Дата документу 30.09.2021 Справа № 335/323/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1232/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/323/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2021 року (з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2021 року про виправлення описки), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

14.08.2019 року приблизно о 14 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_3 , таємно викрав металеву бочку з причепом вартістю 15750 грн. для розігрівання бітуму, яка належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 03 грудня 2019 року приблизно о 18 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз паркан та за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, шляхом злому вікна першого поверху, проник до приміщення буд. АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав велосипед вартістю 11 748 грн. та велосипед вартістю 951 грн. 70 коп., які належать ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_8 через вікно зник з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 12 699 грн. 70 коп.

Крім того, 03 грудня 2019 року приблизно о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, шляхом злому вікна першого поверху, проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 де у цей час знаходилась потерпіла ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 виніс з приміщення будинку майно ОСОБА_10 , а саме: дитячий велосипед вартістю 4 500 грн. та дитячий велосипед, який матеріальної шкоди не представляє. Вказані велосипеди ОСОБА_8 приготував для викрадення, при цьому поклав біля паркану домоволодіння за вказаною адресою. В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, повернувся до приміщення вказаного будинку, але в цей час його дії були помічені потерпілою ОСОБА_10 . Усвідомлюючи що його дії носять відкритий характер та потерпіла ОСОБА_10 може перешкодити завершенню злочинного умислу на крадіжку майна, ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме раніше заготовлених до крадіжки велосипедів, діючи повторно, застосував до потерпілої ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме наніс їй множинні удари по тулубу та голові, завдавши останній фізичного болю та спричинив легкі тілесні ушкодження.

Після цього, ОСОБА_8 , побоюючись затримання та притягнення до відповідальності, зник з приміщення вказаного будинку та не довів свій злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла ОСОБА_10 почала вголос кликати на допомогу, привертаючи до себе увагу громадян.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив застосувати до нього ст.69 КК, посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину, а не частково, як зазначив суд у вироку. Він потерпілу не бив, а лише штовхнув її.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, два з яких віднесено до тяжких злочинів; обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини. Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується. Також обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Будучи звільненим з місць позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та знову вчинив нові кримінальні правопорушення трохи більше ніж через рік від дня свого останнього звільнення з місць позбавлення волі.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання нижче від найнижчої межі не підлягають задоволенню. Адже передбачена ч.1 ст.69 КК кримінально-правова норма може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень. Не встановлено таких обставин і колегією суддів.

Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у ОСОБА_8 семи непогашених судимостей і вчинення ним нових кримінальних правопорушень однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, як того вимагав в апеляційній скарзі обвинувачений. Суд призначив за сукупністю вчинених злочинів мінімально можливий розмір покарання. Тому судова колегія не вбачає підстав вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що призначене обвинуваченому покарання є непропорційним і неспівмірним вчиненому.

Суд критично ставиться до заперечень обвинуваченого про те, що він не бив потерпілу ОСОБА_10 , а лишень штовхнув її. При цьому судова колегія виходить із показів самої потерпілої, яка повідомила суду про нанесення їй обвинуваченим саме ударів. Такі покази потерпілої узгоджуються із висновками спеціаліста №693/с від 04.12.2019 року судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , згідно якого у потерпілої було встановлено синці в потиличній ділянці з обох сторін та в ділянці нігтьової фаланги 3-го пальця правої кисті; садно в ділянці нігтьового ложа 4-го пальця правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну вчинення нападу ОСОБА_11 на потерпілу.

Судова колегія також відмічає, що зазначені обвинуваченим заперечення жодними чином не позначились на правильності визначення кваліфікації його дій, а також виді і розміру призначеного йому покарання.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2021 року (з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2021 року про виправлення описки) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4