Провадження №11-кп/801/788/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000244 від 27.05.2019 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2021, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, працюючого, із середньою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває 3 малолітні дитини, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;
- за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.05.2019 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді утримання під вартою ОСОБА_9 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

26.05.2019 року близько 23:30 год. ОСОБА_14 спільно зі своїми знайомими знаходився біля буд. АДРЕСА_2 .
В цей час, до цілодобового магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 підійшла група людей, в якій знаходились ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
Перебуваючи поряд з даним магазином, вище вказана група людей поводила себе шумно, на що ОСОБА_14 у грубій формі, висловлюючись нецензурною лайкою зробив їм зауваження, що призвело до словесної суперечки, яка у подальшому між ним та ОСОБА_15 переросла в особистий конфлікт з висловлюванням обоюдних образ в сторону один одного. Не зумівши урегулювати конфлікт на місці, ОСОБА_14 направився до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де у коридорі із шафи дістав обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР, спорядив його двома мисливськими набоями 16 калібру, поставив курки на бойовий звід та сховавши під одяг, вийшов на вулицю. Підійшовши до учасників конфлікту, ОСОБА_14 запропонував пройти спільно з ним до парку «Хімік» в м. Вінниці, для врегулювання попередньо виниклого конфлікту, на що останні погодились.
Зайшовши на територію парку, ОСОБА_14 дістав взятий ним обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР із періодичністю в декілька секунд, здійснив з нього два постріли у повітря, з метою залякування учасників конфлікту. Не домігшись своїми діями бажаного результату у вирішенні конфлікту, ОСОБА_14 спробував втекти, однак перечепившись за бордюр впав на землю. Побоюючись за власне життя група людей підбігла до ОСОБА_24 та застосовуючи фізичну силу спробувала забрати у нього зброю, при цьому нанесли йому декілька ударів руками і ногами в ділянку голови та тулуба, спричинивши ОСОБА_25 тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій кисті та правій гомілці, плями депігментації в тім`яній ділянці праворуч, в тім`яно-лобній ділянці ліворуч, в ділянці проекції правого променево-запясного суглобу як наслідки загоєних саден. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 606 від 24.06.2019 року виявлені у ОСОБА_24 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Скориставшись допомогою рідних та знайомих, ОСОБА_14 вирвався і втік, забравши з собою обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР.
На ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_15 та після отримання тілесних ушкоджень, у ОСОБА_24 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_15 . Перезарядивши обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР та поставивши курок на бойовий звід, ОСОБА_14 направився до другого під`їзду будинку № 8 по вул. Некрасова м. Вінниці, куди на той час уже перемістилися всі учасники конфлікту.
Таємно від учасників конфлікту наблизившись до вказаного місця, ОСОБА_14 усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 , діючи свідомо та умисно тримаючи у правій руці обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР здійснив один прицільний постріл у напрямку грудей ОСОБА_15 , від якого останній впав на землю та перестав подавати ознаки життя.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 495 від 22.07.2019 року у ОСОБА_15 виявлено вогнепальне проникаюче поранення грудей з ушкодженням ребер, обох легень, аорти та легеневого стовбура, лівого вушка серця, хребта - вхідний вогнепальний отвір на грудях, напрям ранового каналу - спереду назад, зліва на право. Виявлене у ОСОБА_15 вогнепальне проникаюче поранення грудей з ушкодженням ребер, обох легень, аорти та легеневого стовбура, лівого вушка серця, хребта має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя в момент спричинення, та стоїть у причинному зв`язку зі смертю.
В подальшому, з метою приховування слідів злочину та запобігання свого викриття, ОСОБА_9 обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР викинув за будинком АДРЕСА_2 і з місця події зник.
Крім того, в цей час, таємно від учасників конфлікту наблизившись до вказаного місця, ОСОБА_14 діючи свідомо та умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 , не маючи на меті заподіяти знайомому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг їх передбачити, оскільки останній знаходився поряд з ОСОБА_15 та намагався заспокоїти останнього з метою припинення нового конфлікту між ним та ОСОБА_26 , тримаючи у правій руці обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР здійснив один прицільний постріл у напрямку грудей ОСОБА_15 , від якого останній впав на землю та перестав подавати ознаки життя. Вказаним пострілом, ОСОБА_14 крім вбивства ОСОБА_15 , необережно спричинив ОСОБА_13 вогнепальне поранення правої кисті руки.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 889/912/913 від 02.09.2019 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді вогнепальної рани правої кисті з оскольчатими переломами кісток 4-го і 5-го пальців, травматичними ампутаціями усіх фаланг 4-го пальця та нігтьової фаланги 5-го пальця. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечним для життя, але за своїм характером такі, що тягнуть за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Крім того, ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, не маючи на те передбачених законом підстав, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці знайшов вогнепальну зброю, а саме: обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР та патрони до нього калібру 16 мм., який вирішив залишити собі. ОСОБА_14 діючи умисно, усвідомлюючи, що знайдений ним обріз мисливської рушниці відноситься до вогнепальної зброї, основне призначення якої є ураження живої цілі, шляхом спричинення вогнепальних поранень, на вчиненому не зупинився і переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де таємно від членів своє сім`ї почав незаконно зберігати, а 26.05.2019 року вказану вогнепальну зброю використав.
У ході проведення огляду 27.05.2019 року у період часу з 03:53 год. по 04:20 год. з земельної ділянки розташованої за будинком № 8 по вул. Некрасова в м. Вінниці, у траві виявлено та вилучено обріз мисливської рушниці «ТОЗ-БМ», заводський номер № НОМЕР_1 , 16 калібру, 1962 року виготовлення, виробництво СРСР, у каналі ствола якого знаходився 1 (один) патрон і 1 (одна) стріляна гільза 16 калібру.
Згідно висновку судової експертизи зброї № 248 від 30.07.2019 року предмет, зовні схожий на мисливський обріз з маркуванням на колодці «181689-62» та на стволі « НОМЕР_1 », виявлений та вилучений 27.05.2019 року під час огляду біля будинку № 8 по вул. Некрасова в м. Вінниці, є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю - обрізом мисливської рушниці, який виготовлений саморобним способом з деталей мисливської гладкоствольної рушниці 16 калібру, моделі «ТОЗ-БМ», № НОМЕР_1 , 1962 року виготовлення, виробництво СРСР шляхом укорочення стволів до залишкової довжини 282 мм та вкорочення ложа. Обріз мисливської рушниці придатний для проведення пострілів. 1 (один) патрон, вилучений під час огляду 27.05.2019 року за будинком № 8 по вул. Некрасова в м. Вінниці, являється бойовим припасом - мисливським патроном 16 калібру, призначеним для стрільби з гладко ствольних мисливських рушниць 16 калібру. Патрон придатний для стрільби.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_25 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_25 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 12 років позбавлення волі.
В мотивувальній частині вироку вказати, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_24 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд призначаючи покарання не врахував тяжкість вчинених ОСОБА_27 злочинів та їх наслідки, думку потерпілої ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому найсуворішого покарання та обтяжуючу обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить в апеляційній скарзі скасувати вирок за м`якістю покарання призначеного за вчинення особливо важкого злочину у своїй сукупності та призначити обвинуваченому ОСОБА_25 більш суворе покарання, оскільки обвинувачений вчиняв довготривалий злочин, від якого наступили ті обставини, яких він протиправно бажав та їх досягнув.
Крім того, ОСОБА_14 вчинив і інші протиправні дії, які слід було кваліфікувати за ч. 4 ст. 296, ст. 129, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, однак не були інкриміновані обвинуваченому, що свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить змінити вирок та призначити йому покарання за ст. 115 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що враховуючи визнання вини, та щире каяття за фактичними обставинами, сприяння розкриттю злочину та встановленню істини по справі, відшкодування завданої матеріальної шкоди, відсутністю обтяжуючих вину обставин, а також особи ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави для застосування ст.ст. 69 та 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині визнання ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 115 КК України та перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України.
Призначити ОСОБА_25 покарання за ст. 118 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_25 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_14 вчинив дії з метою захисту своїх прав та інтересів та прав інших мешканців будинку, де він проживав, до яких застосовувалось як потерпілим так і його знайомими, які були озброєні ножами, психічне та фізичне насилля, заподіявши шкоду потерпілому, яка на той час була необхідна та досягнута для негайного відвернення чи припинення посягання, однак, з урахуванням ступеню тяжкості завданих тілесних ушкоджень як самому так і іншим мешканцям будинку з урахуванням знарядь якими ця шкода наносилась є підстави вважати, що було допущено обвинуваченим перевищення меж необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалюючи новий вирок призначити більш суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_25 , так як призначаючи покарання суд в повній мірі не врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, обтяжуючу обставину вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння та позицію потерпілої щодо більшої міри покарання, також заперечив проти апеляційних скарг сторони захисту.
Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив про необхідність ухвалення нового вироку через м`якість призначеного судом покарання, враховуючи ряд зловмисних дій обвинуваченого та тяжкі наслідки, які наступили, призначити ОСОБА_25 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_10 підтримали свої апеляційні скарги з наведених у них підстав та заперечили щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, вважають, що призначене покарання є занадто суворим, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин та обставин вчинення злочинів.
Зокрема захисник ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_14 діяв в межах необхідної оборони, оскільки був побитий, потім була ще сутичка, а тому застосував рушницю через загрозу застосування до нього ножа, який був вилучений у ОСОБА_15 , а тому дії обвинуваченого замість ч. 1 ст. 115 КК України слід перекваліфікувати на ст. 118 КК України та призначити менш суворе покарання.
Обвинувачений ОСОБА_14 вважає є підстави для призначення йому покарання з застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, через ряд пом`якшуючих вину обставин та відсутність обтяжуючих.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дослідивши зібрані докази у кримінальному провадженні у їх сукупності апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо встановлених та викладених у вироку подій за участю обвинуваченого ОСОБА_24 , а також вірно проаналізував та кваліфікував протиправні дії ОСОБА_24 за ч. 1 ст. 115, ст. 128, ст. 263 КК України.

Не погоджуючись із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_24 за ч. 1 ст. 115 КК України його захисник ОСОБА_10 в апеляційному суді просить перекваліфікувати дії ОСОБА_24 на ст. 118 КК України, так як вважає, що обвинувачений вчинив дії з метою захисту своїх прав та прав інших мешканців будинку, де він проживав, від осіб, які були озброєні ножами, вчиняли хуліганські дії та наносили їм тілесні ушкодження.

Така інтерпретація захисником обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, апеляційним судом оцінюється критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_14 визнав свою вину, погодився із кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 115 КК України та не оскаржує вирок суду в цій частині.

Разом з тим, наявні докази вини і покази обвинуваченого ОСОБА_24 та свідків події в цілому узгоджуються між собою та свідчать про винуватість ОСОБА_9 у вчинені умисного вбивства.

Умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння, який обумовлений захистом винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Частина 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнає дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина 3 статті 36 КК).

Вирішуючи питання про відсутність чи наявність в діях особи стану необхідної оборони у разі вчинення злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи слід оцінювати акт суспільно небезпечного посягання й акт захисту, встановлювати їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Якщо дії особи мають на меті не зупинити протиправне посягання, а завдати шкоди іншій (потерпілій) особі, необхідна оборона виключається.

Апеляційним судом встановлено, що під час конфлікту біля магазину і в послідуючому в парку та біля будинку обвинуваченого жодних небезпечних посягань щодо ОСОБА_24 , які би створювали реальну загрозу його життю чи іншим особам не існувало.

Також відсутні докази того, що ніж, який був складений і виявлений у ОСОБА_15 , застосовувався під час конфлікту з ОСОБА_27 .

А створений конфлікт більше походив від ОСОБА_24 , який почав вигукувати до невідомої групи осіб вести себе тихіше, що переросло в словесний конфлікт між ними та намагання в послідуючому обвинуваченим налякати учасників конфлікту вогнепальною зброєю, що згодом стало наслідком запрошення ОСОБА_27 учасників конфлікту до парку, де він зробив з обрізу рушниці два постріли у повітря, від чого отримав від даної групи осіб побої у виді легких тілесних ушкоджень та втік.

Однак, після даного конфлікту ОСОБА_14 знову перезарядив зброю, поставивши курок на бойовий звід, підійшов до цієї ж групи, яка стояла біля його будинку, та вирішивши завершити конфлікт з найбільш активним ОСОБА_15 , вистрілив з близької відстані у нього в область серця, що стало причиною його смерті.

Такі дії обвинуваченого підтверджують, що ОСОБА_9 в момент вчинення злочину не перебував в стані необхідної оборони та міг запобігти неминучим наслідкам, так як агресивні нецензурні висловлювання та сутички з невідомою групою осіб не несли реальної загрози для застосування зброї.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вистріливши у ОСОБА_15 , обвинувачений реалізовував свій умисел спрямований на позбавлення життя людини та бажав настання таких наслідків, а тому доводи захисника про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_9 на ст. 118 КК України апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за вчинені злочини, то на думку апеляційного суду воно не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а тому знаходить підстави для часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання,
з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання
вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має
бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний
враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та
обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику
призначення судами кримінального покарання", суди повинні суворо
додержуватись Вимог даної норми закону стосовно загальних засад
призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи
законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У порушення цих вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст. 12 КК
України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких.

Крім того, судом першої інстанції в недостатній мірі враховано значну
суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_28 умисного вбивства,
оскільки настали непоправні наслідки смерть ОСОБА_29 .

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, і життя та здоров`я
визнані найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, поза увагою суду залишилось те, що потерпіла ОСОБА_7 наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, однак суд першої інстанції врахував лише думку потерпілого ОСОБА_13 , який є близьким другом обвинуваченого та якому була відшкодована шкода ОСОБА_28 .

Таким чином, призначене судом ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 10 років позбавленням волі суперечить загальним
засадам призначення кримінального покарання, а тому вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та постановити новий.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до ст. 65 КК України апеляційний суд враховує суспільну небезпечність вчинених ним злочинів та ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ст. 128, ст. 263 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є умисним особливо тяжким злочином проти життя, необережним злочином невеликої тяжкості проти здоров`я та умисним тяжким злочином проти громадської безпеки.

Також апеляційний суд враховує думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до затримання працював, має позитивну характеристику за місцем роботи, на обліку в лікарнях не перебуває, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_13 , і відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, та приходить до висновку про призначення більш суворого покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції зазначених статей, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів у майбутньому.

Разом з тим, через наявність пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів не знаходить підстав для призначення ОСОБА_9 максимального строку покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як про це просить представник потерпілої.
Також не вбачає підстав для збільшення обсягу обвинувачення про що зазначав представник потерпілої, так як це не було предметом розгляду в суді першої інстанції, який розглянув кримінальне провадження в межах обвинувального акта.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора щодо наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, оскільки судом не було встановлено його стан сп`яніння на час вчинення злочину, є лише свідчення ОСОБА_26 про те, що він з ОСОБА_9 вдень випили в невеликій кількості пива, а довідка видана КЗ ВОНД «Соціотерапія» від 27.05.2019 року щодо результатів огляду ОСОБА_9 о 04 годині 30 хвилин 26.05.2019 року викликає сумнів, так як в цей час ОСОБА_9 був затриманий та перебував в іншому районі міста, що підтверджено протоколом затримання.

За наведених обставин не підлягають також задоволенню доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, оскільки відсутні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_9 та призначення менш суворого покарання обвинуваченому, у зв`язку із скасуванням вироку через м`якість призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовільнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2021 щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
- за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4