Код суду 233 Справа № 233/5010/21
Вирок
Іменем України
17 листопада 2021 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпівка, Слов`янського району, Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працездатного, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 19 листопада 2020 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. 124, 162, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
19 вересня 2021 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходячись на вулиці в 15 метрах від будинку за адресою: АДРЕСА_3 побачив велосипед «Україна» який належить ОСОБА_5 , в цей же час у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел направлений на таємне викрадення вказаного велосипеду.
Одразу реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав велосипед «Україна» вартістю 834,00 грн., який знаходився на вулиці в 15 метрах від будинку за адресою: АДРЕСА_3 , після чого розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Пояснив, що йому треба було їхати до установи відбування покарання у виді обмеження волі, проте у нього відсутні грошові кошти. Точну дату не пам`ятає, може більше місяця назад він на центральному базарі біля магазину побачив, як чоловік поставив велосипед, він почекав коли цей чоловік зайде в магазин та захопив цей велосипед і поїхав на ньому. В подальшому продав його, отримав за це 100 грн. У скоєному розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі.
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено. Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання, яка зазначена в обвинувальному акті, як обтяжуюча обставина - рецидив злочинів, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є саме рецидив злочинів, тобто вчинення нового умисного злочину, особою яка має судимість за вчинення умисного злочину. В даному випадку обвинувачений має судимість за вчинення умисного злочину. При цьому, ОСОБА_4 маючи не погашену судимість за вчинення умисного злочину вчинив кримінальний проступок, а обставиною, що обтяжує покарання є лише рецидив злочину, тобто вчинення нового умисного злочину, особою яка має судимість за вчинення умисного злочину.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на диспансерному обліку у протитуберкульозному диспансері не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставини, що обтяжує покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до кримінального проступку, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше засуджений за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2020 року за ст. 124, ч.1 ст. 162, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки і не відбувши призначеного покарання знову скоїв нове кримінальне правопорушення, тому при призначенні йому покарання відповідно до ст. 71 КК України, вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
По кримінальному провадженню проведено судово-товарознавчу експертизу фахівцями Донецького Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи, що складають 686,48 грн. на підставі ст. 118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2020 року у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані із проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи у сумі 686,48 грн.
- дорожню клітчату сумку в якій знаходився дорожній розкладний стілець, велосипедний насос, велосипедну кабуру з 6 велосипедними металевими ключами, задньою велосипедною зірочкою та двома резинками крепіжами довжиною 80 см., велосипед «Україна» що передані потерпілому ОСОБА_5 під зберігальну розписку залишити потерпілому за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1