ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7313/21 Номер провадження 11-кп/814/1644/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, одруженому, непрацюючому, засудженому вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 29 січня 2019 року за ч.2 ст.185, ст.395, ч.1 та ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 29 січня 2019 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
За змістом апеляційної скарги засуджений просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки він відбув більше 2/3 строку призначеного йому покарання, має заохочення, підтримує соціальні зв`язки з рідними та отримав спеціальність токаря.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для звільнення його від відбування покарання умовно-достроково є непереконливими.
Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 29 січня 2019 року засуджений за ч.2 ст.185, ст.395, ч.1 та ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Під час відбування покарання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 характеризувався посередньо.
Перебуваючи з 19 лютого 2019 року у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений хоча і отримав заохочення, водночас до нього застосовано п`ять стягнень за порушення режиму відбування покарання.
При цьому, ОСОБА_7 характеризується негативно, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, участь в організації та проведенні виховних заходів, а також у роботі самодіяльних організацій установи не приймає.
Також колегія суддів враховує, що комісія виправної колонії відмовила засудженому у застосуванні положень ст.81 та ст.82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
З урахуванням наведеного, сам по собі факт працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на виробництві не свідчить про доведеність ним свого виправлення, оскільки відсутні підстави стверджувати про наявність стабільного процесу позитивних змін, які відбуваються в його особистості та свідчать про готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Висновок суду про не досягнення засудженим такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів, ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.
Отже, відсутні підстави стверджувати про доведення ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та можливості його звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що згідно з довідкою першого заступника начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_8 від 31 серпня 2022 року, ОСОБА_7 звільнений з установи по відбуттю строку покарання.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4