Справа № 944/4281/21
Провадження №1-кп/944/1008/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000469 від 04.08.2021 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Москалівка Лановецького району Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатів військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливо періоду, 24 жовтня 2017 року у нічний час доби (точний час досудовим слідством не встановлено) самовільно залишив територію військової частиниу НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_2 та без поважних причин перебував поза межами її розташування до моменту повернення, а саме 12 березня 2021 року.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, а саме як самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Прокурор в судовому засідання вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, доведена. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком три роки та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також вказав, що він справді 24.10.2017 року залишив військову частину НОМЕР_1 у зв`язку із сімейними обставинами та добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 12.03.2018 року. Просив його суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Обвинувачений, прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Отже, встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.
У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також, з врахуванням викладеного суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_4 на даний час є несудимим, за місцем проходження військової служби та місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, за місцем проходження служби та місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які, відповідно до ст.67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст.50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.
Водночас, суд, беручи до уваги наведене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 366-371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до частини 4 статті 76 Кримінального кодексу України, контроль за виконанням вироку щодо ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1