Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5050/22
Провадження №1-кп/523/1252/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

31.05.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000294 від 27.03.2022р. щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину 2012 року народження, яка є інвалідом, працюючого водієм ТОВ «Агроторг», зареєстрованого: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 119 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2022р., приблизно о 15год. 00хв., ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 заїхали та припарковали свої вантажівки на території ТОВ «Делівері», розташованої по вул. Чорноморського Козацтва,80 в м. Одесі, де також перебували керуючий складами ТОВ «Делівері» - ОСОБА_8 та охоронець цього Товариства ОСОБА_9 , якого було запрошено до столу вечеряти. В подальшому, в той же день, увечері, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли у ОСОБА_10 в ході словесного конфлікту із ОСОБА_9 , він не стримавши емоцій, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті потерпілого від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити, не маючи умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наніс йому два удари рукою по голові з лівого боку, від чого, ОСОБА_9 зробивши крок назад та втративши рівновагу, впав на ґрунтове покриття і став втрачати свідомість. В результаті протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садно в лобовій ділянці зліва, синець верхньої повіки лівого ока та в ділянці зовнішнього кута його, синець лівої скроневої ділянки, крововилив під слизову оболонку верхньої губи зліва в проекції від 2-го до 7-го зубів, крововилив в товщу лівого скроневого м`язу, крововилив в потиличній ділянці справа на рівні потиличного бугра, крововилив під тверду мозкову оболонку по випуклій поверхні в проекції лівої півкулі мозку з зональним переходом в ділянку полюса правої лобової частки, крововилив під м`яку мозкову оболонку в ділянці полюса лівої лобової частки з переходом на випуклі поверхні лівої лобової та скроневої часток, крововилив під м`яку мозкову оболонку мозочка по випуклій поверхні, які складаюсь собою комплекс закритою черепно-мозкової травми, що ускладнилася дислокацією та набряком-набуханням головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 . Зазначена черепно-мозкова травма знаходиться у прямому-причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 ; Враховуючи наявність контактних ушкоджень у вигляді крововиливу в товщі лівого скроневого м`яза та крововиливу в м`які тканини потиличної ділянки справа, а також субдуральний крововилив в проекції випуклої поверхні лівої бокової, скроневої, тім`яної та неповної частини потилочної часток, субарахноїдальний крововилив по випуклій поверхні мозочка та вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в ділянці полюса лівої лобової частки з переходом на випуклі поверхні лівої лобової та скроневої часток, даними КТ дослідження, черепно-мозкова травма утворитися внаслідок падіння, з попереднім наданням йому прискорення. Тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяними ОСОБА_10 ударів в ділянку голови ОСОБА_9 , а результатом падіння останнього та удару головою об тверду поверхню, чого ОСОБА_10 хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.
В судовому засіданні, ОСОБА_10 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпіла та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини проваджень у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин проваджень, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.1 ст.119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

При призначенні покарання ОСОБА_10 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_10 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, офіційно працюючого водієм в Товаристві, де характеризується виключно позитивно, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, яка є інвалідом, маючого постійне місце реєстрації.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, бажання обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєного злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_10 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, офіційно працюючий водієм в Товаристві, де характеризується виключно позитивно, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, яка є інвалідом, маючий постійне місце реєстрації, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, бажання обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєного злочину, приймаючи до уваги думку потерпілої ОСОБА_4 , яка просить призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ст.119 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки визнаний обвинуваченим в повному обсязі та підтверджується матеріалами кримінального провадження. Так, в обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди, слід звернути увагу, що внаслідок скоєного злочину, позивачу спричиненні емоційний та психологічний стрес, спричинені душевний біль та страждання, які пережити потерпілою внаслідок смерті батька.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті скоєння кримінального правопорушення до ОСОБА_6 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 100000грн.

Речові докази: куртку, кофту, штани, футболку, труси, черевики, шкарпетки - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно,

суддя ОСОБА_1