Справа №579/435/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1055/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.05.2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, не заміжньої, з професійно-технічною освітою, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.05.2022 року, змінити та призначити їй покарання не пов`язане з умовами тримання в ізоляції.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року позбавлення волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 514,86 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачена зазначала, що фактичних обставин справи, доведеності її вини та правильності правової кваліфікації її дій вона не оскаржує, однак призначене судом першої інстанції покарання у виді 1 року позбавлення волі вважає суворим. Обвинувачена стверджувала, що вину свою визнала, щиро розкаялась, виховує з донькою, 2004 року народження, трьох малолітніх онуків 2019, 2020 та 2021 років народження, зазначала, що з представником потерпілої примирилась, претензій до неї він немає. Враховуючи викладене, а також слабкий стан здоров`я, обвинувачена просила не позбавляти її волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.04.2022 року близько 15.45 год ОСОБА_7 , перебуваючи на ігровому майданчику будинку АДРЕСА_2 , на столі, виявила залишений без нагляду малолітньою потерпілою ОСОБА_8 смартфон Techno Spark моделі 8p об`ємом пам`яті 4/64Gb з захисним склом StatusSkin №2 в силіконовому прозорому чохлі Manchester Citi, після чого у неї виник умисел на крадіжку вказаного майна.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізуючи злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю поруч сторонніх осіб та власника майна, у період воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, строк якого згідно Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022 продовжено з 05 години 30 хвилини 25.04.2022 строком на 30 діб, шляхом вільного доступ зі столу розташованого на ігровому майданчику у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , вчинила крадіжку смартфону Techno Spark моделі 8p об`ємом пам`яті 4/64Gb з захисним склом StatusSkin №2 в силіконовому прозорому чохлі Manchester Citi, належного малолітній потерпілій ОСОБА_8 . Після вчиненої крадіжки ОСОБА_7 залишила місце злочину разом з викраденим майном, яким розпорядилися на власний розсуд.

Про дату, час і місце слухання справи обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена, про що свідчить розписка про вручення їй поштового відправлення, однак в судове засідання не з`явилась та клопотань про його відкладення на іншу дату не подала.

Враховуючи викладене, а також те, що вирок суду оскаржений лише обвинуваченою, яка просила пом`якшити призначене їй судом першої інстанції покарання, тобто про погіршення становища обвинуваченої в даному випадку питання не ставиться, з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе провести слухання справи без участі особи, яка подала апеляційну скаргу, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог скарги обвинуваченої, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація її дій за ч.4 ст.185 КК України, обвинуваченою не оскаржується, визнавались нею під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої, щодо суворості призначеного їй покарання, то їх апеляційний суд вважає обґрунтованими, при цьому виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітньої дитини, а також особу обвинуваченої, яка в цілому характеризується задовільно та врахував суд сімейний стан обвинуваченої.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Враховуючи положення вказаних ст. 69 КК України, а також встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що покарання обвинуваченій може бути призначено із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі визначеної в санкції ч.4 ст. 185 КК України, з чим колегія суддів погоджується.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що покарання обвинуваченій все ж таки має бути призначено у виді позбавлення волі, що буде сприяти виправленню ОСОБА_7 та запобігатиме вчиненню нею повторних кримінальних правопорушень, що колегія суддів вважає передчасним.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції фактично не враховано, хоча встановлено та досліджено, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме її повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, факт повернення викраденого майна, у зв`язку з чим потерпілим взагалі не подавався цивільний позов щодо відшкодування шкоди, будь-які претензії до обвинуваченої у нього відсутні. Заслуговує на увагу й те, що обвинувачена притягується до кримінальної відповідальності вперше, має сім`ю та допомагає доньці у вихованні трьох маленьких дітей.

А отже, враховуючи викладене, а також дані про особу обвинуваченої, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_7 може бути призначено із застосуванням ст. 69 КК України, однак не у виді позбавлення волі, як призначив суд першої інстанції, а у виді громадських робіт, що буде справедливим і достатнім для неї покаранням.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу. Сукупність цих обставин підтверджує неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, як про це обґрунтовано йдеться в поданій апеляційній скарзі.

За вказаних обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання підлягає зміні в порядку п.1 ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.05.2022 року, відносно ОСОБА_7 , змінити.

Вважати ОСОБА_7 , засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 240 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4