Справа № 545/1409/22
Провадження № 1-в/545/385/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області в м. Полтаві клопотання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 21.06.2011 року Київським районним судом м. Полтави за ст. ст. 342 ч.2, 345 ч.2, 70 КК України до 1 року позбавлення волі;

2) 18.11.2013 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 125 ч.2 КК України до 3 місяців 27 днів позбавлення волі,

по даній справі засудженого: 02.06.2017 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 121 ч. 2 КК України до 9 років позбавлення волі. Зараховано в строк тримання під вартою час з 23.12.2016 року по 21.06.2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2018 року в зв`язку зі змінами в ст. 72 ч.5 КК України внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, зарахувати в строк покарання час тримання під вартою з 21.06.2017 по 26.09.2017,

про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В судове засідання представник адміністрації не з`явився, надавши заяву про розгляд подання в його відсутність, проти задоволення заяви заперечував, оскільки засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення.

Від засудженого ОСОБА_5 надійшла заява з проханням розглядати заяву в його відсутність, заяву підтримує в повному обсязі, прохає задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за весь час відбування покарання заохочень не має, не працює, що не є достатнім для застосування до нього умовно-дострокового звільнення та свідчить, що засуджений не став на шлях виправлення.

В судовому засіданні захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 прохала клопотання задовольнити оскільки засуджений немає стягнення а також звернула увагу суду на поганий стан здоров`я засудженого а тому останній залучався до праці з урахуванням такого стану, як зазначено про це в характеристиці.

Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений 02.06.2017 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 121 ч. 2 КК України до 9 років позбавлення волі.

Відповідно до характеристики на засудженого від 17.06.2022 року наданої державною установою «Темнівська виправна колонія (№100)» засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.12.2016 року.

З 24.10.2017 року відбував покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 29.12.2017 року перебував на лікуванні в лікарняному закладі при державній установі «Бучаньській виправній колонії (№85)», де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався, стягнень та заохочень не мав.

З 20.02.2018 року відбував покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 16.11.2020 року утримувався в «Полтавській установі виконання покарань (№23)», де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 01.02.2021 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

До промислової зони установи не працевлаштований, залучається у роботах по благоустрою установи.

За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму тримання не допускає, стягнень та заохочень не має.

Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань.

До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, що обумовлено станом здоров`я.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Питання щодо можливого застосування ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України було розглянуто комісією установи 27.03.2019 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання про застосування зміни умов тримання відповідно ст. 82 КК України було розглянуто 15.10.2020 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто 30.03.2022 року, комісією установи було відмовлено у застосуванні даної статті, як особі яка не довела свого виправлення.

Згідно цієї ж характеристики засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно статті 81 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, однак засуджений за весь час відбування покарання заохочень не має, характеризувався посередньо, комісіями установи за місцем відбування покарання відмовлено засудженому у застосуванні ст. ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 100, 101 КВК України, як особі яка не стала та не довела своє виправлення.

Таким чином, перевіривши доводи викладені в клопотанні засудженого, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що за весь час відбування покарання засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України.

З наведеного убачається, що на даний час засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення та не довів своє виправлення та відновлення в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства та готовності до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 537 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1