Справа № 128/1515/14-к
ВИРОК
Іменем України

09 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про які внесені 23 листопада 2012 року в ЄРДР за № 0000058 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого доцентом кафедри нормальної фізіології ВНМУ ім. М.І. Пирогова, раніше не судимого,

за ч.1 ст.125, ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України,

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

за ч.1 ст. 28 ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно до зміненого 15.01.2021 прокурором обвинувачення в суді ОСОБА_9 , обвинувачується в тому , що 16.07.2012 приблизно о 10.30 год. він перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району, Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, наніс удари кулаками рук по тілу потерпілій ОСОБА_5 , внаслідок чого останній було спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні, лівому плечі та лівому передпліччі, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2042 від 30.10.2013 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 16.07.2012 приблизно о 10.30 год., ОСОБА_9 перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району, Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , разом з ОСОБА_10 , діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс численні удари кулаками рук по тілу, голові та обличчі потерпілому ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивиху третього зуба на верхній щелепі справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24.12.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_4 , з метою захисту себе та дружини ОСОБА_5 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції правого ліктьового суглобу, синця та рани на лівій кисті руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2043 від 30.10.2013 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, згідно до зміненого 15.01.2021 прокурором обвинувачення в суді ОСОБА_10 обвинувачується у тому , що 16.07.2012 приблизно о 10.30 год. перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району, Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , разом з ОСОБА_9 діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс численні удари кулаками рук по тілу ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24.12.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу, ОСОБА_4 , з метою захисту себе та дружини ОСОБА_5 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на обличчі, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3037 від 18.12.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурором дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.125, ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, а дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував щодо зміни обвинувального акту прокурором в частині зменшення обсягу обвинувачення , підтримав обвинувачення від 30.03.2014 у раніше пред`явленому обсязі також і за ч.1 ст.122 КК України, згідно до якого органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що 16.07.2012 приблизно о 10.30 год., перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району, Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи в групі з ОСОБА_10 , умисно наніс удари кулаками та ногами по тілу ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо- суглобового перелому основи нігтьової фаланги другого пальця правої кисті руки зі зміщенням кісткових уламків, які згідно до висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24.12.2012 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_4 , з метою захисту себе та дружини ОСОБА_5 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції правого ліктьового суглобу, синця та рани на лівій кисті руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2043 від 30.10.2013 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення посилається на такі докази:

- на акт додаткового судово-медичного дослідження №2216 ( номер виправлений) від 03.09.2012 , згідно якого, у ОСОБА_4 , 1964 р.н., мали місце тілесні ушкодження - закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків, синці - на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа, що виникли від травмуючої дії твердого тупого предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у медичних документах та у направленні - 16.07.2012 . Закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків у ОСОБА_4 не являвся небезпечним для життя, спричинив тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я, тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"). Синці на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень. Дані висновки в частині визначення характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень доповнюють висновки до «Акту судово-медичного обстеження» №1733 від 16.07.2012 на ім`я ОСОБА_4 , з урахуванням наданих медичних документів, стосовно лікування з приводу перелому основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті (Т.1, а.с.200-201);

- на висновок судово-медичної експертизи за №3035 від 24.12.2012 , відповідно до якого у ОСОБА_4 , 1964 р.н. мали місце тілесні ушкодження - закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків, синці - на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа, що виникли від травмуючої дії твердого тупого предмету (предметів), такими предметами могли бути і названі у «постанові» «кулак руки», «нога». Закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків у ОСОБА_4 не являвся небезпечним для життя, спричинив тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я, тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"). Синці на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень. По давності утворення вище вказані ушкодження у ОСОБА_4 можуть відповідати строку, вказаному у постанові призначення експертизи - 16.07.2012 року (Т.1, а.с.202-203);

- на протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2013 складеного в присутності понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з якого вбачається, що слідчий експеримент було проведено в службовому кабінеті №108 Вінницького РВ УМВС за адресою: м. Віннниця, вул. Мечникова, 7, за участі потерпілого ОСОБА_4 , який розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, що мало місце 16.07.2012 , а також фототаблицю до нього (Т.1, а.с.204-209).

- на акт судово-медичного дослідження за №1732 від 16.07.2012, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні , на лівому плечі, на лівому передпліччі , які належать до легкі тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення в межах доби до обстеження (Т.1, а.с.210);

- на висновок судово-медичного експерта за №2042 від 30.10.2013, відповідно до якої у ОСОБА_5 виявлено: синці на лівому стегні, на лівому плечі, на лівому передпліччі, належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмет (предметів), давністю утворення в межах доби до обстеження (16.07.2012), можуть відповідати строку вказаному у постанові про призначення експертизи 16.07.2012 (Т.1, а.с.212);

- на протокол освідування ОСОБА_4 від 19.12.2014, складений в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також за участі учасників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , згідно до якого після проявлення плівки на знімку спостерігаються кисть правої руки ОСОБА_4 в 3-х проекціях, на знімку проглядається виражена посттравматична деформація основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті руки та фототаблицю до нього (Т.1, а.с.213-216);

- на протоколи проведення слідчих експериментів від 19.12.2013 та фототаблиць до них , складених слідчим за участю: потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 , підозрюваного ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 ,свідка ОСОБА_20 , підозрюваного ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_21 , потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_22 , відповідно до яких кожен з учасників слідчої дії показали та розказали свою версію обставин події, яка відбулася 16.07.2012 по вул. Морській, с.Зарванці, Вінницького району Вінницької області та оглянутими судом DVD дисками до них(Т.1, а.с.218-249, Т.2, а.с. 1-6);

- на висновок експерта за №83 від 17.02.2014 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи стосовно тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , 1964 р.н., згідно до якого у останнього мали місце тілесні ушкодження - закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщенням кісткових уламків, синці - на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововиливи , садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа. Закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків у ОСОБА_4 не являвся небезпечним для життя, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таких, що за своїм характером спричинив тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я (п.2.2.2 "Правил, судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"). Синці на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивих 3-го зуба на верхній щелепі справа у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень,які виникли від травмуючої твердого тупого предмету (предметів), в межах двох діб до обстеження, проведеного 16.07.2012, по давності, утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 16.07.2012. Наявність закритого внутрішньо-суглобового перелому основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщеннями кісткових уламків у ОСОБА_4 підтверджується рентгенологічними даними, отриманими при вивченні усіх наданих для експертизи рентгенограм - №17526 - від 17.07.2012 , №56 від 26.07.2012 , б/№ від 10.08.2012 , цифрових рентгенограм від 19.12.2013. Рентгенологічні ознаки перелому на рентгенограмі №17526 від 17.07.2012 менш виражені, що пояснюється низькою якістю рентгенограми. По давності утворення перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті у ОСОБА_4 , судячи з його рентгенологічних характеристик на рентгенограмах від 17.07.2012, від 26.07.2012, від 10.08.2012: можуть відповідати строку в межах 2-х тижнів до першої дати проведення, рентгенографії, тобто перелом міг виникнути як у строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 16.07.2012, так і в інші строки вказаного 2-х тижневого проміжку до рентгенографії 17.07.2012 Відображенні на усіх, наданих для експертизи рентгенограмах анатомічні особливості (розміри та форма кісток) 2-го пальця правої кисті не відрізняються, що не дає підстав вважати належність цих рентгенограм, різним особам. Вищеназваний перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті у ОСОБА_4 виник від травматичної дії тупого твердого предмету - удару чи співударяння групові чи індивідуальні, особливості травмуючого предмету не відобразились у властивостях перелому; такими предметами могли бути і названі у «постанові» - «голова (черепна короба) іншої особи», «нога у взутті», «рука», так само, як і інші тупі тверді предмети. За механізмом утворення характер і локалізація перелом основи нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті у ОСОБА_4 не суперечать обставинам, відображеним у матеріалах кримінального провадження як у протоколі допиту ОСОБА_23 від 04.12.12«… .почали наносити удари кулаками та ногами по всьому тілі, ... я почав захищатися, прикриваючи тіло та голову руками, від чого руки оніміли..»), так і у протоколі допиту ОСОБА_9 від 20.12.12 («... ОСОБА_4 напав на батька...наносив удари кулаком по голові...»)(Т.2, а.с.8-9);

- на копію журналу реєстрації заяв повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, з якого вбачається, що 16.07.2012 ОСОБА_24 по телефону повідомила про те, що по вул. Морській, в с. Зарванці виникла бійка між сусідами (Т.2, а.с.73-74);

- на копію журналу реєстрації рентгензнімків МКЛ ШМД, який був оглянутий в судовому засіданні (а.с.123-128 Т.1), згідно якого 16.07.2012 року ОСОБА_4 не робив знімку правої руки, а робив рентгензнімок пальця правої руки 17.07.2012 і перелому другого пальця правої руки не був виявлений;

- на копію акту санстанції від 16.07.2012 , який підписаний особисто потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_10 (а.с. 129 Т.1);

- на копією медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 (а.с. 143-147 .Т.1);

-на копію журналу реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення ( Т2 , а.с.72-74 );

- на заяви до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про вчинення щодо них кримінальних правопорушень 16.07.2012 року в с.Зарванці по вул. Морській (Т.2, а.с.80-83).

-на покази потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні показав, що 16.07.2012 близько 10 години приїхали працівники санепідемстації, зокрема, лікар ОСОБА_25 , якого він викликав для огляду вигрібної ями ОСОБА_10 . Він пішов до будинку за документами, коли повернувся назад, то побачив, що на вулиці біля автомобіля працівників санепідемстанції була сім`я ОСОБА_10 , дверцята автомобіля була відкрита, лікар ОСОБА_25 сидів в машині, починав складати акт про порушення ОСОБА_10 щодо вигрібної ями. В той момент, коли він підійшов до машини, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 почали ображати його сім`ю, зокрема його дружину ОСОБА_5 . Його дружина почувши ці образи, вийшла з подвір`я, однак ОСОБА_9 накинувся на неї, почав її бити. Він підбіг до дружини, але ОСОБА_9 накинувся на нього також, під час бійки ОСОБА_9 вибив йому зуба. ОСОБА_10 тримав його праву руку та наносив руками удари в грудну клітку 6 разів та 7 ударів в обличчя. Пам`ятає, що він лежав на землі, коли вибігла його теща, ОСОБА_26 , яка хотіла його захистити , але її штовхнули і вона впала на нього. ОСОБА_27 та ОСОБА_10 відтягнули ОСОБА_28 і продовжували наносити йому удари. Коли ОСОБА_9 відпустив його ліву руку, тоді він вдарив один раз цією рукою ОСОБА_9 в обличчя, з метою самозахисту. ОСОБА_9 почав бити його ногами в груди та обличчя. ОСОБА_24 прибігла до них, тримаючи в руках сапу. В нього був забій грудної клітини та перелом вказівного пальця правої руки, його боліла голова та було важке дихання. Він не робив знімку пальця, оскільки думав, що там наявний лише забій. Вказав, що йому було завдано обвинуваченими 28 тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим він лежав в лікарні більше 21 дня;

-на покази потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила покази ОСОБА_4 щодо обставин провадження та надала суду аналогічні пояснення. Суду доповнила, що конфлікт почався з того, що Коновалови стали висказувати на її адресу образливі слова , на що вона зробила зауваження ОСОБА_9 , тоді коли він до підійшов вона його відштовхнула , а він встиг вдарив її рукою в груди.

Зазначила, що потім їй також ОСОБА_9 наніс декілька ударів руками, від яких у неї експертом були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні , на лівому плечі, на лівому передпліччі;

- на покази свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні ,яка показала, що вона є невісткою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та бачила лише кінець цієї сутички. Вона перебувала на другому поверсі свого будинку, почувши сильний крик, вона злякалася, почала бігти на вулицю, там побачила, як навпроти їх будинку, на траві, біля малини, лежить її свекор ОСОБА_4 , зліва від нього був ОСОБА_10 , справа ОСОБА_9 . Їхня бабуся похилого віку лежала зверху, вона голосно кричала, саме її крик вона почула через вікно. Також на вулиці були двоє працівників санепідемстанції (чоловік та жінка), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 . Вона побачила як ОСОБА_4 ( її свекор) лежав на землі, ОСОБА_17 ( її чоловік) відтягував ОСОБА_9 від її свекра. Вона не бачила чи завдавали вони одне одному тілесних ушкоджень. Однак, цього самого дня, ввечері вона побачила, що в її свекра ОСОБА_4 був перебинтований палець. Повідомила, що зі слів її чоловіка, ОСОБА_17 , вона зрозуміла, що сутичка між сусідами почалася через те, що ображали її свекруху ОСОБА_5 , яка хворіє, говорили всякі образливі речі в її адрес;

- на покази свідка ОСОБА_17 ( сина потерпілих), який в судовому засіданні показав, що того дня, точну дату та місяць не пам`ятає, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 побили його батька. В цей день до них приїхали працівники санепідемстанції, їх було троє, двоє чоловіків та одна жінка, які повинні були підписати якісь документи та з`ясувати питання щодо вигрібної ямі, службову машину вони залишили біля воріт їх будинку. Всі ці події відбувалися біля машини працівників санепідемстанції. Машина стояла передом до будинку Коновалових, бійка відбувалася перед машиною з правого боку. Він відкрив хвіртку, вийшов на вулицю, привітався із працівниками санепідемстанції. На дорозі стояли його мати та батько, ОСОБА_10 та ОСОБА_21 . Він почув, що ніж ними виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_24 ображала його матір. Він не хотів це слухати, розвернувся та пішов до хати. Однак, почувши крик на вулиці, від повернувся назад туди і побачив, як його батька били. Його батько ОСОБА_4 лежав на землі, ОСОБА_9 був праворуч від батька, а ОСОБА_10 ліворуч. ОСОБА_9 двома руками наносив удари в тулуб та обличчя, ними було завдано близько 6-8 ударів ОСОБА_4 . ОСОБА_10 наніс його батькові два удари в область грудей та голови ОСОБА_4 . Бачив, шо ОСОБА_10 обхватив однією, а потім двома руками, батька за горло, ногою затиснув праву руку в області кисті, ближче до ліктя. Потім ОСОБА_9 знову почав накидатися на нього, він йому сказав, щоб той заспокоївся, однак той не реагував. Тоді він взяв ОСОБА_9 під руки та відкинув від батька, оскільки не знав чи його батько живий, в цей момент батько лежав безпорадно на землі. Тоді він почув крик ОСОБА_5 , яка кричала, щоб він був обережним, бо в його сторону летить сапа. Розвернувшись, він побачив, що прямо на нього летить сапа, яку він ледь зловив. Він не бачив, щоб його матері наносили удари, удари наносили лише батькові. У його батька були синьці, кров на руках, поламаний зуб, набряклий палець на правій руці, пошкодження на шиї та тулубі. На матері він тілесних ушкоджень не бачив, вона йому сказала лише, що її болить рука. Особисто він участі в бійці не брав, лише розбороняв. Не завдавав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ніяких ушкоджень;

-на покази свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні показала, що зранку одного літнього дня, вона перебувала на подвір`ї ОСОБА_4 , почула, як ОСОБА_21 ображала неприємними словами її доньку - ОСОБА_5 . Вона вибігла із подвір`я і побачила як ОСОБА_21 стоїть із сапою в руках, а ОСОБА_9 б`є її доньку по руках. Вона почала кричати, на що із будинку вибіг її внук ОСОБА_17 , який почав обороняти свою матір. Онук лише захищав матір, нікому ударів не завдавав. В цей самий момент ОСОБА_10 напав на ОСОБА_4 , бив його в груди, вона побігла до свого зятя та впала біля нього на коліна. Тоді вона вхопила ОСОБА_10 за руку, щоб той не душив ОСОБА_4 . В цей час до них підбіг ОСОБА_9 та вдарив в голову ОСОБА_4 . Її зять, ОСОБА_4 , не бив Коновалових. На вулиці, коли це все відбувалося, були ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_5 (її донька) та ОСОБА_4 (її зять), також лікар санепідемстанції, який в цей час щось писав;

- на покази свідка ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні показала, що працює в МКЛ ШМД лікарем рентгенологом, нею було повторно видано висновок ОСОБА_4 , однак в повторному висновку не вказано прізвища особи щодо якої робився рентген. Зазначила, що попередній опис відрізняється від того, який виданий був пізніше, адже вона на контрольному знімку, який був зроблений в іншій лікарні, побачила краєвий перелом частинки артрозу. На першому знімку перелом не було видно, він міг пізніше проявитися. Щодо виписки (Т.1 а.с.145), яку було надано для огляду лікарю в судовому засіданні, вона зазначила, що оформлювала її вже зважаючи на контрольний рентген знімок. Їй невідомо чи травматолог також оглядав знімки. Вона повідомила, що ОСОБА_4 було проведено знімок черепа та правої кістки. Підтвердила, що в МКЛ ШМД в 2014 році змінювалися кутові штампи рентген-кабінету. Сказала, що первинним документом рентген служби є реєстраційний журнал, лікарі описують знімки, а лаборанти вже заповнюють журнали;

-на покази експерт ОСОБА_30 в судовому засіданні , яка пояснила, що точно не пам`ятає коли проводилися дослідження, пройшло вже більше п`яти років. Висновки, які були засвідчені її підписом, вона підтримує, вважає їх правильними. Пам`ятає, що для надання висновку їй було надано достатньої інформації. На основі висновків складається акт і проводиться додаткова судово-медична експертиза із залученням фахівців різного фаху. При додатковій комісійній експертизі кожен відповідає за свою ділянку роботи. Повідомила, що вона не має контакту з особами безпосередньо, а працює із рентгензнімками. Самого звернення та амбулаторної картки ОСОБА_4 вона не бачила, оскільки вони до них не надходять. Якщо виникає питання шодо встановлення особи по знімку, то роблять рентгенограму з пред`явленням документів і встановлюють чи це та сама людина. Зараз в кожного спеціаліста є заведений спеціальний іменний журнал, раніше були товсті зошити, в яких зазначали всіх хворих, які були на прийомі. В обласному бюро СМЕ повинні зберігатися пронумеровані та прошнуровані висновки. Вона не змогла пояснити механізм нанесення травми ОСОБА_4 , оскільки такі питання не входять в коло обсягу радіологів. Механізм травми вирішується спільно травматологами та судово-медичними експертами. По рентгенограмі можна побачити чи є травми свіжими, чи не дуже. Лінія перелому може виглядати більш чіткою навіть через тиждень, два або три. Після написання висновку і обґрунтування питань, які ставилися перед нею, вона все віддала судово-медичним експертам;

- на покази експерта ОСОБА_31 в судовому засіданні , який зазначив, що працює лікарем - судово-медичним експертом, підтримує відомості, які викладені у висновку № 3035, вважає їх правильними, окрім дати народження потерпілого ОСОБА_4 та номера акту, в номері акту допущено описку, замість № 1830 має бути № 2216. Коли готувався до суду, уважно передивився дані. Йому здалося, що в той день в архіві бюро було зафіксовано два ОСОБА_4 . У ОСОБА_4 , 1964 року народження, мав місце перелом нігтьової фаланги другого пальця, забій правої половини грудної клітки. В судовому засіданні він повідомив, що було допущено технічну помилку в році народження ОСОБА_4 . Цю помилку неможливо усунути внутрішніми документами бюро, він вважає, що такий рік народження був зазначений у всіх документах, які стосуються ОСОБА_4 . Вважає, що описка в році народження не впливає на основні показники, які відображені у висновках. На вирішення експертам ставилися питання, які тілесні ушкодження було заподіяно, ступінь їх тяжкості, механізм утворення та чи можливо було нанести їх кулаком руки та ногою, якщо ні, то яким предметом їх було нанесено. Незалежно від того, які питання ставляться перед експертом для оцінки тілесних ушкоджень, визначається також їх характер, давність, механізм утворення, ступінь тяжкості, що відповідає Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Їм на проведення дослідження разом з постановою надійшли медична картка хворого ОСОБА_4 та три рентгенограми. Також в амбулаторній картці були описи рентгенових знімків, які надавалися експертам. ОСОБА_5 16.07.2012 була на освідуванні в експерта. Також, їм надходила судово-медична картка ОСОБА_4 . Про те, що до 25.07.2012 не було ніяких записів у картці про перелом, експерт повідомив, що це звичайна медична практика, коли діагнози не встановлюються в перший день звернення. Від моменту початку обстеження до моменту встановлення діагнозу може пройти значний час. Якщо не було запису в картці хворого, то це не свідчить про відсутність самого перелому. В 2012 році підставою для судово-медичної експертизи були постанова слідчого або ухвала/ постанова судового органу. Потерпілі, які приходять на освідування, повинні надати документ, який посвідчує особу, такі відомості зазначаються на титульному аркуші висновка. Освідування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проводилося за адресою по АДРЕСА_2 . Було встановлено, що ОСОБА_5 тупим предметом нанесено удари; не може повідомити суду чи це ушкодження могло бути нанесене пальцями рук, це виходить за межі поставлених питань в експертизі. Йому для проведення експертизи матеріали кримінального провадження не направлялися, однак йому було достатньо тієї інформації, яка була надана.

Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд на виконання ч.5 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив сторонам кримінального провадження усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Шляхом всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки кожного наданого стороною обвинувачення доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності наданих цією стороною доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що їх не можна покласти в основу обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки частина їх є недопустимими, а інша- докази, як самі по собі, так і в їх сукупності, не підтверджують ані прямо, ані опосередковано існування обставин, про які сформульовано в обвинувальних актах від 31.03.2014 (в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України) ( Т.1 , а.с.1-2) та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 від 14.05.2021( Т.5, а.с.235-241) .

Тому суд вважає, що сторона обвинувачення не довела перед судом належними, допустимими , достовірними та достатніми доказами, що обвинувачені : ОСОБА_10 вчинив кримінальний проступок за ч.1 ст.28,ч.1 ст.125 КК України, в якому обвинувачується прокурором, а ОСОБА_9 вчинив кримінальні проступки за ч.1 ст.125 , ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України , в яких обвинувачується прокурором та за ч.1 ст.122 КК України в якому останній обвинувачується потерпілим ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим, обвинувачені підлягають виправданню за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень , в яких вони обвинувачуються, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.8,9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

У пункті 65 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Коробов проти України, п. 43 рішення цього ж суду у справі Кобець проти України зазначено: при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі ж сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Одною із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України є винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2016, обвинувальний вирок суду першої інстанції від 25.03.2015 скасований, з підстав ст.409 КПК України , з мотивів того, що з матеріалів провадження не відомо чи була дана юридична оцінка діям потерпілого ОСОБА_4 по нанесенню тілесних ушкоджень як необхідна оборона, та чи цього приводу приймалась рішення слідчим; в матеріалах провадження немає процесуальних документів про проведення первинних слідчих дій за нормами КПК 1960 року, які мали б бути досліджені судом; докази, здобуті за нормами КПК 1960 року, що можуть мати істотне значення у справі не були предметом дослідження судом першої інстанції , такі докази відсутні і матеріалах провадження. ( Т.3 а.с.119-126)

Відповідно до положень, викладених в ч.3 ст.415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

КПК України 1960 року регулював порядок провадження у кримінальних справа; був прийнятий 28 грудня 1960 року, чинний з 1 квітня 1961 по 19 листопада 2012 р. З 20 листопада 2012 р. в дію вступив новий Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, який є нині чинним.

Стаття 4 КПК України ( в редакції 1960 року) передбачала, що суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання.

Відповідно до пунктів 7,8,10 Розділу XI Перехідних положень КПК України ( в редакції закону станом на 20.11.2012), оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу.

Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 24.05.2016, судом вживалися можливі заходи (в допустимих межах які б не порушували таких засад кримінального провадження, як диспозитивність і змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості ( ст.ст.22, 26 КПК )), шляхом роз`яснення прокурору можливості подати суду наявні у нього процесуальні документи про проведення первинних слідчих дій за нормами КПК 1960 року та доказів, здобуті за нормами КПК 1960 року.

Вказаним правом прокурор скористався та подав суду процесуальні документи та докази які вважав за необхідне.

Окрім того, судом було задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про витребування доказів , а саме з Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області матеріали ЖРЗПЗ №3390 від 15.07.2010 , відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.07.2010 за заявою ОСОБА_10 та матеріали ЖРЗПЗ № 3196, 3197 від 16.07.2012 року відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.07.2012 за заявою ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .( Т.3 , а.с.244)Однак, ухвала суду органом поліції виконана не була.

З постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 23.10.2012, судом установлено, що слідчий СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_32 розглянувши матеріали ЖРЗПЗ № 3196/1 від 17.10.2012 порушив кримінальну справу за № 12040300 по факту спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я за ч.1 ст.122 КК України. ( Т.5 а.с.13)

З протоколу усної заяви ОСОБА_5 від 16.07.2012 , складеного ст.о/у Вінницького РВ УМВС , поданого в с/з 24.03.2015 прокурором, останньою зазначено, що вона просить прийняти міри до ОСОБА_9 , який об 11.00 год. вчинив сварку в ході якої ображав її нецензурними словами ( Т.2 а.с.83, 97 )

З постанови прокурора Вінницького району ОСОБА_33 від 23.10.2012, судом установлено, що ним була призначена група прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000058 від 23.10.2012 за ч.1 ст.122 КК України (Т.4 а.с.216).

Отже, з досліджених в ході судового провадження матеріалів провадження судом установлено, що у проміжок часу з 16.07.2012 ( дата події) по 20.11.2012 ( дата вступу в дію діючого КПК) в матеріалах провадження наявні лише ці два документа в оригіналах, які відносяться до порядку складення за нормами КПК 1960 року та наданих прокурорами, які приймали участь в ході судового розгляду.

Усі перелічені та досліджені судом докази , які були надані стороною обвинувачення, а саме слідчі та процесуальні дії, здійснювалися органом досудового розслідування вже згідно з положень КПК 2012 року.

За законодавством досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (п.5 ч.1 ст.3 КПК )

Прокурором в ході судового провадження подано суду оригінал витягу з кримінального провадження № 0000058 відомості про які внесені слідчим на підставі заяви ОСОБА_4 в ЄРДР 23.11.2012 за ч.1 ст.122 КК України, тобто у кримінальному провадженні по якому прокурор відмовився від обвинувачення, однак, яке продовжує підтримувати потерпілий ОСОБА_4 ( Т. 5 а.с.12)

З даного витягу достеменно судом встановлено , що не заперечувалося і стороною захисту, що саме 23.11.2012 були внесені до ЄРДР відомості у кримінальному провадженні за № 0000058.

Однак , з оригіналу постанови прокурора Вінницького району від 23.10.2012, судом установлено, що прокурор ОСОБА_34 призначив групу прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000058 від 23.10.2012 за ч.1 ст.122 КК України, що явно суперечить інформації яка міститься у витягу та зокрема зазначеній у обвинувальному акті. ( Т.4 а.с.216)

З оригіналу витягу з кримінального провадження за № 0001595 судом установлено, що слідчим Вінницького РВ внесені 26.09.2013 відомості до ЄРДР на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК України, по факту отримання ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень за висновком судово-медичного дослідження № 1732 від 16.07.2012 .( Т.4, а.с.215).

Суд вважає, що внесення слідчим відомостей до ЄРДР з підстав самостійного виявлення ним кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК України, є прямим порушення положення п.1 ч.1 ст.477 КПК України, яка передбачає що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 КК України.

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 214 КПК України ( в редакції закону станом на 20.11.2012) слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При чому, з протоколу усної заяви ОСОБА_5 від 16.07.2012 , судом установлено, що вона звернулася до міліції з приводу прийняття міри до ОСОБА_9 , який 16.07.2012 об 11.00 год. вчинив сварку в ході якої ображав її нецензурними словами.

З довідки від 02.11.2013 МКЛ ШМД , наданої суду захисником, судом установлено, що 16.07.2012 в 14.35 год. ОСОБА_5 зверталася за медичною допомогою, проходила огляд хірурга і травматолога, однак на момент огляду патологій не виявлено; у травматологічні пункти 16,17.07.2012 ОСОБА_5 не зверталася.( Т. 1 а.с.103).

Також, в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_17 ( її син) суду показав, що в день події на матері він тілесних ушкоджень не бачив, вона йому сказала лише, що в неї болить рука.

Вказані належні та допустимі докази стороною обвинувачення в ході судового провадження не спростовані.

Окрім того з оригіналу витягу з кримінального провадження за № 0001956 також судом установлено, що слідчим Вінницького РВ внесені 11.11.2013 відомості до ЄРДР на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК України, по факту отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень за висновком судово-медичного дослідження № 3035 від 24.12.2012 .( Т.4, а.с.212), що суд повторює, що є прямим порушення слідчим положення п.1 ч.1 ст.477 КПК України.

В свою чергу, в матеріалах провадження відсутні докази про внесення уповноваженою особою відомостей до ЄРДР на підставі саме заяв гр. ОСОБА_4 та ( або) гр. ОСОБА_5 щодо спричинення їм ( йому, їй) легких тілесних ушкоджень у порядку ч. 1 ст. 214 КПК України .

Крім цього, з копії постанови від 13.11.2013 прокурора прокуратури ОСОБА_35 , судом установлено, що вона постановила матеріали досудового провадження за № 0000058 від 23.11.2012 за ч.1 ст.122 КК України, матеріали досудового провадження за № 0001595 від 26.09.2013 за ч.1 ст.125 КК України та матеріали досудового провадження за №0001956 від 11.11.2013 за ч.1 ст.125 КК України,- об`єднати у одне за № 0000058 (Т.4 а.с.213)

Однак, згідно до постанови прокурора Вінницького району про призначення групи прокурорів від 27.09.2013, керівником прокуратури постановлено призначити прокурора ОСОБА_36 у склад групи прокурорів лише у кримінальному проваджені за №0001595 від 26.09.2013( Т.4 а.с.214).

В свою чергу, наявна в матеріалах провадження постанова прокурора Вінницького району про призначення групи прокурорів від 30.09.2013, в якій постановлено призначити прокурора ОСОБА_36 у склад групи прокурорів у кримінальному проваджені за № 0000058 від 23.10.2013 ( Т.4 а.с.218), суд вважає є неналежним доказом надання повноважень прокурору, оскільки в даній постанові керівник прокуратури посилається на відомості у кримінальному проваджені за № 0000058 внесені начебто 23.10.2013, однак таких доказів суду не надано, тому ця постанова є недопустимим доказом.

Суд, ще раз наголошує, що з оригіналу витягу судом установлено, що відомості у кримінальному провадженні за № 0000058 внесені слідчим на підставі заяви ОСОБА_4 в ЄРДР 23.11.2012 за ч.1 ст.122 КК України, а тому постанова прокурора Вінницького району від 23.10.2012, якою він призначив групу прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000058 від 23.10.2012 за ч.1 ст.122 КК України, суперечить інформації вказаній у витягу.

Так, відповідно до висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15), убачається, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститися у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Тобто, здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Отже, за відсутності в доказів про внесення уповноваженою особою відомостей до ЄРДР на підставі саме заяв гр. ОСОБА_4 та ( або) гр. ОСОБА_5 щодо спричинення їм ( йому, їй) легких тілесних ушкоджень у порядку ч. 1 ст. 214 КПК України , а також відсутності відповідної постанови прокурора про об`єднання матеріалів досудового розслідування у одне , суд визнає недопустимими докази зібрані органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за 0001595 від 26.09.2013 за ч.1 ст.125 КК України та кримінального провадження за № 0001956 від 11.11.2013 за ч.1 ст.125 КК України , оскільки унеможливлюється встановлення судом відповідності наданих стороною обвинувачення доказів критерію допустимості та підтвердження отримання зазначених доказів у спосіб, передбачений КПК України.

На підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім

того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, суд вважає потерпіла сторона наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються шкоди її здоров`ю, завданої злочином, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі, шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.

В свою чергу, в вході судового провадження прокурором , не було додані постанови слідчих про призначення судово-медичних експертиз у даному провадженні , у тому числі і додаткової, які були прокурором подані суду на обґрунтування наявності тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_12 і які лягли в основу формулювання обвинувачення ОСОБА_11 .

Однак сама по собі відсутність , відповідних постанов слідчих у матеріалах кримінального провадження не ставить під сумнів законність отримання цих доказів органом досудового розслідування та їх допустимість, оскільки у кожному із зазначених експертних висновків є посилання на дату винесення цієї постанови слідчим, номер кримінального провадження, а також перелік конкретних питань, які були поставлені слідчим на вирішення експертів.

Такий висновок зробив Верховний суд ККС у постанові від 19.11.2019 у справі № 565/1725/16-к.

Водночас, суд вважає за необхідне визнати недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 303 від 24.12.2012, який був покладений за основу в обвинувальному акті від 31.03.2014 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, згідно до якої ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо- суглобового перелому основи нігтьової фаланги другого пальця правої кисті руки зі зміщенням кісткових уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (Т.1, а.с. 202), оскільки судом установлено, що згідно до такого висновку експерти провели судово-медичну експертизу по матеріалах кримінального провадження №0000058 стосовно тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , 1964 р.н., мешканця АДРЕСА_3 , та на підставі акту судово- медичного обстеження № 1830 29.08.-03.09.2012, однак потерпілим у даному проваджені є ОСОБА_4 , 1955 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в обвинувальному акті ( Т.1 а.с.2) , крім того, акту судово- медичного обстеження № 1830 29.08.-03.09.2012, стороною обвинувачення суду надано не було.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_37 суду пояснив, що підтримує відомості, які викладені у висновку № 3035, вважає їх правильними, окрім дати народження потерпілого ОСОБА_4 та номера акту судово- медичного обстеження, в номері акту допущено описку, замість № 1830 має бути № 2216.; зазначив, що коли готувався до суду, уважно передивився дані і йому здалося, що в той день в архіві бюро було зафіксовано два ОСОБА_4 ; у ОСОБА_4 ,1964 року народження, мав місце перелом нігтьової фаланги другого пальця, забій правої половини грудної клітки, тому вважає що було допущено технічну помилку в році народження ОСОБА_4 та акті. Оскільки цю помилку неможливо усунути внутрішніми документами бюро, тому такий рік народження був зазначений у всіх документах, які стосуються ОСОБА_4 .

При цьому експерт ОСОБА_38 , яка приймала участь у складі експертів при проведені вищевказаної експертизи у суді пояснила, що при проведені експертизи вона не має контакту з особами безпосередньо, а працює із рентгензнімками.

Однак , суд не може визнати ці недоліки , як технічні описки, трактує їх на користь обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки такі самі недоліки містяться в усіх висновках експертів стосовно тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_4 , 1964 р.н. , які лягли в основу формулювання обвинувачень ОСОБА_11 у вищевказаних обвинувальних актах , і які були виявлені захисником ОСОБА_8 , та не були усунені стороною обвинувачення протягом такого тривалого розгляду даного провадження в суді.

Окрім того, протокол освідування потерпілого ОСОБА_4 , слід визнати недопустимим доказом, оскільки він складений ст. слідчим 19.12.2014, тобто вже після скерування 30.03.2014 до суду первісного обвинувального акту ( т.1 а.с. 218-220)

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд також вважає, що прокурором при складані обвинувального акту не в повному обсязі дотримано вимоги ст. 291 КПК, а саме в частині викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Згідно до обвинувальних актів , дії потерпілого ОСОБА_4 , який 16.07.2012 застосовав фізичну силу до обвинувачених, чим спричинив їм тілесні ушкодження, органом досудового розслідування та прокурором кваліфіковані як необхідна оборона від раптового нападу двох осіб, з метою захисту себе та дружини ОСОБА_5 .

При чому, прокурор змінивши обвинувачення ОСОБА_11 в суді 14.01.2021 проігнорував мотиви зазначені в ухвалі апеляційного суду від 24.05.2016, якою був скасований попередній обвинувальний вирок у даному проваджені, а саме з мотивів того, що з матеріалів провадження не відомо чи була дана юридична оцінка діям потерпілого ОСОБА_4 по нанесенню тілесних ушкоджень як необхідна оборона та чи цього приводу приймалась рішення слідчим.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 1 від 26.04.2002 « Про судову практику у справах про необхідну оборону», убачається, що згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

В свою чергу, не породжує права на необхідну борону провокація суспільно небезпечного посягання, тобто такі дії особи, якими вона умисно викликає з боку іншої особи (осіб) суспільно небезпечне посягання з метою заподіяння їй (їм) шкоди начебто у стані необхідної оборони. Скоєне в таких випадках треба розглядати як реалізацію єдиного злочинного наміру по вчиненню певного умисного злочину. Тим більше, не може бути визнана такою, що перебуває у стані необхідної оборони, особа, яка сама вчинює протиправні дії не може бути визнана такою, що перебуває у стані необхідної оборони, особа, яка сама вчинює протиправні дії.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 заперечуючи свою причетність до інкримінованого йому кримінального проступку, суду показав, що 16 липня 2012 року близько 10 год. вони із дружиною прибирали в дворі по АДРЕСА_1 , до їх сина подзвонили із клініки, де він працював лікарем і повідомили, що його викликають на роботу. Його син, ОСОБА_9 одягнувся та пішов на зупинку, де на нього повинен був чекати водій клініки. Але через декілька хвилин його син повернувся, покликав його та ОСОБА_24 і повідомив, що за заявою ОСОБА_4 приїхала комісія з санепідемстанції, щоб з`ясувати питання щодо вигрібної ями. До того моменту, як приїхали працівники санепідемстанції, його дружина, ОСОБА_24 сапала клумбу. Вийшовши із подвір`я, за ворітьми вони побачили лікаря ОСОБА_25 та його помічницю, молоду дівчину. Навпроти хвіртки ОСОБА_12 посеред дороги стояла зеленого кольору «Нива». Лікар ОСОБА_25 запропонував піти до службової машини, щоб там відібрати покази, однак його дружина сказала, щоб вони заходили до них в двір, вона вважала, що це могла бути провокація, як вже було колись раніше, в присутності цього ж лікаря ОСОБА_12 раніше наносив йому удари. Лікар відмовився, наполіг піти до автомобіля. Тоді він і його син, ОСОБА_9 , пішли до машини санепідемстанції, лікар сів на сидіння пасажира, а вони стали біля дверей, давали показання. Вони сказали лікарю, що вже давали пояснення щодо вигрібної ями, в акті про прийом будинку було зазначено про наявність вигрібної ями, ніяких порушень зафіксовано не було. Із хвіртки вийшов ОСОБА_4 , який підійшов до машини, зупинився біля водійських дверей, почав ображати та принижувати сім`ю ОСОБА_11 , за ним вийшла його дружина ОСОБА_39 , яка стала попереду машини, і продовжила говорити образливі слова. ОСОБА_5 різко почала наближатися до його сина, ОСОБА_9 , він йому встиг сказати, щоб той тікав, однак ОСОБА_5 схопила його за сорочку та вдарили в груди. В цей час ОСОБА_4 оббіг машину, ззаду схопив лівою рукою його за шию, а правою почав бити. Він встиг побачити, як вибіг із хвіртки син ОСОБА_12 і підбіг до його сина, почав також його бити. Потім в нього запаморочилося в голові і далі нічого не пам`ятає. У подальшому працівники поліції відібрали в них покази та дали направлення на судово-медичну експертизу. Після того, вони поїхали в районну лікарню, де його оглянув окуліст та травматолог. Надали рекомендацію звернутися в лікарню швидкої медичної допомоги, до нейрохірурга, а то в нього на голові було близько десятка гуль, праве око було залите кров`ю. Синові провели повну судову медичну експертизу, а йому почали проводити експертизу, але він повідомив, що знаходиться на лікуванні в неврологічному відділенні. Після чого лікарі припинили проводити експертизу, сказали, що проведуть її після того, як його буде виписано із лікарні. Вважає , що саме він та син оборонялися від протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При чому ОСОБА_5 розпочала конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 йому заподіяв тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження № 0000058 за №3037 від 18.12.2012 згідно до якого ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на обличчі, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Т.5 227-228).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 заперечуючи свою причетність до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтримав пояснення щодо обставин провадження зазначених ОСОБА_10 , суду показав 16.07.2012 він та його батько підійшли до автомобіля. Олійник сів на переднє пасажирське сидіння, а вони стояли біля нього. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майже одночасно підійшли до машини із ними. ОСОБА_4 зупинився біля дверці водія, а його дружина стояла попереду машини. По відношенню до машини він стояли боком, а передом до ОСОБА_5 . Він із батьком почали давати пояснення щодо даної вигрібної ями. Лікар санепідемстанції сказав, що він акт виписувати не буде, а проконсультується із своїм керівництвом і все з`ясує. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали їх ображати, вони на ці образи не реагували. ОСОБА_5 обійшла авто спереду, почала йти в його напрямку, він почув, як його батько крикнув, щоб він тікав, з вигляду ОСОБА_5 було видно агресію. ОСОБА_5 схопила його рукою за футболку, дала ляпас і штовхнула його, від чого він перечепився і впав. Потім прибіг ОСОБА_40 , син ОСОБА_5 , який почав наносити йому удари кулаками та ногою в живіт. В цей час, його мама, ОСОБА_24 , була перед будинком, сапала квіти на клумбі. Вона підбігла і почала їх розбороняти. Згодом він помітив, що ОСОБА_4 бив його батька, який вже впав на траву, ОСОБА_4 був зверху на ньому. Він підбіг до них, намагався стягнути ОСОБА_4 з батька, почув сильний удар в плече і голову, впав зверху на ОСОБА_4 , який в цей час і прокусив йому палець на руці. В нього почалася кровотеча із пальця. Також він бачив, що вибігала із подвір`я ОСОБА_4 . ОСОБА_22 , яка бігала та щось кричала. Гнатюки побачили кров і зразу розбіглися. Також вважає, що конфлікт почався з вини ОСОБА_12 , зокрема ОСОБА_5 яка перша його штовхнула та дала ляпасу, в потім він захищав себе та свого батька від побоїв ОСОБА_4 , який спричинив тілесні ушкодження його батькові та йому, зокрема, у вигляді саден на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції правого ліктьового суглобу, синця та рани на лівій кисті руки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи за № 2043 від 30.10.2013 (Т.5 а.с.226).

Допитані в судовому засіданні у якості свідків сторони захисту : ОСОБА_24 ( дружина- ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_9 ), ОСОБА_20 ( дружина ОСОБА_9 ), ОСОБА_19 ( подруга ОСОБА_20 ) та ОСОБА_41 (водій у клініці «МедіВін»), надали пояснення які узгоджуються між собою, а також з показами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо обставин провадження.

Отже, суд вважає також, що стороною обвинувачення не доведено перед судом належними та допустимими доказами , що конфлікт 16.07.2012 виник з вини ОСОБА_11 , також суду не надано доказів на підставі якій сторона обвинувачення прийшла до висновку, що дії ОСОБА_4 щодо спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень були заподіяні в межах необхідної оборони.

Виходячи з вищевикладеного , суд прийшов до висновку, що обвинувачені підлягають виправданню на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили кримінальні правопорушення, в яких обвинувачуються.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, п.1 ч.1 ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 виправдати за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України.

ОСОБА_10 виправдати за недоведеністю вчинення кримінального проступку , передбаченого ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 125 КК України.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_42