Справа № 309/3747/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
14.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 23.11.2021 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п.7 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Ухвалою Хустського районного суду від 23.11.2021 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб, до 23.01.2022 з таких підстав.
Ухвалами Хустського районного суду Закарпатської області обвинуваченому ОСОБА_5 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16.09.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком по 25.11.2021 включно.

Місцевий суд прийшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України продовжують існувати, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 . На даний час не відпали ризики, які були встановлені під час обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою: обвинувачений може переховуватись від суду, продовжувати вчиняти злочини, впливати на потерпілих та свідка, допит якого не проведено судом.

Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_7 щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд врахував вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Судом першої інстанції вказано, що обвинувачений ОСОБА_5 може покинути своє місце проживання, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перебуваючи на волі, повторно вчинити правопорушення, що у відповідності ст.177 КПК України є ризиками та підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 .

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що ОСОБА_5 підозрюються у вчинені особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, допит якого у місцевому суді не проведено та потерпілих; вчиняти інші кримінальні правопорушення, що у відповідності до ст.177 КПК України є ризиками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати зазначену вище ухвалу місцевого суду від 23.11.2021 та постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та обрати відносно нього інший запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що колегія суддів суду першої інстанції не звернула увагу на той факт, що ним надано усне заперечення про задоволення клопотання прокурора та обрання ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та врахування доказів, які свідчать про відсутність у діянні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених п.7 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України та доказів щодо існування ризиків, визначених статтею 177 КПК України.

Подане до суду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою не містить інших доказів, які б свідчили про обґрунтованість його обвинувачення саме у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України, та підтвердження її наданими суддям доказами.

Місцевий суд зобов`язаний був перевірити в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні саме обвинуваченим ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення. Не враховано наданих стороною захисту тверджень про відсутність у вказаному клопотанні прокурора доказів сторони обвинувачення та наявного обвинувачення про вчинення його підзахисним зазначених вище кримінальних правопорушень та умисне не дослідження стороною обвинувачення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи.

У даному випадку прокурор зобов`язані були у поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 обґрунтувати потребу у тому, що останньому необхідно продовжити строк дії вказаного вище запобіжного заходу та довести, що саме виняткова міра покарання забезпечить його належну поведінку та що таким чином буде досягнуто виконання завдання кримінального судочинства.

Однак прокурор в судовому засіданні, на думку захисника, не довів, що при обранні ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не буде забезпечена його належна поведінка.

Таким чином, місцевий суд повинен був відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання його під вартою з підстав недоведення обставин, викладених у частині третій статті 176 КПК України.

Також у клопотанні прокурора відсутні докази того, що ОСОБА_5 буде ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігати спробам будь-якого перешкоджання здійснення кримінального провадження та забезпечення можливості виконання процесуальних рішень, в тому числі відповідного вироку суду.

У даному клопотанні також відсутні докази того, що ОСОБА_5 не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, буде запобігати здійсненню кримінального провадження та не буде виконувати процесуальні рішення. Для цього слідчий суддя повинен був дослідити в судовому засіданні наявність або відсутність незаперечних доказів недотримання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а при відсутності таких доказів, відмовити прокурору в наведеному вище клопотанні.

Однак слідчий суддя не дотримався вищезазначених вимог, а тому його судове рішення є незаконним, на думку захисника, необґрунтованим та невмотивованим.

Також подане до суду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою не містить доказів, які б свідчили про обґрунтованість підозри, та підтвердження її наданими слідчому судді доказами.

Таким чином, суд зобов`язаний був перевірити в судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні саме ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення. Не враховано наданих стороною захисту тверджень про відсутність у клопотанні доказів сторони обвинувачення та наявної підозри про вчинення його підзахисним кримінальних правопорушень у складі групи.

Отже, неврахування місцевим судом під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , відсутності доказів про обґрунтованість відповідного обвинувачення призвело до ухвалення ним незаконного та необґрунтованого судового рішення, оскільки КПК України встановлює, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри або обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Також суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_5 має дружину, малолітню дитину та місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали даної справи, апеляційний суд визнає, що вказана вище апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою були актуальними на день постановлення місцевим судом оскарженої ОСОБА_6 вказаної вище ухвали місцевого суду від 23.11.2021.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі тяжкого, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та особливо тяжкого, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком Хустського районного суду Закарпатської області про те, що на даний момент продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від місцевого суду, продовжувати вчиняти злочини, впливати на потерпілих та свідка, допит якого не проведено в судовому засіданні.

Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні як суду першої інстанції, так і апеляційного суду не встановлено та сторонами не наведено.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду залишається актуальним.

Застосовуючи обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд надав обґрунтовану оцінку фактичним обставинам кримінального провадження.

Із зазначеної ухвали Хустського районного суду від 23.11.2021 та матеріалів даного провадження вбачається, що наведені судом обставини, на підставі яких він дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 перевірялися при розгляді відповідного клопотання прокурора.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Розглядаючи клопотання слідчого прокурора як про застосування, так і про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 місцевий суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, а саме: мети і підстав застосування запобіжного заходу продовження його дії; обставини, що враховуються при його обранні і дав їм належну оцінку.

Апеляційний суд визнає, що оскаржена ухвала Ужгородського міськрайонного суду про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є законна та обґрунтована.

З урахуванням наведеного та особи ОСОБА_5 апеляційний суд визнає, що в даному випадку місцевий суд у відповідності з вимогами ст.ст. 176-178,183,193,194 КПК України розглянув клопотання прокурора та з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вказаних вище даних про його особу і обставин кримінального провадження, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дійшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постановлену щодо ОСОБА_5 ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 23.11.2021 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: