, що днем отримання ним копії ухвали Київського апеляційного суду від 02.11.2021 р. є 05.01.2022 р., а строк для усунення недоліків апеляційної скарги підлягає поновленню.

Позиції учасників судового провадження

В судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_7 , який був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останнього.

Як зазначено у п. 66 справи Європейського суду з прав людини "Смірнова проти України" розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (Frydlender v. France, N 30979/96, параграф 43, ECHR 2000-VII). Крім того, відповідно до п. 69 даної справи обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи (Mitchell and Holloway v. the United Kingdom, no. 44808/98, параграф 56, рішення від 17 грудня 2002 року).

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши доводи прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу; провівши судові дебати, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, прокурором у поданій апеляційній скарзі не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. У зв`язку із цим вирок у наведеній вище частині колегією суддів не перевірявся.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, зокрема, в частині призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів з ними погоджується частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як убачається зі змісту вироку, вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального проступку; ставлення обвинуваченого до скоєного, що полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що за матеріалами кримінального провадження він офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; згідно висновку судово-психіатричного експерта № 555 від 09.09.2021 на момент скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено; за своїм психічним станом на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, за місцем проживання компрометуючі дані щодо обвинуваченого у органів місцевого самоврядування відсутні; не є депутатом, учасник бойових дій, інвалід другої групи внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини довічно, одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, - щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді обмеження волі, а також вважав можливим застосувати положення ст. 75 КК України до такого покарання.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є інвалідом другої групи внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини довічно /а.с. 73/.

Отже, призначаючи ОСОБА_7 основне покарання у виді обмеження волі, залишив поза увагою вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Колегія суддів враховує, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 р. у справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21), Велика Палата дійшла висновку, що призначення апеляційним судом реального покарання у більш м`якшому виді замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є ані "застосуванням більш суворого покарання" в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ані "неправильним звільненням від відбування покарання" в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України" іншим погіршенням становища обвинуваченого" в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог з огляду на приписи ст. 420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Велика Палата дійшла висновку, що в разі прийняття такого рішення апеляційним судом, воно приймається у формі ухвали.

З урахуванням викладеної правової позиції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, а вважає, необхідним в цій частині вирок суду змінити та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке в силу вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особливості й обставини його вчинення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працевлаштований, його відношення до вчиненого, зокрема, щире каяття, за відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів доходить висновку про пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним кримінальний проступок з 1 (одного) року обмеження волі із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України на штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, оскільки саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 16 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ст. ст. 75, 76 КК України, з м і н и т и в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України з 1 (одного) року обмеження волі із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України на штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 з ю б і н ОСОБА_13 . М и к о л ю ОСОБА_14 Ш р о л ь