КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_9
захисників ОСОБА_6
ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_5
ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - кожному - запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, на 60 днів, до 12 листопада 2021 року включно.
Залишено як альтернативу даному запобіжному заходу кожному обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - заставу, зменшено розмір застави з 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 000 грн., до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1189500 грн., з покладенням на кожного обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченому ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_5 просить обрати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а в разі незадоволення апеляційної скарги, ухвалити вмотивоване рішення.
Обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що суд не взяв до уваги того факту, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не відповідає положенням п.п. 3,5,6 ч. 1 ст. 184 КПК України, не зрозуміло, які саме докази підтверджують існування ризиків , передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити та застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів захисник, з посиланням на положення ст. 177 КПК України, вказує на те, що місцевий суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами провадження докази обставини, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор, а також не тільки перерахувати ризики, а й належним чином обґрунтувати їх наявність.
Захисник акцентує увагу на тому, що всупереч положень ст. 199 КПК України, прокурором не подані докази на підтвердження існування ризиків, а також доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Проте, в судовому засідання 14 вересня 2021 року прокурор на запитання судді про наявність таких доказів зазначив про відсутність доказів і посилався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, лише на основі свого власного переконання та припущень. Однак, суд, задовольняючи клопотання прокурора, зазначив про те, що об`єктивно доведено, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. При цьому судом не зазначено, чим доведена наявність ризиків.
Щодо наявності обґрунтованої підозри та строків тримання під вартою захисник ОСОБА_6 зазначає, що у кожному клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 прокурор не тільки не відображав повно фактичні обставини справи, але й порушував принцип презумпції невинуватості, стверджуючи про здійснення ОСОБА_5 злочину, як про вже доведений та встановлений факт, перебираючи на себе повноваження суду.

Окрім того, захисником наголошується, що запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_5 з 24 квітня 2015 року, тобто, станом на сьогодні останній перебуває під вартою понад 6 років. За цей час приблизно 40 клопотань подано прокурором та постановлено ухвал про продовження тримання під вартою, а зміст і форма клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , так само як і зміст рішень суду в частині вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу, починаючи з першого такого клопотання/рішення і закінчуючи останнім, майже не змінились.
На переконання захисника, ризики, на які посилається прокурор, або не існують або значно зменшились протягом понад 6 років тримання під вартою, а також грунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення і не підкріплюються жодними доказами, а твердження сторони обвинувачення про те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, виходячи виключно із особливої тяжкості інкримінованих йому діянь, а також можливої суворої міри покарання, на думку захисту, носить абстрактний та виключно декларативний характер.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, захисник зазначає, що лише наявність підозри щодо вчинення особливо тяжкого злочину не може слугувати підставою обґрунтування можливості переховування особи від органів досудового розслідування та суду, і, як наслідок, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наголошує захисник і на тому, що строк перебування ОСОБА_5 під вартою підпадає під дію Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і з урахуванням зазначеного ОСОБА_5 перебуває під вартою більше 12 років, що свідчить про те, що більшу частину строку, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 155 КК України (від 10 до 15 років) (як зазначено в апеляційній скарзі) ОСОБА_5 відбув.

Щодо ризику незаконного впливу на учасників процесу, то захисник вказує, що під час розгляду судом питання застосування запобіжного заходу прокурор зазначив, що підставою того, що даний ризик існує, є виключно насильницький характер інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, а також те, що свідки і потерпілі у кримінальному провадженні ще не допитувались в судовому засіданні, але такі твердження прокурора є необґрунтованими, принаймні з позиції виправдування тривалих строків тримання під вартою.
Щодо підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, то на думку захисника, неодноразово зазначалось про наявність можливості проживання ОСОБА_5 на території підконтрольній Україні та застосування до нього запобіжного заходу, відмінного від тримання під вартою. На підтвердження цих обставин суду надавався договір оренди квартири, що дає можливість ОСОБА_5 проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Проте судом це не було прийнято до уваги, оскільки не надано правовстановлюючі документи на квартиру, проте всупереч вимог закону місцевий суд не бере до уваги належним чином оформлений договір оренди, чим порушує принципи кримінального процесу, а саме верховенство права та законності.
Щодо розміру застави, то з посиланням на висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, захисник наголошує, що більше року ОСОБА_5 встановлено альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, однак такий розмір є непомірним для обвинуваченого, у зв`язку з чим останній не може ним скористатися. Фактично, як зазначає захисник, при такому великому розмірі застави втрачається наявність альтернативності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою відмовити, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: особисте зобов`язання чи домашній арешт або застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а у випадку залишення в силі ухвали в частині задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою - зменшити розмір застави як альтернативу тримання під вартою до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги те, що сторона обвинувачення не тільки не надала жодного додаткового обґрунтування на продовження існування ризиків, передбачених КПК України, а, навпаки, усі наведені прокурором обґрунтування уже викладалися ним в аналогічних клопотаннях, починаючи з 2015 року, та не надано взагалі ніяких належних доказів, тобто, доказів, які дійсно (прямо чи не прямо) підтверджують існування ризиків.
Захисник ОСОБА_7 акцентує увагу на тому, що ОСОБА_8 в ході судового засідання, результатом якого стало прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, заявив клопотання про дослідження доказів, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання про продовження строків тримання під вартою. Однак, прокурор на чітке питання суду не зміг навести хоча б якісь належні докази на підтвердження своєї позиції. Він лише продовжував повторювати, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачені будуть впливати на свідків чи переховуватися від правосуддя. Проте, за відсутності доказів такі твердження сторони обвинувачення є лише припущеннями і не можуть бути покладені в основу рішення суду про продовження строку тримання під вартою.
Однак, на переконання апелянта, суд першої інстанції неправомірно та безпідставно дійшов висновку, що ризики, названі прокурором, все-таки існують, а тому клопотання прокурора слід задовольнити, хоча такий висновок суду не ґрунтується на досліджених ним доказах та встановлених обставинах. Єдине що, на думку апелянта, дійсно спонукало колегію суддів продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою, є лише тяжкість покарання, що передбачена законом за вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.
Захисник акцентує увагу на тому, що на даний момент ОСОБА_8 перебуває під вартою понад 6 років і 6 місяці. У випадку, якщо суд все-таки визнає ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів і призначить покарання у виді позбавлення волі, кожен день попереднього ув`язнення буде зараховане йому за 2 дні позбавлення волі, тобто, в сукупності - більше ніж за 13 років. За таких обставин, у порівнянні частина покарання, що залишиться відбути ОСОБА_8 , є незначною. Тому, якщо навіть припустити, що він все-таки буде уникати правосуддя, то ризик такої поведінки ОСОБА_8 дуже суттєво зменшився, і, якщо він все ще існує, то є зовсім мізерним, а тому не може слугувати достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою.
Що стосується розміру застави, то захисник наголошує на тому, що застава у розмірі 500 прожиткових мінімумів є непосильним, тягарем для ОСОБА_8 та його сім`ї, оскільки ОСОБА_8 за своє життя до затримання заощаджень не здобув, його батьки-пенсіонери, єдиним доходом яких є пенсійні виплати.

Заслухавши доповідь судді,
- обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційні скарги, пояснивши, що в ухвалі відсутні докази на обґрунтування існування ризиків, а прокурором не надано доказів на підтвердження ризиків, на які останній посилається;
- захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні скарги та пояснила, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є виключним запобіжним заходом, і, приймаючи рішення про продовження строку такого запобіжного заходу, прокурор повинен доказати наявність ризиків. Проте, прокурором такі докази не надані. Більш того, прокурором заявлено про відсутність таких доказів. Обвинувачені на теперішній час, з урахуванням вимог закону від 26 листопада 2015 року, більшу частину строку покарання відбули. За таких обставин оскаржувана ухвала не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, а клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на припущеннях;
- захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги, вказав на те, що прокурором не доведено можливості впливу ОСОБА_8 на свідків та переховування від суду, оскільки у ОСОБА_8 наявні соціальні зв`язки, є постійне місце проживання. Що стосується розміру застави, то він є занадто тяжким як для ОСОБА_8 , так і для його сім`ї;
- обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційних скарг, який вказав на те, що за час перебування під вартою значно погіршився стан здоров`я, просив ухвалити справедливе рішення;
- прокурора, яка категорично заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вказавши, що клопотання прокурора та ухвала суду відповідають вимогам закону, що основним лейтмотивом скарг є те, що не досліджувались докази під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу. Однак, таке клопотання розглядалось на стадії підготовчого судового засідання, а тому суд не мав можливості дослідити докази, які перебувають безпосередньо у справі, оскільки дослідження доказів не відповідає стадії кримінального процесу, а тому суд виходив із наявних у нього матеріалів, а також з обвинувального акту. Такі ризики, як переховування від суду, доводиться тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, та характером інкримінованих дій. Йдеться про насильницькі злочини, внаслідок яких настала смерть двох осіб. Також обвинуваченим інкримінується викрадення та підробка документів, тобто, наявна схильність до протиправної поведінки. Існує ризик впливу на свідків, оскільки на даний час взагалі не досліджувались докази, судовий розгляд тільки призначений у кримінальному провадженні, а тому свідки не допитувались;
- перевіривши наявні матеріали (копії клопотань та оскаржуваної ухвали, а також долучених стороною захисту додатків), обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000727 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлені клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Зі змісту поданих клопотань вбачається, що клопотання обґрунтовані тим, щопри вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор просив врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, вагомість доказів у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_5 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, що місце реєстрації обвинуваченого межує з окупованою територією України, відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого за місцем реєстрації, у тому числі родини та утриманців, які б забезпечили належну процесуальну поведінку; щодо ОСОБА_8 - також вагомість доказів у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, місце реєстрації знаходиться за межами Київської області, відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого за місцем реєстрації, у тому числі родини та утриманців, які б забезпечили належну процесуальну поведінку; те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , будучи працездатними особами, фактично не працюючи, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, обвинувачуються у жорстокому та безжальному, спланованому за попередньою змовою з іншими особами, вбивстві двох осіб з корисливих мотивів, шляхом нанесення їм ударів та здавлення дихальних шляхів, діючи зухвало, після жорстокого вбивства, заволоділи майном потерпілих та намагалися приховати сліди злочину шляхом переміщення тіл вбитих, чим поставили їх життя нижче від своїх бажань, нехтуючи загальнолюдськими цінностями. Прокурор вважає, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає, оскільки, навіть такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти спробі обвинувачених переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Додатково під час судового розгляду прокурором в обґрунтування поданих клопотань зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, які вчинені із застосуванням насильства, у зв`язку з чим він просить не застосовувати до обвинувачених запобіжний захід у виді застави. Щодо наявності ризиків прокурор зазначив про те, що ОСОБА_5 , ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, знаючи адреси проживання свідків, може впливати на них, і, окрім того, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час попереднього розгляду кримінального провадження іншим складом суду була виявлена відсутність речового доказу, який був долучений до матеріалів вказаної справи, про що був складений акт секретарем судового засідання, який надавав можливість ознайомитись обвинуваченому з вказаною справою. По вказаному факту на теперішній час зареєстроване кримінальне провадження, і вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про знищення речового доказу. Прокурор вважає, що ризики продовжують існувати і більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків. Щодо ОСОБА_8 прокурор вважає, що також існують такі ж ризики, а також існує ризик вчинення нових злочинів, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, що свідчить про неналежну процесуальну поведінку особи і наявність ризику вчинення нових корисливих злочинів.
Також прокурором вказано про те, що ризик переховування обвинувачених продовжує існувати на даний час, оскільки жодний з обвинувачених не має міцних соціальних зв`язків, та будь-які інші стримуючі чинники, з огляду на невідворотність покарання, що загрожує кожному з них у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, відсутні.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, захисники та обвинувачені проти клопотань заперечили та просили суд змінити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Окрім того, захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_8 , заперечуючи проти клопотання прокурора, заявили клопотання, підтримане захисниками та обвинуваченим, у якому просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи необхідність медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , яке неможливо виконати в умовах тримання під вартою, та на підтвердження існування житла в межах Київської області просили допитати свідка ОСОБА_13 . Також просили зменшити розмір застави до помірного, враховуючи майновий стан обвинуваченого. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 також просив дослідити докази, якими прокурор підтверджує наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 також звернувся до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, яке підтримане стороною захисту. Зокрема, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , надавши копію договору оренди від 13 липня 2021 року, укладеного між ним та ОСОБА_14 . Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що ризики, на які посилається прокурор у клопотаннях про застосування запобіжного заходу щодо нього у виді тримання під вартою, не існують та не підтверджуються належними доказами. Також обвинувачений просив зменшити розмір застави до помірного, враховуючи його майновий стан.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань сторони захисту та просив задовольнити подані ним клопотання.

За результатами розгляду клопотань судом першої інстанції задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - кожному - продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 12 листопада 2021 року включно. Залишено як альтернативу даному запобіжному заходу кожному обвинуваченому - заставу, розмір якої зменшено з 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 000 грн., до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1189500 грн., з покладенням на кожного обвинуваченого, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченому ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що об`єктивно доведено, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, існує необхідність запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину з мірою можливого покарання у виді довічного позбавлення волі, переховуватися від суду, впливу на свідків у справі, допит, яких ще не проведено у справі, а також зважаючи відповідно до статті 178 КПК України на відсутність у вказаних обвинувачених, які не одружені, міцних соціальних зв`язків за місцем проживання. Суд дійшов висновку, що у цій конкретній справі вказані обставини виправдовують обмеження права ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебувати на волі, а у матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.
При цьому судом визнані необґрунтованими доводи захисників та обвинувачених щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, зокрема, домашнього арешту, оскільки у цій конкретній справі застосування такого запобіжного заходу не може бути достатнім та таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 статті 177 КПК України. Також суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть у цій конкретній справі, забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.
З урахуванням встановлених обставин місцевий суд визнав необґрунтованими доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту. Окрім того, щодо договору оренди квартири від 13 липня 2021 року (за адресою: АДРЕСА_1 ), наданого обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вказав, що не надано правовстановлюючі документи на квартиру з метою підтвердження права ОСОБА_14 на укладання договору оренди, а тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні. Також судом повторно досліджений лист ОСОБА_15 щодо зобов`язання надати місце роботи ОСОБА_5 , та суд дійшов висновку, що належними доказами не доведена здатність фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 оплачувати найману працю.
Вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оцінивши в сукупності докази та показання свідка ОСОБА_13 , допитаного в судовому засіданні, місцевий суд не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (зокрема, домашнього арешту), на даному етапі в цій конкретній справі не може бути достатнім та таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України. Щодо незадовільного стануздоровя обвинуваченого ОСОБА_8 , на підтвердження яких надано копію відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» від 7 вересня 2021 року, то суд зазначив, що у відповіді вказаної медичної установи роз`яснено порядок та умови проведення медичних обстежень особи, яка перебуває під вартою, поза межами слідчого ізолятора.

Одночасно суд дійшов висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не є особами, щодо яких не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, а тому залишив, як альтернативу даному запобіжному заходу, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заставу, та, врахувавши положення ст.ст. 177, 178 КПК України, раціонально співставивши розмір застави з доведеними у справі ризиками, даними про особи обвинувачених, тяжкістю вчинених злочинів, а також доводи обвинувачених щодо зменшення розміру застави до помірного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру застави, зменшив розмір застави, визначеної ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2021 року у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1362000,00 грн., до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1189500,00 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, з урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» змінився та з 1 липня 2021 року, тобто на день постановлення цієї ухвали, становить 2379 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу кожному з обвинувачених вирішено під час підготовчого судового засідання, тобто, на час вирішення питання продовження строку тримання обвинувачених під вартою обґрунтованість висунутого обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_8 судом не перевірялась, з`ясування обставин кримінального провадження та перевірка їх доказами, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, не розпочаті.
За таких обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з даними, зазначеними у клопотаннях прокурора, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є раніше не судимими. Відповідно до змісту ухвали при вирішення питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - кожний - обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад 5 років або довічного позбавлення волі.

Колегія суддів, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачені, опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження шляхом переховування від суду та впливу на потерпілого та свідків. При цьому судом першої інстанції врахована й відсутність міцних соціальних зв`язків в обвинувачених.
Про ймовірність та реальність таких ризиків, на переконання колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, свідчать і наведені прокурором обставини, які не спростовані стороною захисту, а саме, знищення обвинуваченим ОСОБА_5 речового доказу у даному кримінальному провадженні, місце реєстрації обвинуваченого межує з окупованою територією України, а також те, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
Сукупність встановлених обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків вчинення кожним з обвинувачених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що прокурор заперечував проти застосування до обвинувачених такого запобіжного заходу, як застава, посилаючись на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства. Проте, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1189500 грн., з покладенням на кожного обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Посилання сторони захисту на непомірність розміру застави обвинуваченим через те, що вони не працюють та з огляду на сімейний стан кожного з них, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки, визначаючи розмір застави, суд, з урахуванням обставин, встановлених ст.ст. 177, 178 КПК України, вимог ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченим слід визначити розмір застави 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на кожного обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачені вирішать не зникати через побоювання втратити заставу.
Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не порушує прав обвинувачених, а тому підстав вважати його завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисників про незаконність та необґрунтованість як клопотання прокурора, так і ухвали суду, є безпідставними та спростовуються змістом вказаних документів.

Також, на думку колегії суддів, є необґрунтованими доводи апеляційних скарг про відсутність доказів на підтвердження позиції прокурора, оскільки прокурором наведені обставини, які свідчать про наявність певних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не спростовані стороною захисту.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про порушення прокурором принципу презумпції невинуватості, оскільки у кожному клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 прокурор не тільки не відображав повно фактичні обставини справи, але й стверджував про здійснення ОСОБА_5 злочину, як про вже доведений та встановлений факт, перебираючи на себе повноваження суду, то вказані доводи спростовуються змістом клопотання, у якому зазначено частково виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Також є недоведеними посилання захисника про те, що прокурором протягом тривалого часу (з 2015 року) подавалась аналогічні клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, зміст і форма яких, як і ухвал суду, майже, не змінились, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 422-2 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Таким чином, відповідно до положень закону, будь-які інші документи колегія суддів позбавлена можливості витребовувати.

Колегія суддів також вважає непереконливими доводи апеляційної скарги щодо підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу можливість проживання ОСОБА_5 на території, підконтрольній Україні, та застосування до нього запобіжного заходу, відмінного від тримання під вартою, на підтвердження чого суду надавався договір оренди квартири АДРЕСА_2 , оскільки, як обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі, стороною захисту не надано правовстановлюючі документи на квартиру з метою підтвердження права ОСОБА_14 на укладання такого договору.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що на даний час, з урахуванням положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебувають під вартою більше 12 років, то вказані доводи є непереконливими, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано нормами КК України при призначенні покарання, і в даному випадку продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неврахування судом стану здоров`я ОСОБА_8 є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, в якій судом надана оцінка медичній документації, в якій лише роз`яснено порядок та умови проведення медичних обстежень особи, яка перебуває під вартою, поза межами слідчого ізолятора.
Окрім того, на переконання колегії суддів, за відсутності будь-якої медичної документації про неможливість перебування обвинуваченого в умовах ізоляції за станом здоров`я, наведені доводи захисника не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Твердження захисника про наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на переконання колегії суддів, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на даний час строк перебування обвинувачених під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на особисту свободу кожного з них та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи.
За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права кожного з обвинувачених перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, з визначенням розміру застави, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.
За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисників не підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , - залишити без зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3