Справа № 464/5648/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/138/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сколе Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 грудня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк один рік та зі штрафом у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встанлено іспитовий строк один рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов потерпілого Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» відшкодування майнової шкоди у розмірі 1083381 гривні 57 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 20793 гривні.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи службовою особою, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремої юридичної особи, за наступних обставин.
Так, 19.03.2004 ОСОБА_7 , відповідно до наказу №54-к, затверджений на посаді начальника спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання ВП «Галременерго» ВАТ «Західенерго» (ПАТ «Західенерго»), яке в подальшому було реорганізоване у ВП Галременерго АТ «ДТЕК «Західенерго», що зареєстроване та знаходиться у м. Львові на вул. Козельницька, 15.
За час перебування на посаді начальника спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання ВП «Галременерго» ВАТ «Західенерго» (ПАТ «Західенерго»), яке в подальшому було реорганізовано у ВП Галременерго АТ «ДТЕК «Західенерго», до 01.03.2017, ОСОБА_10 , згідно з Положенями про спеціалізований цех по ремонту котельного обладнання (СЦРКО), які затверджувалися рішенням ПАТ «Західенерго», уповноважено на здійснення адміністративногосподарських функцій.
Так, ОСОБА_7 , будучи службовою особою ВП Галременерго АТ «ДТЕК «Західенерго» уповноваженою на: забезпечення своєчасного та якісного виконання всіх покладених на очолюваний ним підрозділ функцій; раціональної і безпечної організації праці, додержання правил, норм і стандартів, законодавства України з охорони праці; планування і організацію роботи персоналу цеху; контролю за дотриманням підпорядкованими працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку, а також на виявлення і усунення причин їх порушень, та, окрім цього, маючи обов`язок на повідомлення керівництва підприємства про надзвичайні ситуації, грубі порушення правил трудового розпорядку, та організацію заходів щодо їй усунення, маючи реальну можливість для виявлення у підпорядкованому йому підрозділі підприємства порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, грубих порушень вимог трудового законодавства, тривалий час займаючи відповідну посаду, маючи відповідні на це повноваження та обов`язки щодо їх реалізації, допустив неналежне виконання своїх службових обов`язків, яке полягало у наступному.
Щомісячно, починаючи із січня 2012 року на ВП «Галременерго» АТ «ДТЕК Західенерго» існував наступний порядок нарахування та виплати заробітної плати, зокрема, економіст товариства, який заповнював табелі обліку використаного робочого часу у відповідній графі, проставляючи робочі години, складав цей табель та подавав на підпис керівнику СЦРКО ОСОБА_7 , останній в свою чергу підписував його і такий передавався у бухгалтерію, якою проводилось нарахування заробітної плати працівникам. Також ОСОБА_7 як начальник СЦРКО здійснював візування заяв на відпустку підлеглих працівників, а також складав заявки на їх відрядження.
Так, починаючи із січня 2012 року по лютий 2017 року слюсарям спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання ВП «Галременерго» АТ «ДТЕК Західенерго» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які фактично були відсутні на своїх робочих місцях та не виконували своїх трудових обов`язків на карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «ПУМБ», нараховувались грошові кошти в якості заробітної плати, відшкодування витрат на відрядження та інші грошові виплати згідно з трудовим договором.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи службовою особою ВП «Галременерго» АТ «ДТЕК Західенерго», уповноваженою на здійснення адміністративно господарських функцій, належним чином не виконуючи своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не переконавшись у достовірності інформації про перебування ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на робочих місцях, іґноруючи повідомлення від підпорядкованих працівників про відсутність зазначених осіб на робочих місцях впродовж тривалого часу, хоча мав реальну таку можливість, не вжив жодних заходів до виявлення грубих порушень вимог трудового законодавства, які полягали у фактичній відсутності працівників на робочих місцях, а натомість підписував службові документи, на підставі яких ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які фактично не працювали на підприємстві, нараховувалася заробітна плата та кошти на відшкодування витрат на відрядження, а саме: табелі обліку використаного робочого часу за січень 2017 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, січень 2013 року, лютий 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, жовтень 2013 року, січень 2012 року, (вечірні), січень 2012 року, (нічні), травень 2012 року, червень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, заявки на відрядження від 22 вересня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року, від 15 квітня 2015 року, від 12 травня 2015 року, від 10 травня 2016 року, від 10 травня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 19 вересня 2016 року, від 19 вересня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, на заявах про надання чергових відпусток від 16 червня 2015 року, від 16 червня 2015 року, від 23 березня 2016 року, від 07 серпня 2013 року, від 07 жовтня 2014 року, від 22 грудня 2014 року, від 08 квітня 2015 року, від 22 березня 2016 року, накази на відрядження від 10 жовтня 2016 року, від 13 вересня 2016 року, від 08 червня 2016 року, від 25 квітня 2016 року, від 14 жовтня 2014 року, від 16 вересня 2004 року, від 03 липня 2014 року, від 03 червня 2014 року, від 05 травня 2014 року, від 28 лютого 2014 року, від 24 січня 2014 року, від 28 квітня 2015 року, від 08 квітня 2015 року, від 24 жовтня 2013 року, від 04 листопада 2013 року, від 10 червня 2013 року, від 23 квітня 2013 року, від 15 липня 2013 року, від 04 вересня 2013 року, від 14 лютого 2012 року, від 13 березня 2012 року, від 28 березня 2012 року, від 08 червня 2012 року, від 25 червня 2012 року, від 25 червня 2012 року, від 27 липня 2012 року, від 03 вересня 2012 року, від 03 жовтня 2012 року, звіти про використання коштів, виданих на відрядження від 10 листопада 2016 року, від 10 листопада 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 13 липня 2016 року, від 13 липня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 31 жовтня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 липня 2014 року, від 10 червня 2014 року, від 11 червня 2014 року, від 09 квітня 2014 року, від 09 квітня 2014 року, від 04 березня 2014 року, від 04 березня 2014 року, від 07 травня 2015 року, від 29 травня 2015 року, від 23 грудня 2013 року, від 24 грудня 2013 року, від 18 липня 2013 року, від 13 червня 2013 року, від 15 серпня 2013 року, від 10 жовтня 2013 року, від 16 березня 2012 року, від 13 квітня 2012 року, від 30 квітня 2012 року, від 11 липня 2012 року, від 19 липня 2012 року, від 03 вересня 2012 року, від 05 жовтня 2012 року, від 18 жовтня 2012 року, та інші документи первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких вказаним працівникам здійснювалося безпідставне нарахування заробітної плати, відшкодування витрат на відрядження та інші грошові виплати згідно з трудовим договором на карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «ПУМБ».
Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_7 своїх службових обов`язків АТ «ДТЕК Західенерго» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1083381,57 грн., що більше, як у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є, згідно з приміткою до ст. 364 КК України, тяжкими наслідками.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 грудня 2020 року змінити в частині задоволення цивільного позову шляхом зменшення вказаного у вироку розміру завданої злочином шкоди на суму 421 432 грн. та встановити суму до стягнення в розмірі 661949 грн.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що сума збитків в розмірі 421 432 грн. є необґрунтованою, адже жодного документа, який свідчив би про неприбуття ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на місце відрядження, представлено цивільним позивачем та досліджено судом не було.

На переконання захисника, ці кошти не можуть бути віднесені до прямих збитків, вчинених внаслідок інкримінованої бездіяльності ОСОБА_7 , оскільки були сплачені за призначенням та підтверджені документально, а факту відсутності працівників у відрядженні та невиконання ними певного обсягу роботи у встановлені періоди часу не підтверджено.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 26 вересня 1990 року, суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Таким чином, у мотивувальній частині вироку необхідно чітко викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, навести докази, на яких ґрунтуються висновки суду щодо цього обвинувачення, тощо.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 91 КПК України, однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є обов`язковим, оскільки наявність певного розміру шкоди є підставою для кваліфікації такого діяння за відповідними статтями закону України про кримінальну відповідальність.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47), де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Водночас, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 вказаних приписів закону судом першої інстанції в повній мірі не було дотримано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Службова недбалість, за яку передбачена відповідальність ст.367 КК України, з об`єктивної сторони характеризується наявністю трьох ознак у їх сукупності: 1.дія або бездіяльність службової особи; 2.наслідки у вигляді істотної шкоди (ч.1 ст.367 КК України) або тяжких наслідків (ч.2 ст.367 КК України); 3.причинний зв`язок між вказаними діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.
Кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, є спричинення тяжких наслідків, під якими в силу п.4 примітки ст.364 КК України слід розуміти такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, службова недбалість є злочином з матеріальним складом, тобто він визнається закінченим, якщо діянням спричинено істотну шкоду чи тяжкі наслідки, які є кваліфікуючими ознаками цього злочину, а тому розмір спричиненої матеріальної шкоди повинен бути належно встановленим і доведеним по справі.
Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи службовою особою ВП «Галременерго» АТ «ДТЕК Західенерго», уповноваженою на здійснення адміністративно господарських функцій, належним чином не виконуючи своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не переконавшись у достовірності інформації про перебування ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на робочих місцях, іґноруючи повідомлення від підпорядкованих працівників про відсутність зазначених осіб на робочих місцях впродовж тривалого часу, хоча мав реальну таку можливість, не вжив жодних заходів до виявлення грубих порушень вимог трудового законодавства, які полягали у фактичній відсутності працівників на робочих місцях, а натомість підписував службові документи, на підставі яких ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які фактично не працювали на підприємстві, нараховувалася заробітна плата та кошти на відшкодування витрат на відрядження, а саме: табелі обліку використаного робочого часу за січень 2017 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, січень 2013 року, лютий 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, жовтень 2013 року, січень 2012 року, (вечірні), січень 2012 року, (нічні), травень 2012 року, червень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, заявки на відрядження від 22 вересня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року, від 15 квітня 2015 року, від 12 травня 2015 року, від 10 травня 2016 року, від 10 травня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 19 вересня 2016 року, від 19 вересня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, на заявах про надання чергових відпусток від 16 червня 2015 року, від 16 червня 2015 року, від 23 березня 2016 року, від 07 серпня 2013 року, від 07 жовтня 2014 року, від 22 грудня 2014 року, від 08 квітня 2015 року, від 22 березня 2016 року, накази на відрядження від 10 жовтня 2016 року, від 13 вересня 2016 року, від 08 червня 2016 року, від 25 квітня 2016 року, від 14 жовтня 2014 року, від 16 вересня 2004 року, від 03 липня 2014 року, від 03 червня 2014 року, від 05 травня 2014 року, від 28 лютого 2014 року, від 24 січня 2014 року, від 28 квітня 2015 року, від 08 квітня 2015 року, від 24 жовтня 2013 року, від 04 листопада 2013 року, від 10 червня 2013 року, від 23 квітня 2013 року, від 15 липня 2013 року, від 04 вересня 2013 року, від 14 лютого 2012 року, від 13 березня 2012 року, від 28 березня 2012 року, від 08 червня 2012 року, від 25 червня 2012 року, від 25 червня 2012 року, від 27 липня 2012 року, від 03 вересня 2012 року, від 03 жовтня 2012 року, звіти про використання коштів, виданих на відрядження від 10 листопада 2016 року, від 10 листопада 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 18 жовтня 2016 року, від 13 липня 2016 року, від 13 липня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 13 червня 2016 року, від 31 жовтня 2014 року, від 22 жовтня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 липня 2014 року, від 10 червня 2014 року, від 11 червня 2014 року, від 09 квітня 2014 року, від 09 квітня 2014 року, від 04 березня 2014 року, від 04 березня 2014 року, від 07 травня 2015 року, від 29 травня 2015 року, від 23 грудня 2013 року, від 24 грудня 2013 року, від 18 липня 2013 року, від 13 червня 2013 року, від 15 серпня 2013 року, від 10 жовтня 2013 року, від 16 березня 2012 року, від 13 квітня 2012 року, від 30 квітня 2012 року, від 11 липня 2012 року, від 19 липня 2012 року, від 03 вересня 2012 року, від 05 жовтня 2012 року, від 18 жовтня 2012 року, та інші документи первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких вказаним працівникам здійснювалося безпідставне нарахування заробітної плати, відшкодування витрат на відрядження та інші грошові виплати згідно з трудовим договором на карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «ПУМБ». Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_7 своїх службових обов`язків АТ «ДТЕК Західенерго» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1335510,63 грн., що більше, як у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є, згідно з приміткою до ст. 364 КК України, тяжкими наслідками.
Водночас, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, викладаючи при цьому формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, що за своїм змістом є ідентичним, викладеним в обвинувальному акті обставинам неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремої юридичної особи саме на загальну суму 1335510,63 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01.03.2017 ОСОБА_7 не виконував обов`язків начальника відповідного цеху, працівниками якого були ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у зв`язку з чим розмір завданої злочином шкоди становить суму коштів, за виключенням виплат вказаним працівникам, починаючи з березня 2017 року, а саме 103381,57 грн.
При цьому, суд першої інстанції належним чином не вмотивував чому саме таку суму виключив, та докази на підтвердження заподіяної шкоди саме у розмірі 1083381 грн 57 коп у вироку не зазначив.
З огляду на те, що судом першої інстанції по суті визнано доведеним вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, які не в повному обсязі відповідають тим, що йому інкримінуються, вирок повинен був містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із вказівкою усіх встановлених судом обставин, та покликання на обвинувачення, яке пред`явлене особі, і визнане судом недоведеним із обґрунтуванням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення на основі їх дослідження.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення викликає сумнів, що є істотним та процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості й вмотивованості судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване й належним чином умотивоване рішення.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 30 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити в Сихівському районному суді м.Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 367 КК України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4