Справа № 930/2762/19
Провадження №11-кп/801/997/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
представника цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000329 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.06.2019 за апеляційною скаргою представника АТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553» - адвоката ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч.1 п.1, п. 2, ч.3 п.2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не обиралася.
Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч гривень) 00 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч гривень) 00 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріор Девелопмент», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», третя особа на стороні відповідача ТОВ «Пріор Девелопмент» ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» матеріальну шкоду в розмірі 248 023 ( двісті сорок вісім тисяч двадцять три гривні), 75 коп.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 1500 ( одну тисячу п`ятсот гривень), 00 коп.
В решті частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривні 14 коп.
Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 26.06.2019 близько 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Mersedes-benz» моделі «ATEGO 815» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-12 на відрізку дороги 452 км+190 м в напрямку м. Ладижин, розпочав здійснювати маневр обгону, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення із маршрутним автобусом марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» із реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку по крайній правій смузі.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №106 від 25.09.2019, водій маршрутного автобуса марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» із реєстраційним номером НОМЕР_2 ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани голови ліворуч, закритого перелому основної фаланги 1-го пальця правої стопи зі зміщенням, закритого перелому третьої п`ясної кістки лівої кисті зі зміщенням. Дані ушкодження виникли 26.06.2019 під час дорожньо-транспортної пригоди та по тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 195 від 19.08.2019, пасажир маршрутного автобуса марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» із реєстраційним номером НОМЕР_2 ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому п`ятого, шостого, сьомого ребер зліва, підшкірної емфіземи зліва, лівобічного пневмотораксу. Дані ушкодження виникли 26.06.2019 та по тяжкості відносяться: струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, закриті переломи п`ятого, шостого, сьомого ребер зліва, підшкірна емфізема зліва, лівобічний пневмоторакс до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.
Відповідно до висновку експерта № 440 від 02.09.2019 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Mersedes-benz» моделі «ATEGO 815» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.10.1. правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Mersedes-benz» моделі «ATEGO 815» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення із маршрутного автобуса марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» із реєстраційним номером НОМЕР_2 шляхом виконання вимог п.10.1 правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.10.1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі представника АТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553» - адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить винести своє рішення, яким кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України призначити до нового розгляду в суді першої інстанції.
У тому випадку, якщо колегія суддів прийде до висновку, що допущенні порушення вимог кримінального процесуального закону можливо усунути в ході апеляційного розгляду, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Цивільний позов потерпілого АТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» задовольнити повністю та стягнути з відповідача ТОВ «Пріор Девелопмент» та ПАТ «Страхова компанія УНІКА» на користь АТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» 188686,46 грн. упущеної вигоди, 248023, 75 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не досліджував в повній мірі докази, що стосується поданих цивільних позовів, розміру заподіяної матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції незаконно застосував спрощений порядок дослідження доказів, передбачений ч.3 ст.349 КПК України, фактично без жодної мотивації відступив від правових висновків Верховного Суду, крім цього в порушення вимог ст.27 КПК України, суд першої інстанції не забезпечив відеофіксацію судового засідання, також журнал судового засідання не відповідає вимогам ч.1 ст. 2 ст. 108 КПК України, крім цього вирок суду незаконний в частині визнання обставин, які пом`якшують покарання, щирого каяття та визнання вини, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. Крім цього, суд першої інстанції незаконно та без належної мотивації не призначив ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні представник потерпілого АТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, вкладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.
Прокурор ОСОБА_6 зазначив, що хоча судом першої інстанції під час судового провадження і допущено деякі порушення кримінального процесуального закону, проте вони не є істотними та не тягнуть за собою скасування судового рішення. В частині призначеного покарання вважає рішення суду законним та вмотивованим. Щодо цивільного позову наголосив, що в цій частині покладається на розсуд суду, оскільки органи прокуратури не здійснюють представництва потерпілих в частині позовних вимог.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Стосовно вимог апеляційної скарги представника потерпілого АТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553» - адвоката ОСОБА_7 суд зазначає, що з апеляційної скарги убачається, що апелянтом оскаржується вирок суду в тому числі в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також в частині вирішення цивільного позову.
З огляду на зазначені вимоги суд апеляційної інстанції враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги, оскільки таким не погіршується становище обвинуваченого, натомість судом першої інстанції допущені порушення кримінального процесуального закону, які хоча і не перешкодили постановити законне і обґрунтоване рішення, однак стосуються прийнятих судом рішень щодо учасників провадження, в тому числі їх прав в частині оскарження судового рішення.
Вирішуючи зазначене суд констатує, що 03.02.2020. адвокат ОСОБА_12 звернувся до суду з заявою про залучення в якості потерпілого у провадженні ПАТ «Теплицьке АТП 10553» (т.1, а.с.36). Ухвалою Немирівського районного суду від 03.02.2020 року Приватне акціонерне товариство «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» залучене у якості потерпілого у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.1, а.с.95). 26.03.2020 потерпілим подано позовну заяву про відшкодування шкоди (т.1, а.с.124-128).
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути в тому числі юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Протягом кримінального провадження потерпілий користується правами, визначеними ст.56 КПК України.
Натомість за приписами ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем також може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосується цивільного позову.
Як убачається з вищевикладених положень кримінального процесуального закону, юридична особа у кримінальному провадженні може бути як потерпілим, так і цивільним позивачем, але у випадках, коли їй кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Проте поняття «потерпілого» та «цивільного позивача» не є тотожними, оскільки мають дещо інші права, зокрема щодо меж оскарження судового рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду обвинувального акту. Так, відповідно до п.7 ст.393 КПК України потерпілий вправі оскаржувати вирок суду першої інстанції в частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції. При цьому згідно п.8 ст.393 КПК України цивільний позивач вправі оскаржувати вирок суду виключно в частині, що стосується вирішення цивільного позову.
З означеного випливає, що вирішуючи питання про залучення юридичної особи до участі у кримінальному провадженні в якості «потерпілого» чи «цивільного позивача», суду слід встановити зв`язок потерпілого (цивільного позивача) з об`єктом кримінального правопорушення (злочину чи проступку), іншими словами, юридична особа може бути потерпілим у кримінальному провадженні виключно в тому випадку, якщо об`єктом кримінального правопорушення виступають охоронювані законом права та свободи юридичної особи (право власності, інші майнові та інтелектуальні права і т.і.).
Так, безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України є безпека руху та експлуатації транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи. У провадженні, що є предметом апеляційного провадження Приватному Акціонерному Товариству «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» заподіяно майнової шкоди внаслідок пошкодження рухомого майна, яке не є об`єктом злочину. Таким чином, між обвинуваченим ОСОБА_8 та ПАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» виникли цивільно-правові правовідносини, вирішення яких здійснюється за нормами Цивільного Кодексу України, а відтак висновок суду першої інстанції про залучення ПАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» в якості потерпілого є помилковим, оскільки суперечить положенням ст.55 КПК України. Натомість зазначена юридична особа може виступати в якості цивільного позивача, а відтак має право на оскарження судового рішення виключно в частині, що стосується вирішення цивільного позову.
Попри це суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести детальні доводи на спростування тверджень апеляційної скарги представника ПАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553».
Так, стосовно доводів апеляційної скарги про істотні порушення кримінального процесуального закону в частині відсутності відеофіксації судового засідання та порушення порядку спрощеного судового провадження, що на думку апелянта тягне за собою скасування вироку, суд зазначає, що за приписами ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається з журналу судового засідання та технічного носія інформації судом належним чином з`ясовано зазначені обставини та роз`яснено наслідки здійснення спрощеного судового провадження.
При цьому обвинувачений ОСОБА_8 повідомив про повне визнання вини та погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті щодо вчиненого злочину. Хоча обвинувачений не надав детальних показань по суті висунутого обвинувачення, проте жоден з учасників процесу, в тому числі і потерпілі не скористались правом задати обвинуваченому запитання на уточнення обставин, які б їх цікавили.
Стосовно відсутності відеофіксації судового процесу суд зазначає, що згідно п.7 ч.2 ст.412 та п.1 ч.1 ст.415 КПК України підставою скасування вироку з призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції є відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Як убачається з матеріалів провадження, в ньому наявний журнал судового засідання та технічних носій інформації з якісним відображенням аудіозапису судового засідання. В даному випадку суд вважає, що відсутність відеофіксації судового процесу хоча і формально порушує вимоги ст.107 КПК України, проте не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Щодо доводів про м`якість призначеного покарання слід зауважити, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Підстави визнання обставин, які пом`якшують покарання.
Як убачається з вироку, судом визнані обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та визнання вини.
Як зазначив ККС ВС у постанові від 18.09.2019 (справа №166/1065/18), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як убачається з вироку, обвинувачений не лише визнав вину, але і просив вибачення за наслідки, що настали, висловлював щирий жаль з цього приводу.
Саме такі обставини дали суду підстави дійти висновку про наявність щирого каяття як обставини, що пом`якшують покарання.
Підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В апеляційній скарзі потерпілого ставиться питання також про призначення покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально. З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює водієм в ТОВ «САВ Логістик», виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Враховано судом також досудову доповідь органу пробації про можливість виправлення особи без позбавлення чи обмеження волі.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дали суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, судом на ОСОБА_8 покладені обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України. Покладення на обвинуваченого таких обов`язків в повній мірі здатне забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.
Призначення додаткового покарання.
В постанові від 08.02.2018 року (справа 361/2704/16-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що санкція статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення Закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
При цьому необхідно враховувати як характер порушення правил дорожнього руху винною особою, так і наслідки, до яких призведе призначення такого додаткового покарання.
Зокрема судом установлено, що обвинуваченим порушено п.10.1 ПДР України, який вказує, що перед початком руху, перестроюванням чи будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.
З іншого боку суд взяв до уваги сімейний стан (наявність сім`ї та малолітніх дітей), характер роботи обвинуваченого, який працює водієм великовантажних автомобілів в ТОВ «САВ Логістик».
За таких обставин суд вірно прийняв рішення про непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки його призначення створить додаткові невиправдані перешкоди для реалізації права на трудову діяльність та утримання сім`ї.
Вирішення цивільного позову
Як убачається з апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553», останнім також оскаржується вирок суду в частині вирішення цивільного позову, а саме в частині відмови у стягненні на їх користь з ТОВ «Пріор Девелопмент» та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» упущеної вигоди в розмірі 188 686, 46 гривень та 3000 гривень витрат на правову допомогу.
Проте на думку апеляційного суду ці доводи апелянта не ґрунтуються на законі, адже судом першої інстанції наведено докладні висновки про те, що позивачем не було надано відповідних документів (підтвердження належними бухгалтерськими документами, даними свого річного доходу за шість місяців до ДТП та після, податкової декларації, тощо), які свідчать про провадження останнім своєї діяльності. ЦК України, а саме ст.22 відносить до збитків «упущеної вигоди», під якою розуміє доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Доходи, які позивач міг би отримати, є абстрактними, і жодним належним документом недоведені. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення насамперед самих збитків та причинного зв`язку. У зв`язку з вище викладеним суд дійшов висновку відмовити в даній частині позову в повному обсязі у зв`язку необґрунтованістю та не підтвердженням належними доказами.
Не надано таких доказів також під час апеляційного розгляду.
Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, суд у вироку зазначив, що відповідно до ст.133 УПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правничу допомогу адвоката. Згідно ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До матеріалів справи представником ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера у розмірі 3000,00 грн за надання правничої допомоги. Враховуючи те, що позовні вимоги ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» заявлені до двох відповідачів та позовні вимоги задоволено лише в частині до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», тому суд вірно зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення витрат понесених на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення у розмірі 1500,00 грн.
За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10553» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000329, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.06.2019 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді: