Справа № 396/1452/21
Провадження № 1-кп/392/120/22
УХВАЛА

28 березня 2022 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.05.2021 за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та не перестали існувати з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив також, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник адвокат заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ризики, на які посилався прокурор є надуманими та недоведеними, обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, чи впливати на свідків, частина свідків допитана в судовому засіданні, крім того, всі свідки допитувалися на досудовому розслідуванні та були попередженні про кримінальну відповідальність. Просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.
Обвинувачений повністю підтримав позицію захисника.
Заслухавши думку учасників судового провадження, надавши оцінку доводам прокурора, викладеним у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заперечення сторони захисту щодо заявленого прокурором клопотання, суд дійшов висновків про таке.
Судом встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , діє, застосований ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.05.2021 року, та продовжений ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07.04.2022 року.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою закінчується 07.04.2022 року, до вказаного часу судове провадження не може бути завершене.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.
Вирішуючи питання продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція статті за інкримінований злочини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Суд вважає, що не зменшилися та продовжують існувати раніше встановлені ризики, а саме:
- обвинувачений може переховуватися від суду з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та відповідно з мірою можливого покарання, фактичних обставин скоєння (п.1.ч.1 ст.177 КПК України);
- обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою зміни їх показань, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).
Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим.
Отже, на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_3 не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Станом на час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом враховується також те, що судовий розгляд у вищевказаному кримінальному провадженні розпочався, досліджено матеріали кримінального провадження, допитано частину свідків, однак на час розгляду даного клопотання прокурора, у справі не допитано потерпілу, обвинуваченого та свідків відповідно до реєстрів матеріалів досудового розслідування.
За сукупності наведених обставин та даних, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.
Доводи сторони захисту про не доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність постійного місця проживання в обвинуваченого, твердження обвинуваченого про те, що він не має наміру ухилятися від суду та впливати на свідків, посилання на безпідставність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.
Зважаючи на вказані вище обставини, інші більш м`які запобіжні заходи суд вважає за недоцільно застосовувати, оскільки вони не забезпечать запобіганню встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Крім цього, суд на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 369-372, 392 КПК України, суд,
постановив:
Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 28.03.2022 до 26.05.2022 включно.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово - відмовити.

Строк дії ухвали визначити до 26 травня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_6