Справа № 504/847/22
Номер провадження 1-кп/504/595/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ;

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду в смт. Доброслав угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000143 від 12.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має середню технічну освіту, одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді старшого радіотелефоніста - гранатометника відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді старшого радіотелефоніста - гранатометника відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, не пізніше 03.08.2017 о 08 год. 00 хв., не з`явився вчасно з відрядження на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 09 год. 00 хв. 12.04.2022, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом нез`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, до суду надійшла угода про визнання винуватості, що укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 від 12.04.2022 року, за якою між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Угода укладена з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 беззастережно визнає обвинувачення за ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням положень ст. 75 КК України, обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав, надав показання з приводу вчиненого кримінального правопорушення, просив затвердити угоду про визнання винуватості, вказав що до укладення угоди його не змушували, наслідки укладення та затвердження угоди розуміє, процесуальні права, щодо можливості розгляду обвинувального акту у повному обсязі йому відомі.

Суд, у відповідності до ч.1 ст.473 КПК України та ч.5 ст.474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому його права та наслідки укладання та затвердження угоди, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Угоду про визнання винуватості просили затвердити прокурор та захисник обвинуваченого.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_5 , обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні угоду про визнання винуватості слід затвердити, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та обвинуваченим за участі захисника, може бути укладено угоду про визнання винуватості.

Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить інтересам суспільства, не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз.

Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку на 1 рік, з покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, що також узгоджено угодою про визнання винуватості.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Враховуючи наведене, на підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 370-374, 473 - 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 від 12.04.2022.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення: - обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5, 7. ст.474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; - прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1