УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про арешт майнау кримінальному провадженні №0002387, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевчtнківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про арешт майнау кримінальному провадженні №0002387, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП №3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві, за процесуальним керівництвом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002387, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.06.2021, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, прибули до мікрорайону "Нивки" в місті Києві. Проходячи по проспекту Перемоги в м.Києві, звернули свою увагу на будинок АДРЕСА_1 . В цей момент ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступили між собою у злочинну змову, направлену на таємне викрадення чудого майна, поєднане з проникненням у житло, а саме до квартири АДРЕСА_2 . З цією метою вони спільно розробили злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , викристовуючи заздалегідь підготовлений предмет, шляхом пошкодження металопластикового вікна, повинні були проникнути до приміщення зазначеної квартири, звідки таємно викрасти будь-яке цінне майно та грошові кошти.

19.06.2021 01 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 діючси спільно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужового майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, залізли по гратам, які встановлені на вікні першого поверху, до другого поверху. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таемне викрадення чудого майна. поєднане з проникненням у житло, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи заздалегідь підготовлений предмет, шляхом пошкодження металопластикового вікна, відчинили його та проникли до квартири АДРЕСА_2 . Проникнувши до середини квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали обшукувати квартиру на предмет виявлення цінних речей та грошей.

Перебуваючи у приміщенні квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викрали грошові кошти в сумі 13600 доларів США, 4 золотих каблучки, 2 золотих ланцюжки, 2 пари золотих сережок та 1 золота сережка на загальну вартість 50 000,00 грн.

Всього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, намагались таємно викрасти майно ОСОБА_4 на загальну суму 421 552,00 грн.

19.06.2021 з метою повного, всебічного та об`єктивного проведення досудового розслідування, попередньо встановивши, що необхідно здійснити заходи пов`язані із збиранням доказів, затримання осіб, які скоїли кримінальне правопорушення, враховуючи невідкладність випадку, слідчим слідчого відділення відділу поліції №3 Шевечнківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на речі та грошові кошти, які були вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , з метою подальшого їх збереження, проведення судових експертиз та не допущення їх знищення, так як вони мають суттєве значення для кримінального провадження та визнано речовими доказами. Вказані речі є власнітю потерпілої ОСОБА_4 .

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання просив його задовольнити.

Власник майна в судовому засіданні не заперечувала щодо накладення арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві, за процесуальним керівництвом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002387, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Звернення слідчого з клопотанням про арешт на вказане майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети та речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні речі та предмети, на які сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту майна, яке вилучено 19.06.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: сім слідів папілярних узорів, з яких 4 сліди з металопластикового вікна, три - з коробки в якій знаходились грошові кошти, фомка, 3 зліпки з металопластикового вікна зі слідами взлому; прикраси жовтого кольору, зовні схожі на золото: 4 золоті каблучки, 2 золотих ланцюжки з підвіскою, 3 золоті підвіски, 2 пари золотих сережок та 1 золота сережка.

Водночас, на думку слідчого судді, відсутні правові підстави для задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти.

Прокурором не доведено, що грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та мають значення речових доказів для кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відтак, слідчим не доведено необхідність арешту в зазначеній частині, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002387, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 19.06.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: сім слідів папілярних узорів, з яких 4 сліди з металопластикового вікна, три - з коробки в якій знаходились грошові кошти, фомка, 3 зліпки з металопластикового вікна зі слідами взлому; прикраси жовтого кольору, зовні схожі на золото: 4 золоті каблучки, 2 золотих ланцюжки з підвіскою, 3 золоті підвіски, 2 пари золотих сережок та 1 золота сережка.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання, - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1