пр. № 1-кп/336/437/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2022 р. м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжі у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в спрощеному провадженні кримінальне провадження № 0000019 від 06.01.2022 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Астрахань Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05 січня 2022 року за заявою ОСОБА_4 Шевченківським районним судом міста Запоріжжя у цивільній справі № 336/6564/21, провадження № 2-о/336/170/2021 ухвалено рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_3 , наближатися на відстань ближче ніж на 5 метрів до ОСОБА_4 , а також перебувати будь-де в одному приміщенні з ОСОБА_4 , вести листування, телефонні переговори або контактувати, здійснювати листування або контактування через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб з ОСОБА_4 .
10 жовтня 2021 року ОСОБА_3 був належним чином ознайомлений під підпис із зазначеним вище рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2021 року в приміщенні відділу поліції №3 ДВП ГУНП в Запорізькій області.
Однак, ОСОБА_3 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, приблизно о 00 годині 44 хвилин 22 грудня 2021 року знаходився біля квартири АДРЕСА_2 , та наближався до ОСОБА_4 ближче ніж на 5 метрів, влаштовував конфлікт з останньою, вибивав двері та погрожував застосовуванням до неї фізичної сили, через що ОСОБА_4 змушена була звернутися до ВП № З ЗРУП ГУНП у Запорізькій області за допомогою 22 грудня 2022 року.
Крім цього, ОСОБА_3 17 грудня 2021 року не виконував обмежувальний припис, передбачений рішенням Шевченківським районним судом міста Запоріжжя від 10 серпня 2021 року, та з`явився до місця мешкання ОСОБА_4
ОСОБА_3 шляхом вчинення умисних дій спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2021 року про заборону перебувати в місці (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_4 за місцем її мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , та наближатися до постраждалої особи на відстань ближче 5 метрів, а також вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактування через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із ОСОБА_4 , чинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ст. 390-1 КК України.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів..
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст. 394 КПК України, за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутності.
Ураховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами частини другої статті 381, 382 КПК України.
Суд, оцінивши кожен доказ на підтвердження встановлених обставин органом досудового розслідування, обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувальних приписів.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимий, непрацюючий, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують його покарання та вважає, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі на певний строк.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст.76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїзджати за межі України без погодженняч з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1