Справа № 462/4411/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/693/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )
та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 липня 2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000115 від 10 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ),
в с т а н о в и л а :
вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_12 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ) на 60 днів, а саме до 2 вересня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 5 липня 2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) - адвокат ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що ухвала є необґрунтованою та невмотивованою. Зокрема, вказує, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки у вказаному клопотанні відсутній виклад обставин, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. На думку апелянта, наведене є підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою.
Вказує, що у оскаржуваному рішенні не зазначено на підставі яких об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ).
Покликається на те, що мотиви постановленої ухвали суперечать судовій практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, Суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, що національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів».
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, як слідує з матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Залізничному районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 10 грудня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27- ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) і ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_13 ( ОСОБА_16 ) продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 2 вересня 2021 року включно.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_21 ( ОСОБА_16 ) разом з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні №0000115 від 10 грудня 2020 року обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім того, враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Також колегією суддів першої інстанції враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, адже останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, які спрямовані проти здоров`я нації та вчинені умисно, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства. На підставі наведеного місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 ( ОСОБА_16 ). Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_13 ( ОСОБА_16 ) колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Стосовно доводів сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_21 ( ОСОБА_16 ) у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, то зазначені обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому покликання захисника на відсутність доказів його вини, як на підставу для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими.

Твердження апелянта про необхідність застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу колегією суддів до уваги не береться, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Тобто застосування альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на те, що ОСОБА_21 ( ОСОБА_16 ) обвинувачується у скоєнні кількох особливо тяжких злочинів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів з корисливих мотивів, такі мають надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, що зумовлює настання тяжких наслідків для суспільства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про неможливість застосування щодо обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 липня 2021 року, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 липня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) - адвоката ОСОБА_11 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4