Справа № 509/1993/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь, в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , розвідниккулеметник взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення, у військовому званні «старший матрос», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом відділення поліції №1 Одеського регіонального управління №2 Головного управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000214 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_5 .

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду від 23.04.2022 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2022.

10.06.2022 до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили в задоволені клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора та підозрюваного, дослідивши додані до клопотання докази, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У ході досудового розслідування встановлено, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. На підставі Указу Президента України від 14.03.2002 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану», воєнний стан продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб. Та 21 квітня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року.

Відповідно до п.п. 1, 2 указу Президента України від 24.02.2022 № 69/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено та проведено загальну мобілізацію. Мобілізацію проведено на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2021 № 268 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду розвідника кулеметника взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Відтак, з 20.12.2021, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проходячи військову службу старший матрос ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді розвідника кулеметника взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 23.04.2022 приблизно о 04 годин 20 хвилин, перебуваючи у приміщенні житлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебував військовослужбовець за мобілізацією, сапер інженерного саперного взводу інженерно саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з метою позбавлення життя останнього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вихопив ніж, який мав при собі, та умисно наніс ОСОБА_7 не менше трьох ударів ножом у життєво важливі органи: шию та область грудної клітини, чим спричинив колото-різані рани лівої половини шиї, лівої ділянки грудної клітини, задньої поверхні спини. Але ОСОБА_5 не закінчив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки потерпілий ОСОБА_7 став чинити опір, застосував заходи фізичного впливу до останнього, а саме: вибив з його рук ніж та повалив ОСОБА_5 на підлогу, після чого покликав на допомогу інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , таким чином не надавши змогу ОСОБА_5 довести свій злочинний намір до кінця.

23.04.2022 о 12.00 год ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кембел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
23.04.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

23.04.2022 ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2022.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності: протоколом огляду місця події від 23.04.2022, в ході якого вилучено речові докази; допитом потерпілого ОСОБА_7 від 23.04.2022; довідкою з КНП «Овідіопольська лікарня» від 23.04.2022 потерпілого ОСОБА_7 щодо виявлених на його тілі тілесних ушкоджень; протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_5 від 23.04.2022, в ході якого вилучені речові докази; допитами свідків ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 ; протоколами впізнання предмету від 23.04.2022, протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно ч.5 ст.12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч.1 ст.15, ч.3 ст.115 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Встановлюючи обґрунтованість підозри слід виходити з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою слідчий суддя враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, установлено також, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що дає підстави вважати, що останній має обґрунтовану можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого та свідків, по вказаному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на зазначених осіб, щоб ті утримались від спілкування з правоохоронними органами. ОСОБА_5 є військовослужбовцем у зв`язку із покладеними на нього обов`язками військової служби має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків та потерпілого шляхом залякування та погрозою застосування насильства; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, що обумовлюється військовою агресією проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Вказаний ризик підтверджує те, що теперішня криміногенна обстановка в Україні може схилити особою нового злочину.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Зокрема, у справі «Яблонський проти Польщі» №33492/96, пункт 83, від 21.12.2000 року, Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця Стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».
Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що він зареєстрований та мешкає за за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, враховуючи те, що він проживає за межами Одеської області, він може спробувати втекти та переховуватись від органів досудового розслідування та суду у Дніпропетровській та іншій областях, або взагалі за межами території України.
Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді застави пов`язана з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину вчиненого із застосуванням насильства, і такий запобіжний захід не зможе в повному обсязі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 , що може призвести до невиправданого затягування досудового розслідування у зв`язку з неможливістю своєчасної явки підозрюваного органу досудового розслідування та суду за відсутності коштів.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» №1/1998/904/1116 від 23.09.1998 року Суд вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, у справі «Лабіта проти Італії» №26772/95 від 06.04.2000 року Суд також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sinequanon (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд повинен встановити, чи інші підстави, наведені судовими органами, виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав Суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.
Зокрема, в справі «Білуха проти України» №33949/02 від 09.11.2006 Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка підозрюваного та відповідних органів влади та ін. Також Суд зазначає, що тільки ті затримки, які сталися з вини держави (правоохоронних органів), можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку» (п.п.61, 64).
Водночас, Овідіопольський районний суд своєю ухвалою від 23.04.2022 підтвердив обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та підтвердив наявність ризиків зазначених прокурором.
Постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_12 від 09.06.2022 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 23.07.2022, включно.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На теперішній час у сторони обвинувачення є об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, зокрема для виконання завдань кримінального провадження необхідно провести наступні слідчі та процесуальні дії, які неможливо зробити протягом часу, який залишився до закінчення двомісячного строку досудового розслідування, а саме: отримати та долучити до матеріалів провадження висновки призначених експертиз, а саме: судової імунологічної експертизи по речам підозрюваного; судової імунологічної експертизи по речам потерпілого; судової криміналістичної експертизи по речам потерпілого та ножу; амбулаторної судово-психіатричної експертизи підозрюваного; виконати інші слідчі та процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність.

Відомості, які будуть отримані в результаті здійснення перелічених слідчих (розшукових) та процесуальних дій, дозволять отримати докази, які можуть бути використані під час судового розгляду, забезпечать всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Окрім того, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст.ст. 283, 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Враховуючи, вагомість зібраних доказів щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого злочину, тяжкість цього злочину, неможливість запобігання наведеним ризикам шляхом обрання більш м`яких запобіжних заходів та, слідчий суддя вважає необхідним продовжити строк дії обраного відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 197, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , задовольнити.
Продовжити строк застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор строком до 23.07.2022 року.

Ухвала слідчого судді про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 23.07.2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського Апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 17.06.2022 р. о 09.45.

Слідчий суддя ОСОБА_1