ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/975/22 Справа № 199/1955/21 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000272 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 квітня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі; ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, має не зняту та не погашену судимість; ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, також судом враховано існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: усвідомлюючи покарання, яке їм загрожує, в разі визнання винними, обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, знищити чи сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вони відповідно до обвинувального акту, є учасниками злочинної організації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 відмовити, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. У випадку визнання судом апеляційної інстанції зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт неможливим, застосувати відносно ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді грошової застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність можливих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, як і те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, а підозра є необґрунтованою.
Захисник зазначає, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, працює, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, має сім`ю, та членом громадської організації, свідчить про можливість досягнення мети застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 відмовити, змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. У випадку визнання судом апеляційної інстанції зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на домашній арешт неможливим, застосувати відносно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді грошової застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність можливих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, як і те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, а підозра є необґрунтованою.
Захисник зазначає, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, працює, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, має сім`ю та трьох малолітніх дітей, та членом громадської організації, свідчить про можливість досягнення мети застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України при застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 відмовити, змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. У випадку визнання судом апеляційної інстанції зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 на домашній арешт неможливим, застосувати відносно ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді грошової застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність можливих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, як і те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, а підозра є необґрунтованою.
Захисник зазначає, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, працює, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, має сім`ю, та є членом громадської організації, що свідчить про можливість досягнення мети застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження
Учасники кримінального провадження про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до початку судового засідання не надходило.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 5 статті 199 КПК Ураїни, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 були дотриманні в повній мірі.
При цьому, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування такого запобіжного заходу та дійшов до обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000272 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Разом з цим, як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах провадження, 09 лютого 2022 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
Відповідно до вимог п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, із матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, має не зняту та не погашену судимість, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також те, що деякі злочини вчиненні із застосуванням насильства, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, та дані про особу обвинувачених.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
Апеляційний суд, також не вбачає й підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Посилання апеляційних скарг захисника обвинувачених про те, що поза увагою суду залишились позитивні характеристики обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судд і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4