ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1234/22 Справа № 182/2887/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_5
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Покров, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року клопотання прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 23 вересня 2022 року, з визначенням застави - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 520 000 гривень.
В задоволенні клопотання сторони захисту відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме протоколом допиту свідка; протоколом про результати НСРД; протоколом контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та висновком експерта « СЕ-19/104-22/13804-НЗПРАП від 08.06.2022 року.
Судом встановлено, що провадженні судів перебувають два кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 за фактом збуту наркотичних засобів. Під час досудового розслідування кримінального провадження під час прослуховування телефонних розмов ОСОБА_7 з вересня 2021 року по січень 2022 року встановлено, що він в складі організованої групи незаконно збуває психотропну речовину в м. Покров, під час оперативної закупки в травні 2022 року задокументовано факт незаконного збуту психотропних речовин ОСОБА_7 . Це все підтверджує те, що ОСОБА_7 тривалий час регулярно вчинює злочини, заробляючи цим на життя, оскільки він не працює.
До того ж, ОСОБА_7 не має будь яких соціальних чинників, які б стримували його у місті Покров Дніпропетровської області, місце його роботи або навчання не встановлені, останній періодично виїздить до міста Дніпро, де мешкає без реєстрації, що дає підстави вважати, що він може виїхати з місця свого проживання, з метою ухилення від слідства та суду, а також з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та унеможливлення реалізації заходів забезпечення кримінального провадження, виконання з останнім необхідних слідчих дій, реалізації прийнятих в ході досудового розслідування рішень та виконання вироку суду в подальшому.
Як вважає слідчий суддя, наведене вказує на те, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України того, що ОСОБА_7 буде продовжувати свою злочинну діяльність і вчинить інше кримінальне правопорушення пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин.
Крім цього, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 збув психотропну речовину закупнику, з яким він особисто знайомий, ця особа входила в коло його спілкування. Закупник є основним свідком у кримінальному провадженні і знаючи його ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідка, як на наркозалежну особу з метою зміни свідчень, тобто, існує обґрунтований ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 буде незаконно впливати на свідка з метою уникнення покарання за вчинений злочин.
Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а запобігти цим ризикам може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також слідчий суддя визнав за необхідне визначити розмір застави, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а саме 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 520 000 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 23 вересня 2022 року.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчим суддею не враховані докази та пояснення, які були надані ОСОБА_7 та його захисником, а також неналежно досліджені докази, надані прокурором.
Вказує, що у протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 07 вересня 2021 року не вказано серію та номер паспорта (або інші реквізити документу), на підставі якого було ідентифіковано даного свідка, прокурором не уточнено, чи вказана адреса є місцем реєстрації та/або місцем мешкання ОСОБА_8 , прокурором допущено помилку в даті народження ОСОБА_8 , що в подальшому ускладнить або унеможливить ідентифікацію даного свідка як особи. З тексту допиту вбачається, що дана особа є наркозалежною, тому, на думку адвоката, будь-які пояснення цієї особи цілком логічно поставити під сумнів, як от у складанні словесного портрету ОСОБА_7 , а всі підписи свідка різняться між собою, що дає підстави ставити під сумнів, коли, ким, за яких умов було ці підписи зроблені.
Зазначає, що прокурором було надано Протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 24 листопада 2021 року, який нібито доводить, що ОСОБА_7 спілкувався з третіми особами щодо здійснення якоїсь незаконної діяльності, але жодних дисків з записами цих розмов надано не було, тому у захисту виникає сумнів щодо належності, допустимості та достовірності даного Протоколу як доказу. До того ж, прокурором не повідомлено про те, чи було здійснено проведення судової лінгвістичної експертизи, чи встановлено експертом, про що йдеться мова у спілкуванні між особами, що відображене в Протоколі від 24 листопада 2021 року.
Також апелянт вважає, що в Протоколі контролю за вчиненням злочину від 26 травня 2022 року містяться розбіжності між тим, де, нібито ОСОБА_7 повідомив, що лишив заборонені речі, та тим, де ці заборонені речі було знайдено в зовсім іншому місці (було нібито повідомлено, що заборонені речі залишені на кути, будинку АДРЕСА_2 , а ці речі знайшли коло будинку АДРЕСА_3 ).
Крім цього, на думку адвоката, вага психотропних речовин, що нібито була продана ОСОБА_7 , відрізняється в Клопотанні про застосування запобіжного заходу від 26 липня 2022 року, в Протоколі контролю за вчиненням злочину від 26 травня 2022 року та у Висновку експерта від 08 червня 2022 року № СЕ - 19/104-22/13804-НЗПРАП.
Зауважує захисник і на те, що ОСОБА_7 з 25 березня 2022 року по 23 травня 2022 року перебував під домашнім арештом, ним виконувались всі вимоги слідчого та суду, до правоохоронних органів з`являвся за першим викликом, у зв`язку з чим апелянт вважає, що до його підзахисного цілком можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що 26.07.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинених організованою групою, яка підтверджується дослідженими доказами, а саме протоколом допиту свідка; протоколом про результати НСРД; протоколом контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та висновком експерта « СЕ-19/104-22/13804-НЗПРАП від 08.06.2022 року. Наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання адвоката на недоведеність провини його підзахисного у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують. Суд зазначив, що суворість покарання та серйозність висунутого щодо заявника обвинувачення дає можливість виправдано вважати, що в даному випадку існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; оскільки в провадженні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебувають кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 за фактом збуту наркотичних засобів, останній, перебуваючи на свободі, може вчинити інші злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних або психотропних засобів; до того ж, по провадженню допитані свідки, які знайомі ОСОБА_7 , що може спонукати його вплинути на свідків з метою зміни ними своїх показань. Тож, для запобігання зазначеним ризикам слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених прокурором у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а доводи захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає такими, що загалом не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , оскільки ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3