Справа № 205/7802/20
Провадження №1в/202/244/2021
УХВАЛА
Іменем України

25 жовтня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника органу пробації ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро подання начальника Індустріального РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_6 до обмеження волі для відбування призначеного покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. ст.190, ст. ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.
Начальник органу пробації звернулася до суду з поданням про скасування покарання з випробуванням згідно з ч. 2 ст. 78 КК України у відношенні ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що засуджений злісно порушує обов`язки, покладені на нього судом, які передбачені ст. 76 КК України, а саме: не проживав за адресою, зазначеною у вироку суду, що було підставою для його оголошення у розшук та своєчасно не став на облік в державній службі зайнятості.
Представник відділу з питань пробації подання підтримала.
Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання з`явився, суду пояснив, що він дійсно не повідомив про зміну місця мешкання та своєчасно не став на облік до державної служби зайнятості та не працевлаштувався, але на час розгляду подання перебуває на обліку в службі зайнятості.
Прокурор вважає, що засудженому можна надати шанс та не направляти у місця позбавлення волі для відбування покарання.
Заслухавши прокурора, представника відділу з питань пробації, засудженого, дослідивши клопотання, суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст.78 КК України якщо засуджений не виконує покладенінанього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажаннястатина шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Як вбачається із матеріалів особової справи, на засудженого покладено обов`язок періодично з`являтись на реєстрацію, встановлено періодичність, працевлаштуватися або звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного. За час перебування на обліку ОСОБА_6 своєчасно не став на облік в центрі пробації та не працевлаштувався.
Так, 02.12.2020 та 10.12.2020 року засудженому за адресою, зазначену у вироку суду, було направлено виклики до органу пробації, за якими останній не з`явився.
16.12.2020 та 24.12.2020 року було здійснено виїзди за адресою місця проживання засудженого та встановлено, що ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає, на підставі чого 15.06.2021 року останнього було оголошено у розшук та заведено розшукову справу.
Засуджений ОСОБА_6 30.06.2021 року був розшуканий та прибув за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, де був ознайомлений з обов`язками покладеними на нього судом: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання. Того ж дня засудженому було винесено постанову про дні явки на реєстрацію, згідно з якою він повинен з`являтися на реєстрацію кожен перший, другий, третій та четвертий вівторок кожного місяця.
Також ОСОБА_6 було видане направлення до Дніпровського міського центру зайнятості та зобов`язано прибути туди до 10.07.2021 року для працевлаштування, з метою забезпечення виконання обов`язку, покладеного на нього вироком суду та до 10.07.2021 року повідомити орган пробації про наслідки свого працевлаштування.
Однак, ОСОБА_6 13.07.2021 року прибув до Індустріального районного відділу та надав пояснення про те, що він написав заяву про офіційне працевлаштування на підприємстві, де працює на теперішній час неофіційно, а тому до Дніпровського міського центру зайнятості він не звертався. Також засуджений зобов`язався до 16.07.2021 року надати довідку про працевлаштування або звернутись до центру зайнятості.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 самостійно не працевлаштувався та у 10-денний строк до центру зайнятості не звернувся, останньому 13.07.2021 року було винесено застереження у виді письмового попередження. Також, засудженому було видане повторне направлення до Дніпровського міського центру зайнятості та зобов`язано прибути туди до 23.07.2021 року для працевлаштування.
Незважаючи на письмове попередження, засуджений 27.07.2021 року з`явився до органу пробації та повідомив про те, що до центру зайнятості він не звертався та самостійно не працевлаштувався, за що останньому було винесено друге застереження у вигляді письмового попередження.
03.08.2021 року під час чергової реєстрації ОСОБА_6 повідомив, що звернувся до служби зайнятості для сприяння у працевлаштуванні, однак 13.09.2021 року з Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості надійшло повідомлення про те, що засуджений не перебуває на обліку. Причини зняття з обліку ОСОБА_6 пояснити не зміг та повідомив, що офіційно так і не працевлаштувався. Останньому 14.09.2021 року було винесено третє застереження у виді письмового попередження.
Крім того, було встановлено, що в день винесення вироку, а саме 12.10.2020 року ОСОБА_6 був ознайомлений з тим, що згідно зі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням і йому судом встановлено іспитовий строк на 1 рік, та згідно ст.76 КК України на нього покладено відповідні обов`язки.
Суд вважає, що хоча і встановлено факт невиконання засудженим обов`язків, встановлених вироком суду, але сама по собі неявка на реєстрацію, а такожневиконання обов`язку, покладеного на нього вироком суду у виді офіційного працевлаштування, не свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, та не є настільки вагомими, щоб потягти скасування звільнення засудженого від покарання з випробуванням і направлення його для відбування покарання у відповідну установу строком на 1 рік.
Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання про скасування звільнення засудженого від покарання з випробуванням і направлення його для відбування покарання слід відмовити, із наведених вище підстав.
Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу засудженого, що відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Крім того, згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2020 року, строки іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_6 на час розгляду подання закінчилися, що позбавляє суд можливості направляти останнього для реального відбування покарання.
Керуючись ст.537, 539 КПК України, ч.2 ст.78 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання про направлення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання, яке призначено вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2020 року за ч. 1 ст. 190, ст. ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7