Справа № 694/1300/22 Провадження №1-кп/694/161/22
В и р о к
Іменем України
13.09.2022 року м.Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської областіу складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, громадянина України, українця, неодруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
ОСОБА_4 25.07.2022 року близько 22:30 год., зайшовши через незачинену хвіртку пройшов до будинковолодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно, протиправно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав в порушення статті 30 Конституції України, яка гарантує право на недоторканість житла, шляхом відкриття ключем замку вхідних дверей, з метою ночівлі проник в середину приміщення житлового будинку, де незаконно, протиправно, умисно, перебував до 26.07.2022 року, тим самим порушив конституційне право недоторканості житла потерпілої ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні беззаперечно визнав себе винним у скоєні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162КК України, щиро розкаявся, пояснив суду про обставини вчиненого ним кримінального проступку, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, зазначивши, що дійсно 25 липня 2022 року в нічний час через незачинену хвіртку він пройшов до будинкупотерпілої, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де відкрив ключем двері, щоб переночувати, проник в середину будинку, де перебував до наступного дня.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального проступку, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального проступку, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведених кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються речових доказів та особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченогоОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не засуджений згідно вимоги УІП в Черкаській області від 27.07.2022 року, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває відповідно до довідки від 28.07.2022 року № 212 виданої Звенигородською БЛІЛ поліклінічне відділення, як вбачається з повідомлення Звенигородської КНП « Звенигородська БЛІЛ» поліклінічне відділення від 28.07.2022 року № 185, ОСОБА_4 на диспансерному (наркологічному обліку) не перебуває.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєння кримінального правопорушення, яке, є кримінальним проступком, наслідки вчиненого кримінального проступку, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального проступку, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді штрафу, у розмірі передбаченому санкцією статті, заборон для призначення якого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу у вищевказаному розмірі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речовий доказ - металевий двірний ключ з двома металевими кільцями та металевою підвіскою з написом передана на зберігання під розписку власниці ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим останній.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1