Справа № 404/6264/21
Номер провадження 1-кс/404/409/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання про скасування арешту з автомобіля та повернення арештованого майна по кримінальному провадженню 01042, за ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про скасування арешту на тимчасово вилучений під час огляду місця події від 17.08.2021 року автомобіль «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_1 , винкод НОМЕР_2 , власником якого зареєстрована ОСОБА_3 . Просить повернути їй вилучене авто.

В обґрунтування зазначає, що зі спливом часу відпала потреба у збереженні автомобіля в якості речового доказу. Подальше утримання зареєстрованого за нею майна стане порушенням її прав власника. Подала заяву про розгляд заявлених вимог без її участі. Вимоги підтримала.

Прокурор, слідчий, ОСОБА_4 та інші раніше заявлені власники та володільці автомобіля не зявились. Їх неявка не перешкоджає у вирішенні заявленого клопотання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження речового доказу.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно були з`ясовані всі обставини, з якими Закон пов`язує можливість (підстави) для накладення арешту на вилучене майно, також перевірено співмірність, мету і завдання цього кримінального провадження.

У випадку скасування арешту виникне ризик того, що зацікавлені особи зможуть : перетворити, знищити, розібрати, приховати номені узли та агрегати. Такі дії в подальшому завадять ідентифікувати авто, яким незаконно заволоділа особа.

Відчуження транспортного засобу чи його продаж по-запчастинам, позбавить сторін кримінального провадження доступу до правосуддя, оскільки сторін провадження позбавлять змоги ознайомитись з такою складовою матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ. Наслідком повернення авто, стане реальний ризик невиконання вимог ст. 290 КПК України.

У свою чергу суд першої, апеляційної, касаційної інстанції втратить можливість дотриматись основної засади кримінального провадження передбаченої ст. 23 КПК України, - безпосередність дослідження доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. З огляду на перераховані обставини констатую що долю речових доказів вирішує суд, або слідчий з прокурором.

Досудове розслідування триває, тому скасування арешту буде незаконним і безпідставним.

Внаслідок скасування арешту з транспортного засобу буде порушено право сторін та учасників кримінального провадження, оскільки всі вони безповоротно втратять можливість встановити дійсні обставини, встановити винну особу, тобто завдання цього кримінального провадження не буде досягнуто, оскільки без авто безрезультатними стануть спроби встановити винну особу, а потерпілі, та велика кількість осіб, які вважають себе законними власниками та володільцями втратять право у цьому кримінальному провадженні на відшкодування шкоди від злочину.

У майбутньому буде істотно порушено право підозрюваного і потерпілого оскільки без авто неможливим стане підтвердження чи спростування правової позиції сторони захисту, а також проведення повторних, комплексних, комісійних експертиз.

Завданням слідчого судді є дотримання прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні. ( п. 18 ч. ч.1 ст. 2 КПК України) Сукупність перелічених обставин вимагає від слідчого суддю врахувати інтереси не тільки власника, але й фактичного володільця( п`ять осіб, яким перепродували спірний авто). Таким чином розумним стане продовження дії арешту до набрання законної сили остаточного процесуального рішення у цьому кримінальному провадженні. Продовжує існувати ризик що спірне авто буде приховано, передано, пошкоджено або знищено. Існує реальна потреба для збереження майна у первинному/незмінному стані.

Продовження дії арешту узгоджується з вимогами п.1 ч. 1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Держава зобов`язана забезпечити ефективне розслідування та захист інтересів прав як зареєстрованого власника, так і решти п`яти осіб, які вважають себе законними добросовісними володільцями спірного арештованого автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Ухвала слідчого судді про накладення арешту залишається чинною. Не зазнали змін умови, підстави та обставини, що стали підставами для застосування арешту. Злочин, що розслідується не декриміналізований. Не зменшилась суспільна небезпека винних дій. Ініціатор клопотання не довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Не подано доказів настання для ОСОБА_3 негативних наслідків після вилучення транспортного засобу. Нема підтверджень псування транспортного засобу чи порушення умов його збереження. Згідно ч. 4 ст. 100 КПК України, у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. За таких умов констатую відсутність порушень прав власника і володільця арештованого майна.

Колишній покійний чоловік ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 , а останній ОСОБА_6 , а останній ОСОБА_7 , а останній ОСОБА_8 , а останній ОСОБА_4 та іншим невстановленим особам спірний транспортний засіб.

У випадку повернення автомобіля його володільцю, - ОСОБА_4 , знову виникне ризик подальшого перепродажу транспортного засобу, тобто не будуть досягнуті завдання цього кримінального провадження (ст. 2 КПК України). Існує велика кількість можливих власників/володільців. Також залишаються неперевіреними фактичні обставини переходу права користування на транспортний засіб. Фактично існують претензії щодо відшкодування збитків, а також стягнення витрат на : ремонт, поліпшення, зберігання автомобіля, амортизаційні втрати, необхідність застосування реституції та можливе оспорювання правомірності переходу права користування та власності на засіб пересування. Всі ці фактори остаточно переконують про деліктні правовідносини та наявний майновий спір щодо користування та володіння рухомим майном.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей які підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Слідчий не встановив особу, яка перша після ОСОБА_9 отримала можливості керувати таким транспортним засобом (суб`єкт). З огляду на вказане не перевірялась законність дій саме першої особи, яка заволоділа автомобілем. Чи мала вона дійсне або уявне право на транспортний засіб, заволодіння яким здійснила (об`єктивна та суб`єктивна сторона). Не досліджено чи було заволодіння законним, тобто було воно без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому мало місце добровільне волевиявлення, обман, або таке волевиявлення, що подавляється чи фальсифікується.

Таким чином по кримінальному провадженню власники/володільці можуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання за певною особою права власності чи користування тимчасово вилученим та арештованим автомобілем. Застосований правовий механізм гарантує забезпечення майнових прав власника/володільця та законність переходу права володіння, розпорядження і користування.

Цивільний та Цивільний процесуальний Кодекс України регулює порядок повернення майна, що було набуто особою без достатніх правових підстав. На відміну від вирішення майнових спорів, слідчий суддя за правилами п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України може повернути тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Зауважу, що ОСОБА_3 є власником, а не володільцем арештованого майна. За таких умов не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3 про повернення їй арештованого майна, про вказані обставини зазначалость під час накладення арешту на майно. Керуючись ст. 174 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 серпня 2021 року на автомобіль «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вин-код НОМЕР_2 , власником якого зареєстрована ОСОБА_3 , а володільцем якого є ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала не оскаржується в апеляційному порядку. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1