ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/854/22 Справа № 216/4183/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який народився у м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області, проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 до 18 лютого 2022 року включно.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування протокольного рішення від 21 липня 2021 року про видалення обвинуваченого ОСОБА_6 з зали судових засідань до закінчення судового розгляду.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.
Обгрунтовуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності та відносно нього направлено до суду інший обвинувальний акт, та вказав про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків. Також було враховано, що ОСОБА_6 під час кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, при цьому знаходився за межами України, у зв`язку з чим ризик переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення є обґрунтованим та вагомим, і лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою було порушено його право на захист, оскільки його було видаленого із зали суду.
Вказує що що утримується під вартою близько 1 року 6 місяців, та подальше збереження цього запобіжного заходу суперечить Конвенції з прав людини, а вказані судом ризики є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, на її задоволенні наполягав з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо достатньої обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст.309 КК України, оскільки відповідні обставини підтверджуються зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, та вірно оцінені судом першої інстанції з точки зору достатності для застосування запобіжного заходу.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якому Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованого обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Крім того, ОСОБА_6 є раніше судимою особою, на даний час йому інкримінується вчинення нового злочину в період іспитового строку за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року, що дозволяє на цьому етапі кримінального провадження грунтовно припускати, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень і, будучи неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав і у подальшому вчиняв нові злочини, що свідчить про існування і вагомість ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, у виді можливості продовження злочинної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неврахування судом даних про його особу, є безпідставними з огляду на вищезазначене.
Твердження обвинуваченого про надмірну суворість застосованого запобіжного заходу колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, наявність обґрунтованих ризиків, тільки визначений запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, а також зважаючи на ухилення обвинуваченого від суду, у зв`язку із чим він оголошувався у розшук, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.
Обговорюючи питання про можливість усунення вищевказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 від вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб.

Доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист у зв`язку із видаленням його з зали судового засідання колегія суддів вважає непереконливими, оскільки згідно звукозапису судового засідання, останній неодноразово попереджався головуючим у справі про недопустимість дій, спрямованих на порушення порядку в залі судових засідань, і про те, що у разі його відмови підкорятися розпорядженням головуючого він буде видалений з зали судового засідання, але незважаючи на це ОСОБА_6 продовжував порушувати порядок, після чого був видалений із залу судового засідання. Крім того, доводи апелянта у цій частині не обгрунтовують відсутності підстав для продовження дії обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою і не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги та її скасування.

Також приймається до уваги, що строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 було продовжено до 18 лютого 2022 року включно, а отже питання про доцільність подальшого тримання цього обвинуваченого під вартою найближчим часом знову стане предметом судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4