Справа №581/596/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/75/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 09.07.2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 в яких:

- прокурор просив вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 09.07.2020 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і просив ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 просив визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни. Також просив дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, процесуальні документи і характеризуючі дані на ОСОБА_8 ;

Вподальшому прокурор , який подав апеляційну скаргу, в порядку ст.403 КПК України, відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

- обвинувачений просив вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 09.07.2020 року скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , до вступу вироку суду в законну силу, визначено не обирати, а початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Обвинувачений категорично не згодний з тим, що вина в інкримінованому йому злочині доведена. Стверджував, що судом без належної перевірки та оцінки покладено в основу вироку висновок СМЕ № 192 від 04.08.2018 року, що був зроблений за результатами розтину трупа та лабораторних досліджень. На підставі цього висновку було проведено ряд додаткових судово-медичних експертиз, але всі вони фактично базувалися на даних встановлених вище вказаною експертизою.

Наголошував, що розтин трупа потерпілого ОСОБА_10 та експертні дослідження проводив судово-медичний експерт Роменського відділення СМЕ ОСОБА_11 стаж якого, на день проведення експертизи, складав близько 5 місяців, що явно свідчить про не достатність професіоналізму для правильності проведення такої складної експертизи. Надалі, за висновком експертної комісії, експерт ОСОБА_11 був позбавлений права самостійно проводити подібні експертні дослідження та його понизили до посади експерта-стажиста.

Стверджував, що за висновком СМЕ № 192 залишились не з`ясованими ряд обставин, зокрема те, яким травмуючим предметом було спричинено тілесні ушкодження, де безпосередньо було первинне джерело виникнення набряку головного мозку та інше. Шляхом допиту експертів в суді усунути дані недоліки виявилось неможливим. На вказане зверталась увага суду, зокрема сторона захисту заявляла про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, однак у її проведенні судом було відмовлено з формальних на те підстав. У зв`язку з цим не вдалося однозначно встановити чи міг фактично потерпілий отримати тілесні ушкодження від яких настала смерть вдарившись головою об металевий каркас батуту, чи об землю на що вказували свідки і на чому наполягав він обвинувачений.

Звертав увагу, що слідчим під час досудового слідства було оглянуто труп потерпілого, але не було ретельно оглянуто місце падіння потерпілого, чи були на землі якісь предмети об які він міг вдаритись головою, не було оглянуто та зафіксовано каркас батуту із плямами крові на які вказували свідки.

З огляду на викладене, обвинувачений переконаний, що вказані обставини могли суттєво вплинути на кваліфікацію його дій.

Крім цього, обвинувачений звертав увагу і на інше, зокрема на те, що основні свідки станом на серпень 2018 року, а також більшість і на даний час, були неповнолітніми, але допити та слідчі експерименти із ними проводились у присутності осіб, повноваження яких ніким не перевірялись, а права і обов`язки ретельно не роз`яснювались. Як наслідок представники потерпілих не цікавились ходом слідчих дій, навіть не слухали що там відбувалось.

Також, важливою обставиною, на переконання обвинуваченого, є і той факт, що через те, що допити неповнолітніх свідків в суді проводились через значний відрізок часу після вище вказаних подій, вони не могли згадати реальну обстановку в той вечір і їхні покази суттєво відрізнялися від показів наданих в ході досудового слідства.

Разом з тим, декілька свідків підтвердили в суді, як і на досудовому слідстві, що другий удар він обвинувачений, наносив не лівою рукою, а правою, про що наполягав і він обвинувачений. Дані обставини судом до уваги не взяті і суд помилково дійшов висновку, що обидва удари були нанесені кулаком лівої руки, хоч фактично він обвинувачений, перший удар наніс лівою рукою, а другий правою.

Переконаний, що вказана обставина має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки від цього залежить правильність кваліфікації його дій, які кваліфіковані не правильно.

Наголошував, що наміру спричинити потерпілому такі тілесні ушкодження він не мав і не міг передбачити, що від таких ударів потерпілий фактично помре.

Стверджував, що наполягав на тому, що тілесні ушкодження від яких помер потерпілий спричинені від удару об металевий каркас батуту, а потім вони ускладнились від удару об тверду поверхню землі, але не від удару правою рукою в обличчя. Наполягав, що удар був не сильний і не міг спричинити таких ушкоджень.

З огляду на викладене, обвинувачений переконаний, що хоч він і вчинив правопорушення, однак його дії повинні бути кваліфіковані як необережні до наслідків того, що сталося, що узгоджується з наявними у справі доказами, а не за ч. 2 ст. 121 КК України.

Інші учасники кримінального провадження - потерпіла та захисник обвинуваченого апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 03.08.2018 року близько о 22.00 год ОСОБА_10 , який здійснював охорону території TOB «СК-Агро», що розташована в с. Суха Грунь по вул. Першотравнева, 1, Липоводолинського району Сумської області, вийшов за межі вказаного товариства до прилеглої території з метою зробити зауваження ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з приводу пізнього часу перебування на батуті, який встановлений поряд із територією ТОВ «СК-Агро» для дітей віком від 4 до 16 років. Підійшовши ближче до батуту та зробивши зауваження вказаним вище особам, останні покинули батут, та між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 виник словесний конфлікт.

Цього ж дня, близько о 22.05 год. ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи навпроти останнього, кулаком лівої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_10 , а саме правої нижньої щелепи, в результаті чого останній схопився лівою рукою за каркасну трубу батуту і тим самим втратив рівновагу, але на землю не впав. Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти ОСОБА_10 , кулаком лівої руки наніс один удар в область обличчя останнього, а саме в область правої нижньої щелепи, який є небезпечним для життя в момент заподіяння, в результаті чого ОСОБА_10 втратив рівновагу впав на землю та помер.

Висновком судово-медичної експертизи № 192 від 4 серпня 2018 року встановлено те, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми кісток черепа у вигляді перелому правого кута нижньої щелепи та перелому нижньої щелепи у проекції між 2 і 3 зубом, що супроводжувалося крововиливом під м`які мозкові оболонки та різким набряком головного мозку, що й стало причиною смерті людини, між вищевказаними тілесними ушкодженнями і настанням смерті потерпілого наявний прямий причинний зв`язок.

Механізм завдання даних тілесних ушкоджень дія тупого предмета (предметів). Точно встановити якими саме предметами (предметом) були спричинені вищевказані ушкодження, які призвели до смерті потерпілого, неможливо, так як видоспецифічні ознаки травмуючого предмета (предметів) на пошкоджених м`яких тканинах та кістках не відобразились. Причому не можливо виключити, що вони могли утворитися в результаті ударів кулаками, частинами ніг, обутими у взуття, та іншим предметом (предметами), які могли знаходитися в руках нападаючого (нападаючих).

Із пошкоджень на трупі виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких та до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду залишити без зміни, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили вирок суду скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку був оскаржений двома учасниками кримінального провадження обвинуваченим та прокурором, однак до початку слухання справи прокурор від своєї апеляційної скарги відмовся, про що подав письмову відмову, а тому, з огляду на положення ст.ст. 403 та 404 КПК України колегія суддів вирок суду першої інстанції вважає за необхідне переглянути в межах вимог апеляційної скарги обвинуваченого та не вдається до аналізу апеляційної скарги прокурора.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

Зібрані досудовим слідством докази, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, а саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 провину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснював, що 03.08.2018 року в с.Суха Грунь він святкував власний день народження і разом із ОСОБА_13 вони вдвох прийшли до батуту, розміщеного поряд із офісом ТОВ «СК-Агро», щоб полежати, не стрибаючи на ньому. Охоронець ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачивши їх удвох усередині батуту, вже рухаючись в напрямку батуту, почав на їх адресу висловлюватися нецензурною лайкою. Поряд із батутом також перебувала молодь із села (Добровольська, Глупак, Крук, Бибка та інші неповнолітні особи). Він вийшов із середини батуту разом із ОСОБА_14 та побачив, як ОСОБА_10 підходить до нього та починає на нього насуватися, замахуватися рукою на нього, у подальшому він із незначною силою вдарив кулаком лівої руки цього чоловіка в область обличчя (щелепи), після певного проміжку часу, він, перебуваючи також на підставці до батуту, побачив як до нього підійшов ОСОБА_10 , при цьому піднімаючи руки в його сторону, погрожуючи йому, і він, розуміючи те, що вже бійки не уникнути, діючи на випередження, наніс кулаком правої руки другий несильний удар в область щелепи, від якого ОСОБА_10 перекрутило на іншу сторону, він втратив рівновагу, і падаючи, сильно вдарився об батут головою (при ударі об трубу головою потерпілого він почув дзвінкий звук), а потім упав на землю боком, ударившись головою об землю, ліг на спину, втратив свідомість; після цього він відразу разом із іншими присутніми почав надавати медичну допомогу потерпілому. Перед нанесенням першому удару потерпілому через зазначені вище дії самого ОСОБА_10 йому стало страшно за своє здоров`я, ОСОБА_10 був незначно більший від нього, проте дещо фізично міцнішим; молодь стояла від нього недалеко, на відстані біля 5-6 метрів та поділялася на дві групи, ОСОБА_15 стояла поряд із ним також приблизно на цій же відстані, освітлення неподалік від батуту було неналежне, бо вже був вечірній час. Між нанесенням ним першого та другого удару потерпілому, до них підійшов інший чоловік, напарник-охоронець ОСОБА_10 , який під час розмови словесно погрожував йому вивести його далеко за село і після цього його вже ніхто не знайде, з цим охоронцем розмова не була довгою, він розвернувся та пішов комусь телефонувати. ОСОБА_10 перед нанесенням ним ударів фізичної сили до нього не застосовував, не штовхав, проте мав наміри завдати йому тілесні ушкодження, погрожуючи йому побити його й ці погрози він сприймав як реальні. Обвинувачений в суді першої інстанції заперечував ті обставини, що він займався професійно боксом (він пройшов лише одне тренування по місцю навчання в м.Суми, не вивчаючи особливостей нанесення різних ударів, і зрозумів, що бокс, як вид спорту, не для нього), він не є лівшою (він одночасно використовує у повсякденному житті дві руки для різних дій практично одночасно), при нанесенні ударів потерпілому в кулаці він нічого не тримав, ОСОБА_10 був одягнутий не у форму охоронця і жодних при собі спецзасобів не мав; перед завданням другого удару він особисто намагався припинити сварку, на витягнуту руку намагався відштовхнути потерпілого від нього, своєрідним чином відсунувши його від себе; очевидні та будь-які інші тілесні ушкодження у нього того вечора були відсутні (кулаки рук не мали звезень шкіри, припухлостей чи інших пошкоджень), два удари в область голови потерпілому наносилися з метою його заспокоїти, так як інших дій для нього не було достатньо; уточнив, що він не допускає, що саме від завданих ним двох ударів могли виникнути перелом щелепи та крововиливи у мозок потерпілого, від яких настала смерть потерпілого. З приводу процесуальної поведінки слідчих Липоводолинського ВП по відношенню до нього під час проведення досудового розслідування даної справи, то він зазначав, що слідчі коректували і всіляко підправляли його показання, говорили йому про те, що якщо він не буде надавати сформульовані показання, то він опиниться під вартою, добу протримали його у відділку поліції, запевняли його в тому, що йому захисник у даній справі не потрібний; під час допиту та слідчого експерименту у нього зі слідчими вже склалися такі відносини, коли вони могли разом жартувати під час проведення таких дій, зі скаргами на їх дії, в тому числі, з приводу схиляння до надання показань, до відповідних органів він не звертався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 121 КК України, його вина підтверджується поясненнями свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з дослідженого в суді першої інстанції протоколу огляду місця події від 04.08.2018 року з фототаблицями до нього, встановлено що о 00 год. 05 хвилин 04.08.2018 року за участі понятих, судмедексперта та інспектора криміналіста в с.Суха Грунь на земельній ділянці біля території ТОВ «Агро-трейд виробництво» по вул. Першотравневій, буд. 1 зазначеного населеного пункту, на відстані 91 см. від металевої конструкції батуту виявлено труп чоловічої статі, який лежав на спині, мав пошкодження обличчя в області нижче лівої скроні та синець в області нижньої щелепи праворуч, а на металевій частині батуту поряд із місцем виявлення трупу також пляму бурого кольору неправильної форми відповідним розміром, з якої зроблено змив (арк. пров.216-227 том.1);

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_16 , не оспорювала фактичні обставини кримінального правопорушення, пояснювала, що одного дня на початку серпня 2018 року її син ОСОБА_17 повідомив, що його дядько ОСОБА_10 не дихає та лежить без свідомості біля батуту поряд із базою ТОВ «СК-Агро», а перед цим його вдарив ОСОБА_18 ; також її син розповів, що ОСОБА_18 сварився з його дядьком, ОСОБА_19 наніс йому удар, від якого він дещо відійшов, потім падаючи, вдарився потиличною частиною голови об батут. Прийшовши на місце події, вона побачила фельдшера ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інших дітей ( ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , всі вони допомагали надавати першу медичну допомогу потерпілому) та її брат вже був мертвий (на двох щоках у нього були наявні сліди застиглої крові, синювата полоска на одній стороні, кров також була на його скроні, на руках у нього тілесних ушкоджень не було). Цивільний позов потерпіла не заявляла та підтвердила ті обставини, що у неї відсутні матеріальні претензії та вимоги по моральній шкоді до ОСОБА_21 , на поховання її брата їй надана допомога від обвинуваченого та його батьків у розмірі 10000 грн, витрачених нею на процедуру поховання її брата (арк.пров.65 т.1).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 , підтвердила ті обставини, що 03.08.2018 року вона разом із ОСОБА_27 перебувала поряд із батутом в с.Калінінське, прийшовши сюди пострибати. Спочатку вони отримали дозвіл від охоронця для того щоб пострибати на батуті, але потім до них у стані сильного алкогольного сп`яніння підійшов охоронець ОСОБА_28 . Висловлюючись в їх адресою нецензурною лайкою, перед цим надавши згоду пострибати на бабуті, але повернувшись до них через декілька хвилин, почав нецензурно кричати, щоб вони залишили батут, без висловлення погроз застосування фізичної сили; залишивши батут, ОСОБА_19 вирішив поспілкуватися із охоронцем біля батуту, підійшовши до нього. Вона не спостерігала та не бачила намірів та дій чи рухів ОСОБА_29 по нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_30 , було видно що він небезпеки ОСОБА_19 та їй не створює. Під час розмови ОСОБА_18 наніс один удар рукою ОСОБА_31 , від якого він впав і відразу піднявся (цього удару вона не бачила, проте його чула і чула як потерпілий падав, бо перебувала від них на відстані біля п`яти метрів). У подальшому ОСОБА_18 вдруге лівою рукою наніс один удар кулаком в область щелепи, бо ОСОБА_32 продовжував нецензурно лаятися на його адресу, він як стояв так і впав поряд із бабутом. Після другого удару потерпілий не піднявся, ознак життя не подавав, нанесення ОСОБА_27 другого удару вона особисто бачила, бо, будучи розвернутою до інших присутніх боком (були присутні при цьому ще двоє дівчат, більше двох хлопців). У ОСОБА_21 очевидні тілесні ушкодження були відсутні, також того вечора у нього були відстуні ознаки алкогольного сп`яніння, хоча протягом дня він та вона вживали незначну кількість вина, ОСОБА_19 у відповідь на слова ОСОБА_29 нецензурно не лаявся.

З протоколу слідчого експерименту від 05.08.2018 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 в сел. Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області з відеозаписом цієї слідчої дії, судом першої інстанції встановлено, як зазначений свідок у присутності понятих та судово-медичного експерта на місці події добровільно розповіла про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_33 та ОСОБА_27 біля батуту в с. Суха Грань у вечірній час 03.08.2018 року, зокрема, зазначала, що обвинувачений першим спочатку штовхнув двома руками у грудну клітину потерпілого, від цього останній, впавши на землю, відразу підвівся, після цього ОСОБА_18 ударив кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, після чого останній ударившись об батут, впав, втративши свідомість; вчинені дії обвинуваченим свідок продемонструвала на статистові на місці події (арк. пров. 85-87 т. 3).

З дослідженого судом першої інстанції висновку додаткової судово-медичної експертизи № 264 від 31.08.2018 року, вбачається вмотивована відповідь судово-медичного експерта про неможливість точно встановити відповідність механізму нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_10 , спричинених йому ОСОБА_8 , продемонстрованих при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 (арк. пров. 232-233 т. 1).

З первинних показань неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , наданих ним в суді першої інстанції у присутності законного представника та педагога-психолога, вбачається, що 03.08.2018 року в центрі с.Суха Грунь разом із ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , ОСОБА_36 вони перебували поряд із батутом, а ОСОБА_15 та ОСОБА_18 вже перебували усередині батуту. Він пішов до свого рідного дядька ОСОБА_37 , який працював того вечора в якості охоронця товариства «Алігатор», щоб попросити пострибати на батуті з дівчатами. ОСОБА_10 , перебуваючи у нетверезому стані, мав намір виженути зазначених двох осіб з батуту, підійшовши до батуту і нецензурно висловився в адресу ОСОБА_21 та між ними по виходу ОСОБА_19 із середини батуту виник словесний конфлікт-бійка (він це все спостерігав біля 10 метрів до цих двох осіб, бійка тривала 30-40 секунд), під час якої ОСОБА_10 фізичної сили по відношенню до ОСОБА_21 не застосовував, його не штовхав. Залишивши батут, ОСОБА_18 двома руками штовхнув ОСОБА_37 , останній схилився до батуту, однією рукою схопився за батут, у цей час він відводив дівчат подалі від конфлікту, поряд був ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та Ксенія, дівчата почали плакати при бійці, але це все спостерігали. У подальшому вже потім побачив, як ОСОБА_10 вже лежав на землі, він почав харчати, у нього була розсічена ліва бров, крові не було, у ОСОБА_19 він не бачив тілесних ушкоджень. Після початку конфлікт інший охоронець-напарник ОСОБА_10 прийшов до батуту і до них, щоб розібратися з тим, що сталося, та розмирити їх, і комусь телефонував, а потім пішов до охоронної будки. Підтвердив, що при проведенні слідчого експерименту у даній справі він говорив, що ОСОБА_18 штовхнув ОСОБА_10 , так як і все насправді відбувалося.

З показань неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , наданих ним під час повторного допиту в присутності законного представника вбачається, що 03.08.2018 року в с.Суха Грунь від першого удару ОСОБА_8 . ОСОБА_10 спочатку схилявся біля батуту, а від другого удару останній схиляючись біля батуту, вдарився скронею об металеву частину конструкції батуту, потім впав боком на землю, далі на спину, об землю вдарився ОСОБА_10 потилицею. Уточнив, що перед нанесенням двох ударів ОСОБА_8 потерпілому ці дві особи стояли біля батуту перед ним ( ОСОБА_8 стояв до нього спиною, а ОСОБА_10 обличчям до батуту та потерпілого) на відставні до трьох метрів, а на відстані 5-ти метрів від нього стояв ОСОБА_40 . Уточнив, що ОСОБА_10 не замахувався і не вчиняв інших дій по відношенню до ОСОБА_8 , які б можна розцінити в якості наміру нанести удар. Зазначив, що він не розповідав свідку ОСОБА_40 те, що йому треба говорити в суді чи на допитах у слідчого. Після відтворення відеододатку до слідчого експерименту, проведеного за його участі, свідок підтвердив достовірність показань, наданих ним під час цієї слідчої дії, посилаючись на більш гарну та точну запам`ятованість зазначених в ньому обставин через декілька днів після самої події. Також підтвердив, що перед наданням ним показань у суді та на слідстві на нього ніхто не тиснув, не просив надавати в суді певні показання.

З показань неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , наданими ним в присутності законного представника під час одночасного допиту зі свідком ОСОБА_40 , вбачається, що він підтвердив за своєї суттю показання, надані ним під час слідчого експерименту, проведеного за його участі. Окремо уточнив, що після першого удару ОСОБА_8 кулаком лівої руки в область обличчя ОСОБА_10 , він ненадовго відволікся від спостереження за подіями, які відбувалися між цими особами, та повернувся в сторону ОСОБА_40 , який стояв неподалік від нього на відстані 3-4 метри, останній на цій відстані мав безперешкодний огляд земельної ділянки біля батуту, бо ще темно не було, кущів і дерев в області його зору не розміщувалося, він після нього та вказаних двох осіб, був четвертою особою, яка стояла ближче до батуту. ОСОБА_40 заспокоював присутніх при цьому дівчат, які почали плакати та хвилюватися, а потім він бачив вже обставини нанесення другого удару ОСОБА_8 . ОСОБА_10 після приходу та залишенням місця біля батуту іншим охоронцем-напарником потерпілого. Після цих подій, на запитання ОСОБА_40 про подробиці цих подій, він надавав йому вичерпні відповіді про те, як все відбувалося, бо той був дуже схвильований від заспокоювання дівчат та від самої події, він на цього свідка не тиснув, бо вони друг з другом дружать вже більше 4-х років, за час дружби з ним ОСОБА_40 не скаржився на отримані ним травми голови, певну забудькуватість чи щось схоже.

З протоколу слідчого експерименту від 05.08.2018 року, проведеного в присутності понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_41 , з відеозаписом цієї слідчої дії, було встановлено, як неповнолітній свідок ОСОБА_17 у присутності законного представника ОСОБА_42 саме на місці події біля батуту в с. Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області, добровільно розповів про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_43 та ОСОБА_27 в с.Суха Грунь у вечірній час 03.08.2018 року, зокрема, зазначав, що обвинувачений першим спочатку кулаком лівої руки в область обличчя (скроні) наніс один удар потерпілому, від чого останнього похитнуло, проте він не впав, похитнувшись, схопившись за конструкцію батуту. Перед другим ударом ОСОБА_8 спитав у охоронця ОСОБА_10 чого він біля батуту стоїть і що хоче ще, у відповідь потерпілий сказав щоб він спробував би ще, бо йому за мало, і після цих слів ОСОБА_19 наніс другий удар правою рукою в область щелепи потерпілому, останній, похитнувшись, падаючи від удару, ударився головою об батут і впав на поверхню землі, більше не підвівшись на ноги, механізм нанесення ударів свідок продемонстрував наглядно на статистові (арк. пров. 244-247 том № 1).

З висновоку додаткової судово-медичної експертизи № 266 від 31.08.2018 року, суд першої інстанції встановив, що характер та локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_10 у виді переломів кісток нижньої щелепи, крововилив під м`які мозкові оболонки не виключає можливості їх утворення від ударів кулаком, спричинених йому ОСОБА_8 , як це продемонстровано свідком ОСОБА_17 під час слідчого експерименту (арк.пров. 238-239 т.1).

З первинних показань неповнолітнього свідка ОСОБА_40 , допитаного в суді першої інстанції в присутності законного представника та психолога, вачається, що у вечірній час 03.08.2018 року він перебував разом із ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_27 біля батуту, поряд із офісом ТОВ «Агротрейд» в с.Суха Грунь, де охоронник ударив ОСОБА_21 кулаком правої руки по обличчю, останній у відповідь один раз ударив рукою в обличчя. Перед цим, охоронник першим нецензурно почав лаятися на ОСОБА_21 , а останній вже також почав на нього висловлюватися нецензурно у відповідь. Від другого удару від ОСОБА_21 охоронець упав біля батуту, ударився головою об батут, спочатку він подавав ознаки життя (дихав, проте нічого не говорив), як потерпілий падав він особисто не бачив, йому розповів про це ОСОБА_47 , надалі про це все він розповів у поліції. Також він бачив після цього, що у ОСОБА_21 кров текла із носа.

З пояснень повнолітнього свідка ОСОБА_40 , допитаного в суді першої інстанції повторно, вбачається, що він бачив як ОСОБА_10 03.08.2018 року біля батуту в с.Суха Грунь замахувався рукою в сторону ОСОБА_8 , як він бив ОСОБА_19 він не бачив, але після удару в подальшому він бачив як у ОСОБА_8 із носу йшла кров. Уточнив, що від першого удару, який наніс ОСОБА_10 . ОСОБА_18 , після словесного конфлікту між ними двома, потерпілий схилився біля батуту та впав, від другого удару правою рукою ОСОБА_8 потерпілий вдарився обличчям об батут та також упав на землю. Усі інші подробиці зазначеної події він не пам`ятає, бо все про що йому говорити щодо цих подій йому розповів ОСОБА_17 .

З пояснень свідка ОСОБА_40 , наданих ним під час одночасного допиту зі свідком ОСОБА_17 , проведеного в суді першої інстанції після повторного допиту цих двох свідків, вбачається, що він підтвердив, що про все що відбувалося біля батуту в с.Суха Грунь 03.08.2018 року йому в загальних рисах розповів ОСОБА_47 , це він також розповів і під час слідчого експерименту, проведеного за його участі, станом на час одночасного допиту свідок подробиць цих подій не пам`ятав. Підтвердив, що перед наданням ним показань у суді та на слідстві на нього ніхто не тиснув, не просив надавати в суді певні показання.

З дослідженого протоколу слідчого експерименту від 05.05.2018 року, проведеного в присутності понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_41 , з відеозаписом цієї слідчої дії, судом першої інстанції встановлено те як неповнолітній свідок ОСОБА_40 у присутності педагога на місці події біля батуту в селі Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області, добровільно розповів про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_43 та ОСОБА_27 в с.Суха Грунь у вечірній час 03.08.2018 року, зокрема, зазначав, що обвинувачений першим спочатку штовхнув потерпілого в грудну клітину, потім наніс перший удар лівою рукою в область щелепи охоронцю ОСОБА_31 , від цього останнього похитнуло, проте він не впав, схопився за металеву конструкцію батуту. Другий удар Денис наніс нібито правою рукою в область щелепи потерпілому, останній, падаючи від удару на землю, ударився головою в області щоки об батут, у подальшому до потерпілого підійшли всі присутні та почали надавати медичну допомогу, механізм нанесення двох ударів свідок наглядно продемонстрував на статистові (арк. пров. 154-156 том № 3).

З дослідженого судом першої інстанції висновку додаткової судово-медичної експертизи № 267 від 31.08.2018 року, встановлено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_10 у виді переломів кісток нижньої щелепи, крововилив під м`які мозкові оболонки, садна лівої половини обличчя не виключає можливості їх утворення при обставинах продемонстрованих свідком ОСОБА_40 під час слідчого експерименту (арк. пров. 240-241 т.1).

З пояснень допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_48 , вбачається, що 03.08.2018 року він разом із напарником ОСОБА_43 перебував на зміні на території тракторної бригади в с.Калінінське та побачив як його напарник, вийшов за територію бригади, в напрямку батуту (він встановлений біля 100 метрів від території бригади), де перебував ОСОБА_18 разом з його подругою. У подальшому він почув крики, прибігши відразу на місце подій, у метрі від потерпілого, він побачив ОСОБА_21 , який стояв поряд, а дівчата та інша молодь більше 3 осіб перебували у метрі від ОСОБА_19 , це все мало місце біля батуту, а ОСОБА_32 лежав поряд без свідомості (у нього було наявне очевидне звезення шкіри в області лівої скроні, на рівні ока та брови, крові з носа він не бачив, очі були закриті), поки намагалися надати першу медичну допомогу ОСОБА_31 ОСОБА_18 перебував поряд, присівши на навпочіпки, очевидні тілесні ушкодження у нього були відсутні. До цього, уточнив, що коли цей свідок, підійшовши на місце події вперше, то ОСОБА_18 на його запитання проявив агресію, відштовхнув його у груди рукою, іншого насильства по відношенню до нього не застосовував. У подальшому цей свідок особисто викликав поліцію та повідомив свого керівника про виявлений факт. Присутні поряд діти та молодь говорили, що ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_49 .

З дослідженого судом першої інстанції протоколу слідчого експерименту від 05.08.2018 року, проведеного в присутності понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_41 , з відеозаписом цієї слідчої дії, судом першої інстанції встановлено, те як свідок ОСОБА_48 на місці події біля батуту в сел. Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області, добровільно розповів про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_43 та молодим хлопцем ОСОБА_27 в с.Суха Грунь у вечірній час 03.08.2018 року, проте він уточнив, що нанесення ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_10 він не бачив (арк. пров. 214-216 том № 3).

З пояснень свідка ОСОБА_50 , вбачається, що суду першої інстанції вона розповіла, що у пізній період 03.08.2018 року в с.Калінінське по вул. Першотравневій перебувала біля батута, розташованого біля офісного приміщення «СК-Агро», та надавала першу медичну допомогу ОСОБА_10 , який вже не подавав ознак життя. Також повідомляла про те, що у потерпілого не було виявлено нею очевидних тілесних ушкоджень, окрім одного садна на правій стороні щоки й щелепи (мала місце певна звезеність шкіри). Труп ОСОБА_10 розміщувався біля 1,5 метри від батута, ногами до ступеньки-трапа до батута, він був одягнутий у штани та футболку. На місці події перебували ОСОБА_18 , ОСОБА_51 , ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_15 . Зазначені присутні на місці події розповіли їй про сварку між ОСОБА_27 та охоронцем ОСОБА_10 , останій від одного удару ОСОБА_19 втратив свідомість (спочатку присутні діти їй розповіли про те, що ОСОБА_19 з дівчиною мали намір полежати на батуті, вже потім ОСОБА_19 наніс потерпілому удар, що бачили всі присутні діти). Вероніка спочатку тримала потерпілого за голову власними руками, коли він ще дихав, використовували воду для приведення його до свідомості, коли потерпілий перестав дихати, то вона по прибуттю співробітників поліції констатувала смерть (у ОСОБА_10 спостерігався помірний тиск, пульс не прощупувався, роботу серця вона не почула, закритий масаж серця результатів не дав). Також їй присутні діти розповіли про те, що другий охоронець, який прийшов до потерпілого перебував у стані алкогольного сп`яніння, та комусь телефонував, явного запаху алкоголю з порожнини рота у ОСОБА_21 вона не відчувала.

З пояснень свідка ОСОБА_54 , вбачається, що станом на 03.08.2018 року він працював фахівцем з безпеки ТОВ «Агротрейд виробництво» разом із ОСОБА_55 і у вечірній час вони вдвох після телефонного повідомлення про конфлікт в с.Суха Грунь за участі ОСОБА_10 прибули на місце події. ОСОБА_18 йому розповів особисто про те, що ОСОБА_10 не пускав його на батут, він, як охоронець вийшов до нього та вигнав із батуту, ОСОБА_10 сили по відношенню до ОСОБА_19 не застосовував, і ОСОБА_19 його спочатку штовхнув у груди, а потім ударив в область щелепи. ОСОБА_10 спочатку вийшов до батуту, а потім вийшов його напарник на ім`я ОСОБА_56 , останній побачивши конфлікт, пішов узяти візітку керівництва, щоб зателефонувати, а коли повернувся, то потерпілий вже лежав на землі. Він особисто бачив, як розміщувалося тіло потерпілого (біля батуту 4 метра праворуч на спині лежав труп потерпілого, ногами до піддона-сходинки, головою до воріт прохідної).

З пояснень свідка ОСОБА_55 , судом першої інстанції встановлено, що станом на 03.08.2018 року він працював фахівцем з безпеки ТОВ «Агротрейд виробництво» (кластер № 2), який суду підтвердив те, що ОСОБА_10 того вечора працював в якості охоронця від товариства «Алігатор» по охороні території ТОВ «Агро-трейд» в с.Калінінське, і після надходження від іншого охоронця інформації про травмування ОСОБА_10 він прибув на місце події, також йому розповіли про конфлікт біля батуту. Потерпілого він бачив вже мертвим, він лежав біля бабуту зліва, коли на місці події в с.Суха Грунь були присутні співробітники поліції та швидкої медичної допомоги, з очевидцями подій спілкувався його напарник ОСОБА_54 .

З дослідженого судом першої інстанції протоколу слідчого експерименту від 05.08.2018 року, проведеного в присутності понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_41 , з відеозаписом цієї слідчої дії, встановлено те як неповнолітній свідок ОСОБА_57 у присутності законного представника ОСОБА_58 саме на місці події біля батуту в сел. Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області, добровільно розповіла про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_59 та ОСОБА_27 в с.Суха Грунь у вечірній час 03.08.2018 року, зокрема, зазначала, що обвинувачений першим спочатку лівою рукою в область щоки наніс один різкий удар потерпілому, від цього останнього похитнуло, проте він втримався на ногах, схопившись за конструкцію батуту. Другий удар Денис наніс кулаком правої руки в область обличчя, він цього удару потерпілий упав на землю, втративши свідомість, механізм нанесення ударів свідок почергово продемонструвала на статистові на місці події (арк. пров. 220-222 том № 3).

З висновку судово-медичної експертизи № 268 від 31.08.2018 року, судом першої інстанції встановлено, що тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 у виді переломів кісток нижньої щелепи, крововилив під м`які мозкові оболонки могли утворитися від ударів кулаками в проекцію правої половини нижньої щелепи, спричинених ОСОБА_8 , як це продемонстровано свідком ОСОБА_57 під час слідчого експерименту (арк. пров. 234-235 т.1).

З дослідженого судом першої інстанції протоколу слідчого експерименту від 05.08.2018 року, проведеного за участю неповнолітньої ОСОБА_60 у присутності її законного представника ОСОБА_61 в с. Суха Грунь Липоводолинського району Сумської області з відеозаписом цієї слідчої дії, судом встановлено те, як зазначений свідок у присутності понятих та суд-медексперта на місці події добровільно розповіла про словесний конфлікт між охоронцем ОСОБА_33 та ОСОБА_27 біля батуту в с.Суха Грань у вечірній час 03.08.2018 року, зокрема, зазначала, що обвинувачений першим вдарив охоронця лівою рукою в область голови, приблизно в область скроні, другий удар зазначеному охоронцю він наніс кулаком нібито правої руки в область щелепи, від чого зазначена особа вдарилася об батут та упала на землю, заплющивши очі, втративши свідомість, зазначений свідок наглядно на місці події на статистові продемонструвала послідовність нанесення двох ударів ОСОБА_8 потерпілому (арк. пров. 217-219 том № 3).

З висновку додаткової судово-медичної експертизи № 265 від 31.08.2018 року, судом першої інстанції встановлено, неможливість точно встановити відповідність механізму нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_10 , спричинених йому ОСОБА_8 , які продемонстровані при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_60 (арк. пров. 236-237 т. 1).

З дослідженого судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи № 192 від 04.08.2018 року, вбачається, що ним, за результатами розтину трупу померлого та відомостей лабораторних досліджень констатовано вмотивовані заключення про те, що:

- смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми кісток черепа у вигляді перелому правого кута нижньої щелепи та перелому нижньої щелепи у проекції між 2 і 3 зубом, що супроводжувалося крововиливом під м`які мозкові оболонки та різким набряком головного мозку, між зазначеними двома тілесними ушкодженнями констатована наявність прямого причинного зв`язку. Механізм завдання даних тілесних ушкоджень дія тупого предмета (предметів).Точно встановити якими саме предметами (предметом) були спричинені вище вказані ушкодження, які призвели до смерті потерпілого, неможливо, так як видоспецифічні ознаки травмуючого предмета (предметів) на пошкоджених м`яких тканинах та кістках не відобразились. При чому не можливо виключити, що вони могли утворитися в результаті ударів кулаками, частинами ніг, обутими у взуття, та іншим предметом (предметами), які могли знаходитися в руках нападаючого (нападаючих). Беручи до уваги перебіг трупних явищ можливо припустити, що дата та час утворення пошкоджень, а також дата та час настання смерті, співпадає з часом подій описаними в ухвалі слідчого судді. Із пошкоджень на трупі виявлено: в ділянці лівої виличної кістки садно лінійної форми, в ділянці кута нижньої щелепи справа гематома нижче правої вушної раковини синець багряно-синього кольору, в ділянці правої виличної кістки садно, в поперековій ділянці справа синець, у ділянці правого кута нижньої щелепи перелом, у ділянці між 2 та 3 зубом нижньої щелепи перелом, крововилив у ділянці хіазми у основи головного мозку з переходом на варолієв міст та продовгуватий мозок, в правій скронево-лобно-тім`яній ділянці крововилив. Тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток нижньої щелепи, крововиливи під м`які мозкові оболонки згідно з пунктом 2.1.3.(г) додатку до правил про проведення СМЕ наказу МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя. Пошкодження у вигляді: в ділянці лівої виличної області садно лінійної форми, в ділянці нижче правої вушної раковини крововилив багряно-синього кольору, в ділянці правої виличної кістки садно, в поперековій області справа кровопотік, крововилив в м`яких тканинах спини в ділянці 4-5 грудних хребців згідно з пунктом 2.3.2. (б) відносяться до легких тілесних пошкоджень стосовно живих осіб відповідно до правил про проведення СМЕ наказу МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року;

- будь-яких пошкоджень в ділянці основи черепа, окрім тих, що були описані вище, не виявлено, а садно лінійної форми в лівій виличній ділянці згідно з пунктом 2.3.2 (б) відноситься до легких тілесних пошкоджень стосовно живих осіб відповідно до правил про проведення СМЕ (наказ МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року) і не знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті. Інших тілесних ушкоджень в ділянці голови, які б могли утворитися в результаті падіння потерпілого на поверхню і знаходилися в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не виявлено (арк. пров. 228-231 т.1).

З пояснень експерта ОСОБА_11 , судом першої інстанції встановлено, що він підтвердив те, що сформульована ним у висновку № 192 від 04.08.2018 року причина смерті ОСОБА_37 у виді перелому правого кута нижньої щелепи та перелому нижньої щелепи у проекції між 2 і 3 зубом, що супроводжувалося крововиливом під м`які мозкові оболонки та різким набряком головного мозку, який викликаний масивними крововиливами під тверду мозкову оболонку з локалізацією в основі головного мозку в правій та лівій скронево-лобній ділянках, була ймовірно викликана дією тупого предмету (предметів) при ударі в нижню щелепу справа з подальшою травматизацією, і ґрунтувалася на результатах розтину трупу, проведеного о 10 год. 04.08.2018 року та на застосованих ним існуючих методиках проведення СМЕ, які дозволили йому дійти саме такого однозначного заключення. Перелом нижньої щелепи праворуч у ОСОБА_10 відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, проте з урахуванням того, що він призвів до крововиливу у головний мозок, то в сукупності з наслідками його класифікують в якості тяжкого тілесного ушкодження. Уточнив, саме від удару лівою рукою у праву частину щелепи потерпілого, відбувся перелом нижньої щелепи праворуч у проекції між 2-3 зубами (на зовнішній стороні щелепи був наявний характерний синець із червоною гематомою під ним, час завдання такого тілесного ушкодження є проміжок часу до доби від моменту заподіяння (визначити точний час нанесення ушкодження не представилось можливим), місцем перелому було фактичним місцем прикладання сили; за змістом ротаційної теорії, яка мала місце у даному випадку, такий акцентований (тобто цілеспрямований та з прикладенням значної сили) удар, а не падіння з певної висоти, призводить в свою чергу до струсу головного мозку, мозок у подальшому зміщується в протилежну сторону від удару, мозок викручується, рухається, відбувається його зміщення в черепній коробці з однієї сторони в другу, а потім він повертається у попереднє положення, в результаті цього відбувається перепад тиску у черепі, пошкоджуються судини в головному мозку і в утворену порожнину від струсу головного мозку потрапляє кров із пошкоджених сосудів, у потерпілого відбувся обширний крововилив в основі головного мозку, усі ці процеси відбуваються швидко. На голові померлого при розтині трупу були виявлені ним лише два тілесні ушкодження: садно на лівій стороні обличчя в проекції виличної кістки (воно мало лінійну форму, знаходилося нижче рівня кожі (це підтверджує практичну недавність (свіжість) виникнення цього ушкодження, на фото при проведенні дослідження трупа ним не проглядалося садно із проступом крові в області лівої щоки, проте на арк.пров. 216-225-227 т.1 при огляді місця події у померлого в цій області обличчя наявна очевидна корка на рані, яка настає від проступу крові, в головному мозку у черепі потерпілого на цій стороні ним не виявлялися властиві крововилив (крововиливи), на фото матеріалі а.с. 216-225-227 т.1 таке характерне садно проглядається, воно є легким тілесним ушкодженням) та синець із червоною гематомою на нижній щелепі праворуч, під якими виявлено переломи щелепи та вищенаведений опис наслідків, інші виявлені під час експертного дослідження трупу тілесні ушкодження не перебували у причинному зв`язку зі смертю потерпілого (вони кваліфікувалися за медичними критеріями як легкі тілесні ушкодження). Проведені ним гістологічні дослідження крові та інших тканин, відібраних при розтині трупу ОСОБА_10 , підтвердили клітинну реакцію, що практично означає, що потерпілий помер у короткий проміжок часу; виявлені ним тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого, перебувають у причинному зв`язку із останньою, та є властивими внаслідок завдання удару певним тупим предметом, та малоймовірно їх виникнення при падінні з висоти власного зросту чи при ударі об твердий предмет (в тому числі, металевий каркас батуту); обширні крововиливи в області потилиці та в бокових ділянках черепу потерпілого були відсутні, кров накопичувалася в основі головного мозку (нижній частині черепу потерпілого). При падінні з висоти власного зросту у потерпілого б була інша локалізація крововиливу: в діаметрально протилежній частині черепу від завданого удару (наприклад, якщо б потерпілий упав та вдарився потилицею, то крововилив мав місце в лобній області голови), також якщо б потерпілий без удару зліва в праву нижню частину щелепи з прискоренням чи без нього або без удару в праву частину щелепи вдарився об твердий предмет (конструкцію батуту) при падінні лівою щелепою чи лівою або правою стороною голови з висоти власного зросту та потім ще об тверду поверхню землі, то крововиливи у черепі скоріш за все розміщувалися як з лівої сторони, так і з правої сторони внаслідок зміщення головного мозку в ці дві сторони, таких ушкоджень при розтині трупу потерпілого виявлено не було). Ним при складанні висновку СМЕ від 31 серпня 2018 року № 192 також перевірялася ймовірність існування інших версій щодо причин смерті потерпілого у даній справі, однак вони визнані ним малоймовірними з огляду на результати розтину трупа.

З пояснень експерта ОСОБА_41 , судом першої інстанції встановлено, що він був присутній при розтині тіла померлого ОСОБА_10 експертом ОСОБА_11 , при проведенні огляду місця події та під час первинного допиту обвинуваченого на досудовому слідстві, й про його експертну обізнаність про причину смерті потерпілого, яка настала достатньо швидко (протягом часу в декілька хвилин) внаслідок базальтового крововиливу у головний мозок та подальшого набряку продовгуватого головного мозку, в якому розміщенні життєво важливі центри. Уточнив, що смерть потерпілого у даній справі при установлених в ній відомостях могла настати при нанесенні обвинуваченим одного акцентованого удару лівою рукою в область нижньої правої щелепи потерпілого, про що він розповідав при його першому допиті на стадії досудового слідства та під час проведення слідчого експерименту, також ОСОБА_8 повідомляв що він є лівшою та є боксером з гарно поставленим ударом. Виявлені у померлого тілесні ушкодження, з урахуванням його зросту 168 см., можливого прискорення при падінні, не є характерними для їх завдання при падінні з висоти власного зросту, перелому щелепи з такої висоти не настало б, їх виникнення також категорично виключається при ударі об трубу та в подальшому об поверхню землі, бо на лівій частині обличчя, в області вилиці, мало місце лише поверхневе садно, з лівої сторони головного мозку при розтині трупу проглядалася відсутність внутрішніх крововиливів (крововиливу). Настання таких тілесних ушкоджень у померлого виключається також при завданні удару правою рукою в область вилиці з лівої частини, бо потерпілий тоді б не ударився б об частину труби батуту лівою стороною, падаючи в протилежну сторону від нанесеного удару. У даній ситуації для даної справи потерпілому не було завдано удару в ліву сторону обличчя об каркас батуту, а скоріш за все було лише зацеплення обличчям труби батуту при падінні, що підтверджується відсутністю базальтового крововиливу в цій ділянці обличчя, і при подальшому падінні з висоти власного зросту при ударі об землю завдання виявлених тілесних ушкоджень виключається, бо зафіксований перелом нижньої щелепи з правої сторони обличчя є характерним для удару в щелепу з боку, від падіння з висоти власного зросту на щелепі була б наявна рана (включаючи падіння на якесь каміння на землі), проте земля на місці події була м`яка; також згідно з ротаційною теорією, яка має місце у даній справі, від удару в обличчя, мозок смикається в сторону, від його коливань відбувається базальний крововилив, у даній ситуації мав місце класичний удар, від якого травмується щелепа, ковітація черепно-мозкової травми у даній справі не відбулася, бо смерть не настала внаслідок травми мозку при падінні з висото власного зросту потерпілого. Уточнив, що формулювання ним остаточних заключень у висновках експертиз, проведених після слідчих експериментів зі свідками, з висловами «могли утворитися» та «не виключає можливості утворення» є однаковими за своїм змістом формулюваннями, які допускають ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у померлого за обставин продемонстрованих свідками під час цих слідчих дій, такі специфічні відповіді пов`язувалися зі змістом сформульованих слідчим суддею питань, постановлених на вирішення йому як експерту. При складанні висновків по результатам слідчих експериментів, ним вивчалися матеріали дослідження і розтину трупу та висновок судово-медичної експертизи № 192, сумнівів у неправильності якої у нього не виникало, також ним бралися до уваги всі обставини справи, допити обвинуваченого та свідків, також ураховувалася відсутність патологічних змін в органах потерпілого, які б могли лише сприяли настанню смерті, проте не були б її причиною, все це дозволяло йому дійти безсумнівного висновку про вищевиявлену причину смерті потерпілого та ймовірний механізм спричинення ударів та тілесних ушкоджень після їх завдання; всі інші виявлені у померлого тілесні ушкодження судово-медичним експертом ОСОБА_11 , окрім переломів щелепи, крововиливу у мозок та набряку останнього, не перебували у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 .

З витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.08.2018 року суд першої інстанції встановив, що 03.08.2018 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.121 КК України, якому в зазначеному реєстрі присвоєно номер № 0000134 за фактом умисного нанесення ОСОБА_8 ударів кулаком лівої руки в область обличчя ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, від яких він помер, відомості до реєстру вніс слідчий ОСОБА_62 (арк.пров. 9 т.4).

Проаналізувавши пояснення обвинуваченого, потерпілої, свідків, експертів та ряду письмових доказів суд першої інтанції, в основу обвинувального вироку у даному провадженні в якості належних та допустимих доказів поклав показання свідків ОСОБА_12 , неповнолітнього ОСОБА_17 , ОСОБА_40 , протоколи огляду місця події та слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз, показання судових експертів, оскільки вищевказані засоби доказування у своїй сукупності безпосередньо доводять обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 (п.4,6,10-13,17,18, 24-26, 28-31 даного вироку).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що вказані докази достовірно підтверджують ті обставини, що саме свідок ОСОБА_12 особисто бачила обставини нанесення ОСОБА_8 другого удару кулаком лівої руки в область правої щелепи потерпілого (це вона підтвердила під час безпосереднього дистанційного її допиту в суді), а свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_40 , ОСОБА_60 та ОСОБА_57 бачили завдання обвинуваченим потерпілому першого удару кулаком лівої руки в область правої щелепи ОСОБА_10 (це проглядається як з показань свідка ОСОБА_17 , наданих в суді з урахуванням даних проведеного за його участі слідчого експерименту, так із протоколів слідчих експериментів за участі трьох інших свідків з урахуванням відтворених відеоматеріалів до них; також оскільки зазначені свідки на місці події переміщувалися, змінювали точки огляду, відволікалися від спостереження за діями обвинуваченого по відношенню до потерпілого, то повно й безперервно перебігу подій щодо завдання обвинуваченим ударів потерпілому спостерігати не могли); у протоколах слідчих дій зафіксовані первинно виявлений труп потерпілого, додаткова фіксація показань безпосередніх очевидців події на місці вчинення злочину, висновки експертиз підтверджують як виявлені наслідки двох ударів обвинуваченого, механізм їх завдання, так і прямий причинний зв`язок між заподіяними тілесними ушкодженнями та смертю потерпілого, допити експертів детально роз`яснюють та доповнюють сформульовані двома судово-медичними експертами висновки експертиз.

З огляду на викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття даного процесуального рішення, у даній справі дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення доведена:

подія кримінального правопорушення та всі елементи об`єктивної та суб`єктивної сторони складу вищевказаного злочину: активні дії обвинуваченого по нанесенню двох ударів кулаком лівої руки в область правої нижньої щелепи потерпілого, останній з яких призвів до перелому правого кута нижньої щелепи та перелому нижньої щелепи у проекції між 2 і 3 зубом, що супроводжувалося крововиливом під м`які мозкові оболонки та різким набряком головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, наявність об`єкту посягання (здоров`я потерпілого ОСОБА_10 ), а також установлений судом механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, прямий причинний зв`язок між вищеописаним діянням та наслідками для здоров`я потерпілого (зокрема, цілеспрямовані, із застосуванням фізичної сили, два удари кулаком лівої руки в область правої нижньої щелепи потерпілого з подальшими переломами щелепи і крововиливами в мозок є первинними суспільно-небезпечними наслідками, а смерть потерпілого похідний наслідок від вищенаведених дій обвинуваченого, яка пов`язувалася із нанесенням ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і саме вони послугували причиною його смерті), які встановлені судом з показань свідків, протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз, показань експертів та інших вищенаведених доказів (пункти 4,6,10-13,17,18, 24-26, 28-31 даного вироку);

- установлена наявність суб`єкта вчинення вищенаведеного злочину (ним є осудна повнолітня фізична особа ОСОБА_8 );

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини у виді умислу на завдання двох ударів в область щелепи потерпілого і передбачення ним суспільно-небезпечних наслідків вчиненого.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що з урахуванням показань обвинуваченого, досліджених доказів у даному провадженні, з огляду на локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, опис дій та висловів обвинуваченого під час слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_40 підтверджують те, що ОСОБА_8 , наносячи два удари кулаком лівої руки в область нижньої частини правої щелепи потерпілому діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, усвідомлював настання суспільно-небезпечних наслідків, при якому відповідальність настає за фактично спричинену шкоду, так як у свідомості обвинуваченого не уявлялася та не конкретизувалася якою саме має бути шкода від його ударів (у даному провадженні це фактично умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень), а до настання смерті потерпілого від тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 наявна необережна форма вини у виді протиправної недбалості (пункти 2,6,10-12-13,17,18,28-30 даного вироку) (цей висновок суду узгоджується із актуальною правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 квітня 2014 року (справа № 5-13кс14).

Таким чином, об`єктивно з`ясовані обставини справи, аналіз вищенаведених доказів, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом першої інстанції відповідно до статті 94 КПК України (включаючи докази, викладені у п. 4,6,10-13,17,18, 24-26, 28-31, 2,6,10-12-13,17,18,28-30 даного вироку), дають підстави зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (злочину), а його умисні дії, які полягали у завданні потерпілому ОСОБА_10 03 серпня 2018 року о 22 год. 05 хв. біля території ТОВ «СК-Агро» в с.Суха Грунь двох ударів кулаком лівої руки в область правої щелепи, останній з ударів призвів до переломів кісток нижньої щелепи, які супроводжувалися крововиливом під м`які мозкові оболонки та різким набряком головного мозку, які стали причиною смерті зазначеного потерпілого, та їх слід кваліфікувати за частиною другою статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При ухваленні обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції обгрунтовано керувався стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (як про це зазначив Європейський суд з прав людини у п. 161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з вище досліджених доказів достовірно встановлена наявність всіх обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , а тому їх достатньо для ухвалення судом обвинувального вироку у даному провадженні.

Більше того, судом першої інстанції не установлено інших осіб, які б, окрім ОСОБА_8 , конфліктували з потерпілим і завдавали ударів ОСОБА_10 03 серпня 2018 року у вечірній час в с.Суха Грунь в область правої нижньої частини щелепи зазначеної особи. Не йдеться про таких осіб і в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Також, при аналізі доказів у даній справі суд першої інстанції не взяв як належні докази пояснення потерпілої ОСОБА_16 , оскільки ця особа не була очевидцем тих подій, які мали місце 03 серпня 2018 року в с.Суха Грунь по вул. Першотравневій,1 поблизу офісу ТОВ «СК-Агро», а інформацію про місце події потерпіла отримала від свого сина ОСОБА_17 та односельців.

Не прийняв суд першої інстанції в якості належного доказу показання свідка ОСОБА_40 щодо умов, послідовності та інших обставин заподіяння ударів ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 , надані ним під час первинного, повторного та одночасного допиту зі свідком ОСОБА_17 безпосередньо в суді (п. 14-16 даного вироку), оскільки ці показання є суперечливими за своєю суттю та їх зміст змінювалися та значно звужувався з кожним допитом самого свідка в суді з посиланням на неможливість відновити в пам`яті певні події дворічної давнини та про доведення йому до відома наданих ним в суді показань саме свідком ОСОБА_17 , даний свідок переконливими доводами не зміг пояснити причини розбіжностей наданих показань в суді як кожного разу під час трьох проведених допитів, так і з інформацією повідомленою ним під час проведення слідчого експерименту на стадії досудового слідства, також вони не узгоджуюються в повному обсязі з тими доказами, які судом покладаються в основу даного обвинувального вироку (п.4,6,10-13,17,18, 24-26, 28-31 даного вироку).

Не прийняв суд першої інстанції в якості належного доказу показання свідка ОСОБА_17 , надані ним в суді під час первинного його допиту, оскільки ці показання не узгоджувалися із показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими нею в суді, іншими доказами у даній справі (п. 9 вироку), суперечили показанням, наданими ним в суді вже під час повторного допиту після відтворення відеододатку до протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участі (свідок підтвердив те, що подробиці цієї події він краще пам`ятав станом на день проведення слідчого експерименту, а зміна первинних показань пов`язувалася із перенесеними ним хвилюваннями про ці складні події, пов`язувалися із його намаганнями забути ці неприємні події в його житті), та які в подальшому були підтверджені ним під час одночасного допиту зі свідком ОСОБА_40 .

Не прийняв суд першої інстанції в якості належних та допустимих доказів протокол слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 від 04 серпня 2018 року з відеофайлом-додатком до нього та висновок додаткової судово-медичної експертизи №262 від 31 серпня 2018 року (арк. пров. 211-215, 242-243 том № 1), оскільки вони не можуть бути покладені в основу вироку у даній справі через недотримання на стадії досудового розслідування права підозрюваного на захист при його процесуально вразливому становищі (проведення допиту повнолітнього підозрюваного молодого віку, який мав на той час незняту та непогашену судимість, та в подальшому слідчого експерименту за його участі з приводу вчинення ним тяжкого злочину пов`язувалось із відібранням слідчим від нього по суті зізнавальних показань у відсутності захисника, також при відсутності переконливих доказів достовірно дійсного й безсумнівного бажання цієї особи не залучати захисника для проведення цих слідчих дій або добровільної та усвідомленої відмови підозрюваного від захисника у присутності останнього), що узгоджується із висновками, викладеними у п. 49-52, 54-57, 61, 66 рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2018 року (заява № 23040/07) у справі «Гелетей проти України», та є істотним недотриманням вимог ст. 20, п.3 ч.2 ст. 87 КПК України.

Також, суд першої інстанції не прийняв в якості належних доказів показання свідка ОСОБА_48 та проведеного за його участі слідчого експерименту і показання свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_50 щодо механізму та інших обставин заподіяння ударів обвинуваченим потерпілому ОСОБА_10 , оскільки перший свідок ні під час його допиту дистанційно в суді, ні на стадії досудового розслідування під час проведеного слідчого експерименту не був безпосереднім очевидцем завдання ударів ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , як і троє вищезазначених свідків зі сторони обвинувачення, останні за своєю суттю надали суду показання з чужих слів, при цьому під час їх допиту в суді ці учасники справи не навели ні мінімально необхідні анкетні дані осіб, які повідомили їм про істотні обставини події 03 серпня 2018 року в с.Суха Грунь поблизу, ні зовнішній опис ознак осіб, які повідомили їм інформацію, яка стосується предмету доказування у даній справі та не зазначали в наведених показаннях хто саме із свідків повідомляв їм певні відомості про подію, ці свідки на місці події особисто спостерігали лише наслідки нанесення потерпілому ударів ОСОБА_8 (п. 19-23 даного вироку).

З огляду на викладене, вказане не було покладено судом першої інстанції в основу обвинувального вироку. Про повторний допит чи дослідження доказів у справі апелянтом і його захисником клопотань не заявлялось, а тому колегія суддів не знаходить підстав стверджувати про неправильність висновку суду першої інстанції в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, то як вбачається з матеріалів справи вони вже виступали предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку та суд надавав їм детальний аналіз з яким суд апеляційної інстанції погоджується.

Так, твердження обвинуваченого та його захисника про перебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони під час завдання двох ударів в область обличчя потерпілого, судом правильно визнані непереконливими та розглянуті судом в якості обраного способу захисту обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки такі твердження знайшли спростування у показах свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , ОСОБА_40 , ОСОБА_60 , ОСОБА_57 (з урахуванням відомостей наведених під час слідчих експериментів проведених за участі цих свідків), які найближче перебували до самого ОСОБА_8 та потерпілого під час нанесення першим ударів другому, та були очевидцями того, як ОСОБА_10 не вчиняв жодних дій та навіть не виявляв намірів вчиняти певні дії фізичного характеру по відношенню до ОСОБА_8 (не замахувався в його сторону, не махав руками та не вчиняв інших провокуючих дій та рухів, які б очевидно виявляли його намір у будь-якій формі наносити удар (удари) обвинуваченому, що підтвердили у відповідних показаннях вищевказаних свідків) перед нанесенням останнім потерпілому першого та другого ударів, що є фактичним підтвердженням відсутності факту посягання на здоров`я чи життя обвинуваченого з боку потерпілого та наявності реальної загрози заподіяння шкоди цим цінностям, що де-юре виключає одну із основних умов необхідної оборони, передбаченої ч.1 ст. 36 КК України, у виді суспільно небезпечного посягання.

Також із показань вищенаведених і допитаних свідків у даній справі не підтверджено обставин щодо уникнення ОСОБА_8 конфлікту із потерпілим.

Довід обвинуваченого та його захисника про відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і не передбачення й не допускання ним того, що саме внаслідок завдання двох несильних ударів потерпілому в обличчя можуть бути завданні тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого, суд першої інстанції також правильно визнав непереконливими, оскільки він спростовуються дослідженими вище доказами (п. 4,6,10-13,17,18,24-26, 28-31,2,6,10-12-13,17,18,28-30 даного вироку) та сформульованим висновком суду про чітку невизначеність умислу обвинуваченого при нанесенні двох сильних ударів в область правої нижньої щелепи потерпілого з урахуванням показань двох судово-медичних експертів. Показання свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_40 про те, що між першим ударом ОСОБА_8 кулаком в праву щелепу та перед завданням другого удару пройшов певний незначний проміжок часу та перед нанесенням другого удару обвинувачений спитав у потерпілого що йому мало і він хоче ще й він нічого не зрозумів, і після подальшої ствердної відповіді про те, що йому дійсно чогось замало і хай спробує ще (в контексті наведених показань питання обвинуваченого стосувалося больового ефекту у потерпілого від першого удару) і після цієї розмови обвинувачений відразу наніс другий удар, на думку суду, підтверджує виключно наявність умислу у ОСОБА_8 на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, а не наявність необережної форми вини в його діях.

Довід обвинуваченого та його захисника про неперевірку доказами та неусунення версії сторони захисту про завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому як з необережності, так і настання смерті потерпілого саме внаслідок удару об батут та об землю головою при його паданні суд першої інстанції також правильно визнав надуманим, оскільки зазначене спростовується вищедослідженими доказами, зокрема, детальними та змагальними допитами двох судово-медичних експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_41 , вмотивовані показання яких підтвердили неможливість отримання тяжких тілесних ушкоджень після удару в область щелепи потерпілому та при подальшому падінні внаслідок удару лівою стороною щелепи об батут та надалі об поверхню землі біля батуту правою стороною щелепи та обличчя.

Довід обвинуваченого та його захисника про недопустимість протоколів слідчих дій в якості доказів, в яких не відображено роз`яснення свідкам їх прав (включаючи, неповнолітнім свідкам право на захист), відсутність їх справжніх законних представників батьків при цих слідчих діях, невпевненість поведінки та самих показань самих свідків, які не усвідомлювали значення таких процесуальних дій, суд першої інстанції також обгрунтовано визнав безпідставним, оскільки протоколи зазначених слідчих дій складені з дотриманням вимог ст.104-106, 226,240 КПК України, з роз`ясненням неповнолітнім їх учасникам відповідних прав, при слідчих експериментах були присутні законні представники неповнолітніх свідків чи особи, які до них прирівнюються (при слідчому експерименті за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_17 був присутній його рідний батько, ОСОБА_57 її дідусь ОСОБА_58 , свідка ОСОБА_60 її бабуся ОСОБА_61 , ОСОБА_40 директор Калінінської ЗОШ ОСОБА_63 , як установи під наглядом якої перебував зазначений учень), що узгоджується із нормами ст.44, 226,240 КПК України, показаннями зазначеними свідками надавалися добровільно із розумінням в якій якості вони залучалися слідчим, від учасників цих слідчих дій зауважень з приводу їх проведення слідчому не заявлялося.

Довід обвинуваченого та його захисника про неналежну компетентність судово-медичного експерта ОСОБА_11 , його заангажованість при проведенні експертизи № 192 від 04 серпня 2018 року та про неоднозначність сформульованих ним висновків у вищевказаному документі, як вбачається з матеріалів справи також судом першої інстанції перевірявся при розгляді клопотання сторони захисту в порядку доповнення до судового розгляду і визнано необґрунтованим, повторно спростовувати цей довід сторони захисту є недоцільним (арк. 137-138 т.4).

Довід обвинуваченого та його захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які призвели до його смерті, беззаперечними доказами, поданими стороною обвинувачення, спростовується вищедослідженими судом доказами.

Крім вказаних доводів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та з якими погодився апеляційний суд, обвинувачений в своїй скарзі також зазначав наступне.

Так, обвинувачений стверджував, що за висновком СМЕ № 192 залишились не з`ясованими ряд обставин, зокрема те, яким травмуючим предметом було спричинено тілесні ушкодження, де безпосередньо було первинне джерело виникнення набряку головного мозку та інше. У зв`язку з цим не вдалося однозначно встановити чи міг фактично потерпілий отримати тілесні ушкодження від яких настала смерть вдарившись головою об металевий каркас батуту, чи об землю на що вказували свідки і на чому наполягав він обвинувачений.

У відповідь на такі твердження, колегія суддів звертає увагу на пояснення двох, допитаних судом першої інстанції експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_41 , які в деталях пояснювали, які тілесні ушкодження було виявлено у потерпілого, який механізм утворення у них був, як вони розвивались та що стало причиною семерті потерпілого. Більше того, перед експертами було поставлено і питання про те чи міг потерпілий померти від удару об трубу чи поверхню землі.

Також, обвинувачений стверджував, що слідчим під час досудового слідства було оглянуто труп потерпілого, але не було ретельно оглянуто місце падіння потерпілого, чи були на землі якісь предмети об які він міг вдаритись головою, не було оглянуто та зафіксовано каркас батуту із плямами крові на які вказували свідки. Наполягав на тому, що тілесні ушкодження від яких помер потерпілий спричинені від удару об металевий каркас батуту, а потім вони ускладнились від удару об тверду поверхню землі, але не від удару правою рукою в обличчя. Наполягав, що удар був не сильний і не міг спричинити таких ушкоджень.

У відповідь на вказане, колегія суддів знову повертається до пояснень експертів, які виключають причину смерті потерпілого від удару об щось інше, аніж від отриманих ним тілесних ушкоджень від ударів обвинуваченим, які мали значну силу.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що декілька свідків підтвердили в суді, як і на досудовому слідстві, що другий удар він обвинувачений, наносив не лівою рукою, а правою, про що наполягав і він обвинувачений, то колегія суддів звертає увагу на пояснення свідка очевидця ОСОБА_12 , яка між іншого, вказала, що удар був лівою рукою, та пояснення експертів, які також, з урахуванням отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, вказали про те, що удар також припадав на ліву, а не праву руку, як про те стверджує обвинувачений.

Враховуючи наведене, колегія суддів колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого про скасування вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 09.07.2020 року та призначення в суді першої інстанції новий судовий розгляд даного кримінального провадження є безпідставною, та задоволенню не підлягає, оскільки всі доводи апеляційної скарги, на які обвинувачений посилається в своїй скарзі, щодо необґрунтованості , немотивованості та невідповідності судового рішення фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження, при перевірці судового рішеня в суді апеляційної інстанції.

Також, колегією суддів не встановлено, і жодних підстав, передбачених ст.415 КПК України для скасування вироку і призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду даного кримінального провадження.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_64 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши пом`якшуючу покарання обставину - відшкодування шкоди потерпілому, пов`язаної із витратами на поховання ОСОБА_10 , обтяжуючу покарання обставину вчиення злочину в стані алкогольного сп`яніння (арк. пров. 255 т. 1), ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі статтею 12 КК України, є тяжким злочином, який пов`язувався із завданням невідворотньої шкоди здоров`ю фізичної особи у громадському місці та в присутності багатьох неповнолітніх очевидців обставин завдання ударів потерпілому, наслідки та обставини вчиненого злочину (умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень фізичній особі, що спричинило смерть потерпілого), особу винуватого (його молодий 20-річний вік, отримав професійно-технічну освіту, проживає однією сім`єю разом із матір`ю в с.Суха Грунь, не є депутатом місцевої ради, є неодруженим, має зареєстроване місце проживання в с.Суха Грунь Липоводолинького району Сумської області, є звільненим на підставі ухвали місцевого суду від 11 червня 2019 року від основного покарання, призначеного вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці, у зв`язку з закінченням іспитового строку (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82356015), протягом 2019-2020 років нових злочинів не вчиняв (а.с.249-250, 254 т.), матеріальний стан (непрацевлаштований, самостійних джерел доходів не має) та сімейний стан (неодружений, дітей не має), стан здоров`я (на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тяжких хронічних захворювань не має) (а.с.256,257 т.1).

Також, судом було враховано і те, що вчинення даного кримінального правопорушення із застосуванням фізичного насильства до потерпілого у період перебігу іспитового строку, визначеного вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року, та під час перебування у стані алкогольного сп`яніння, сукупно підтверджує схильність ОСОБА_8 до періодичного вчинення злочинів (арк.пров.251-253, 255 т.1) та те, що за матеріалами досудової доповіді обвинувачений має високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, а також його особа має дуже високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб (а.с.57-61 т.1).

Не залишив поза увагою суд наявність посередньої характеристики обвинуваченого за місцем проживання (арк.пров.254 т.1) та думку потерпілої про непризначення судом суворого покарання обвинуваченому та відсутність до останнього претензій майнового характеру, однак, в сукупності з іншими встановленими обставинами, не визнав її визначальною при призначенні обвинуваченому покарання.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанці дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому з метою його виправлення та переосмислення власної протиправної поведінки й для попередження вчинення ним нових злочинів слід призначити покарання, яке пов`язане з його ізоляцією від суспільства в установах закритого типу, тобто у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, суд не вбачав підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання при відсутності підстав, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України, та з урахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, і того, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у період іспитового строку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, належних висновків щодо зміни своєї поведінки не зробив, винуватість у вчиненні злочину не визнав, щиро не розкаялася за вчинене, що в свою чергу сукупно підтверджує його суспільну небезпечність.

Також ураховуючи відсутність в діях обвинуваченого ознак дійсного дієвого каяття на стадії судового розгляду лише при відшкодуванні завданих потерпілому матеріальних збитків, пов`язаних з похованням ОСОБА_10 , посередню характеристику по місцю проживання, вчинення ним вищевстановленого судом тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на здоров`я потерпілого, у стані алкогольного сп`яніння, сукупно ці обставини, на думку суду першої інстанції обгрунтовано визнано такими, що не є підтвердженням процесуальної можливості виправлення ОСОБА_8 в умовах без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням (ст.75,76 КК України).

В апеляційній скарзі обвинувачений міру покарання не оскаржував, а просив вирок суду скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, у зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 415 КПК України, не встановивши підстав для призначення нового судового розгляду колегія суддів, вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого, без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 09.07.2020 року відносно ОСОБА_21 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4