КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2021, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Поліське Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі,
ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі,
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що 15.05.2020 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Києві та маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, близько 17 год. 30 хв., проникли до кв. АДРЕСА_4 .
Перебуваючи біля входу до вказаної квартири, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрила вхідні двері, за попередньою змовою групою осіб, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, зайшовши до квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 та сказав, щоб остання знімала з себе сережки. Після того, як остання відмовилася робити вказані дії, він із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, однією рукою прижав її до стіни у коридорі квартири, а іншою рукою зняв з неї сережку, а ОСОБА_9 в той час підійшов до ОСОБА_10 та допоміг її утримувати, щоб остання не чинила опір, а ОСОБА_6 в той час знімав другу сережку з потерпілої.
Заволодівши сережками з жовтого золота, з «англійською застібкою», вагою 3 грами, 585 проби, у формі «листочка», без вставок та пошкоджень вартістю 2 794 грн. 50 коп., належними ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Захисник ОСОБА_7 подала в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неповноту судового розгляду. Зокрема зазначає, що суд безпідставно послався у вироку як на докази винуватості:
на показання потерпілої ОСОБА_10 , адже під час судового розгляду потерпіла не впізнала ОСОБА_6 і ОСОБА_9 як осіб, які пограбували її 15.05.2020 у квартирі АДРЕСА_4 ;
на показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні не допитувався та показань суду не давав;
на висновок експерта від 27.05.2020 № 2282/20 за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, який є недопустимим доказом, оскільки проведений на підставі фотознімку сережок, який отримано та долучено до кримінального провадження у непроцесуальний спосіб, без проведення будь-яких процесуальних дій та складання процесуальних документів;
на протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 , який є недопустимим доказом, оскільки вказаний свідок в судовому засіданні не допитувався та показання суду не надав;
на показання обвинуваченого, який під час допиту в суді першої інстанції заперечував свою причетність до вчинення злочину.
Будь-яких об`єктивних даних, як наприклад висновки дактилоскопічної експертизи, які б підтверджували факт проникнення обвинувачених до помешкання потерпілих, суду не надано.
Поза увагою суду залишилось істотне порушення вимог ч.4 ст.291 КПК України, яке полягало у тому, що обвинуваченому ОСОБА_6 було вручено реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002144 від 08.04.2020, тоді як обвинувачення йому висунуте у кримінальному провадженні № 0002721 від 15.05.2020.
Захисник ОСОБА_8 подав в інтересах ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості. Зокрема зазначає, що суд безпідставно послався у вироку як на докази винуватості:
на протокол огляду місця події від 15.05.2020, який по суті є протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_9 , а тому є недопустимим доказом;
на протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 , який є недопустимим доказом, оскільки вказаний свідок в судовому засіданні не допитувався та показання суду не надав, а сам факт пред`явлення свідку для впізнання фотознімків, тоді як обидва обвинувачені на час вчинення слідчої дії були затримані на підставі ст.208 КПК України, свідчить про її незаконність та намір слідчого уникнути участі у ній сторони захисту;
на показаннях потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні, які були суперечливими та непослідовними, суперечать результатам слідчого експерименту з її участю та не доводять участь обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину;
на висновок експерта від 27.05.2020 № 2282/20 за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, який є недопустимим доказом, оскільки проведений на підставі фотознімку сережки, джерело походження якого не відоме, на підставі якого неможливо встановити матеріал, з якого виготовлено сережку, та її вагу;
При цьому ніяких сережок у ОСОБА_6 і ОСОБА_9 після їхнього затримання вилучено не було, жоден з обвинувачених не зміг пояснити як розпорядився викраденим майном, що дає підстави вважати, що висновки суду про доведеність винуватості не ґрунтуються на доказах.
Заява ОСОБА_10 про вчинення злочину та рапорт інспектора патрульної служби, на які суд послався у вироку, не мають ніякого доказового значення.
Також захисник зазначає, що судом безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту про допит слідчого та свідків обвинувачення, від яких прокурор відмовився.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 про проведення судових засідань повідомлявся належним чином шляхом відправлення судових викликів поштовим зв`язком до місця його проживання, направлення смс-повідомлень на вказаний ним у апеляційній скарзі номер телефону та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.
Однак ОСОБА_9 до апеляційного суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про бажання брати участь в апеляційному розгляді та наявність причин для його відкладення не подав.
Також ОСОБА_9 не усунув недоліки своєї апеляційної скарги, у зв`язку з чим її було повернуто обвинуваченому.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.
Відповідно до ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
З огляду на те, що апеляційним судом було вжито вичерпних заходів до забезпечення явки обвинуваченого ОСОБА_9 в судові засідання апеляційного суду, а його участь у апеляційному розгляді цього кримінального провадження не є обов`язковою, колегія суддів визнала за можливе проведення апеляційного розгляду без його участі.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами своїх прав та свобод, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у висунутому їм обвинуваченні ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах показаннях обвинувачених, показаннях потерпілої ОСОБА_10 , протоколі заяви потерпілої ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 15.05.2020, рапорті інспектора патрульної поліції від 15.05.2020, протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , протоколі огляду місця події від 15.05.2020, протоколі пред`явлення свідку ОСОБА_12 особи для впізнання за фотознімками, висновку товарознавчої експертизи № 2282/20 від 27.05.2020.
В судовому засіданні суду першої інстанції 22.10.2021 обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_9 свою вину у висунутому їм обвинуваченні визнали повністю та підтвердили факт вчинення злочину за вказаних в обвинуваченні обставин.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції 19.08.2020 показала суд про обставини заволодіння її майном золотими сережками за місцем її проживання у квартирі АДРЕСА_4 . Злочин було скоєно 15.05.2020 двома незнайомими їй чоловіками. При цьому потерпіла зазначила, що не запам`ятала зовнішність чоловіків та не може достеменно стверджувати, що впізнає ОСОБА_6 і ОСОБА_9 як осіб, які проникли до її квартири та заволоділи її майном. Повідомлені потерпілою обставини відкритого викрадення її майна із застуванням насильства відповідають обставинам злочину, викладеним у висунутому ОСОБА_6 і ОСОБА_9 обвинуваченні та визнаному судом доведеними.
Також зміст показань потерпілої узгоджується із змістом її заяви про вчинення злочину, яка міститься у протоколі від 15.05.2020 (т.1 а.с. 52), та результатами слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.с. 90-94), в ході якого вона на місці події відтворила конкретні обставини та обстановку вчиненого щодо неї злочину.
За результатами огляду місця події, проведеного 15.05.2020 з 22. год 35 хв. по 22 год. 48 хв. на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, у протоколі цієї слідчої дії (т.1 а.с. 60-62) зафіксовано обстановку у квартирі АДРЕСА_4 , та під`їзді вказаного будинку. Також у протоколі зазначено про присутність на місці події власниці квартири ОСОБА_10 і підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 .
Як вбачається з рапорту поліцейського полку УП УПП у м. Києві ОСОБА_13 (т.1 а.с.53), ОСОБА_9 фактично був затриманий за підозрою у вчиненні злочину біля під`їзду сторонніми громадянами, які відреагували на крик потерпілої та затримали його до прибуття поліції, а інший учасник події втік у невідомому напрямку.
Як вбачається з протоколів затримання за підозрою у вчиненні злочину (т.1 а.с.80-83, 84-87), ОСОБА_9 і ОСОБА_6 16.05.2020 в 00 год. 39 хв. та 00 год. 49 хв. відповідно були затримані за підозрою у вчиненні відкритого заволодіння належними ОСОБА_10 золотими сережками на підставі положень ст.208 КПК України.
Наведене дає підстави вважати, що показання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_9 та показання потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення узгоджуються між собою та іншими фактичними даними, які містяться у матеріалах кримінального провадження, і, зокрема, з даними рапорту поліцейського і протоколу огляду місця події щодо затримання ОСОБА_9 на місці події безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення.
Та обставина, що потерпіла ОСОБА_10 під час судового розгляду не впізнала ОСОБА_6 і ОСОБА_9 як осіб, які її пограбували, не ставить під сумнів причетність ОСОБА_6 і ОСОБА_9 до вчинення цих дій, адже в суді першої інстанції вони підтвердили свою участь у вчиненні цього злочину, а сама потерпіла пояснила, що не змогла розглядіти та запам`ятати нападників внаслідок стресової ситуації та свого похилого віку.
Доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події в частині фіксації присутності там ОСОБА_9 колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки положення ст.237 КПК України надають слідчому право залучати для участі в огляді потерпілого, підозрюваного, захисника та інших осіб, які підлягають занесенню до протоколу. ОСОБА_9 вказаний у протоколі як учасник слідчої дії та цей факт підтверджено його підписом.
Доводи сторони захисту про недопустимість рапорту поліцейського полку УП УПП у м. Києві ОСОБА_13 як доказу є безпідставними, оскільки вказаний документ не може не враховуватись для з`ясування обставин місця та часу фактичного затримання ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні злочину та необхідний для виконання вимог ст.209 КПК України щодо встановлення моменту затримання підозрюваного.
Вказані вище докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у висунутому обвинуваченні, та дають колегії суддів підстави вважати, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (грабіж).
При цьому судовий розгляд проведено з достатньою повнотою та судом здійснено вичерпних заходів до забезпечення явки свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_14 в судові засідання як шляхом здійснення викликів, так і шляхом застосування приводів у судові засідання.
Проте забезпечити явку свідків до суду не вдалось, у зв`язку з чим суд, з рахуванням позиції прокурора, який відмовився від їхнього допиту, правильно дійшов висновку про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.
Доводи апеляційних скарг про неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Колегія суддів погоджується з доводами захисників про те, що викладені у протоколі огляду місця події від 15.05.2020 пояснення учасників слідчої дії ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 щодо обставин вчинення злочину не мають доказового значення, оскільки за своєю правовою природу вони є показаннями та відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати ними свої рішення, якщо безпосередньо не сприймав їх під час судового засідання або допит не було проведено слідчим суддею під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК України.
Також колегія суддів погоджується з доводами захисників про те, що протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки, на думку колегії суддів, сторона обвинувачення не довела доцільність пред`явлення для впізнання фотознімків ОСОБА_6 і ОСОБА_9 за умови, що на час проведення слідчої дії обидва обвинувачені були затримані та перебували під контролем органу досудового розслідування, а сама свідок ОСОБА_12 , не зважаючи на вжиті судом заходи, в судове засідання не з`явилась, результати впізнання не підтвердила та показання суду не надала.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, посилання суду у вироку на вказані докази не призвело до невідповідності висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину фактичним обставинам та не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення, оскільки інші досліджені судом докази, аналіз яким вже надано колегією суддів, в повній мірі доводять висунуте їм обвинувачення.
Щодо доводів захисників про те, що органом досудового слідства не встановлено належним чином вартість викрадених у потерпілої ОСОБА_10 сережок та недопустимість висновку експерта від 27.05.2020 № 2282/20 за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, колегія суддів вважає, що факт відкритого викрадення ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у потерпілої золотих сережок доводиться показаннями потерпілої, яка вона дала в судовому засіданні, результатами слідчого експерименту з її участю та не заперечувались самими обвинуваченим, які в судовому засіданні підтвердили фактичні обставини інкримінованого їм злочину.
З огляду на те, що обвинувачені довели свій злочинний умисел до кінця та змогли розпорядитись викраденим майном у спосіб, про який вони не повідомили ні суд, ні орган досудового слідства, виявити та провести товарознавчу експертизу предмету злочину не видалось можливим.
Відповідно до існуючої судової практики, у разі коли неможливо документально чи в будь-який інший спосіб встановити усі характеристики та вартість предметів злочину, у таких випадках суди враховують показання потерпілих осіб з цього приводу.
При цьому встановлення точної вартості майна має юридичне значення лише у тих випадках, коли від цього залежить кваліфікація діяння.
У даному випадку вартість викрадених у потерпілої ОСОБА_10 сережок не має значення для кваліфікації, а тому відсутність достовірних даних про характеристики та вартість предмету злочину не ставить під сумнів правильність висунутого обвинувачення та не дає суду підстав зробити висновок про відсутність (недоведеність) події злочину або складу злочину в діях ОСОБА_6 і ОСОБА_9 .
Отже підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що вирок слід скасувати з тих підстав, що номер кримінального провадження у обвинувальному акті відрізняється від номеру кримінального провадження у реєстрі матеріалів досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки вказаний недолік реєстру міг перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення та не є таким істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, яке відповідно до положень ст.412 КПК тягне за собою скасування вироку.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судовий розгляд судом першої інстанції проведений з достатньою об`єктивністю, повнотою та неупередженістю, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку за апеляційними скаргами захисників відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2021 щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3