ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН № 766/7630/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/907/21 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року, якою відносно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою, строком до 09 жовтня 2021 року.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0003716 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні захисника про зміну запобіжного заходу та продовжено відносно ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 09 жовтня 2021 року, включно.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає, що прокурором не надано доказів або посилань на докази, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, та перешкоджатиме кримінальному провадженню, тобто недоведена наявність вказаних ризиків.

Крім того, вказує, що слідчим суддею не враховано можливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, зазначає про відсутність доказів щодо підтвердження обґрунтованості обвинувачення, що не узгоджується з позицією ЄСПЛ, зокрема з положеннями параграфу 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої передбачено наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин.

Крім того, апелянт зазначає про незадовільний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 та вчинення відносно нього в умовах СІЗО кримінального правопорушення, що перешкоджає його перебуванню там.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Всі учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду та від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, а тому твердження апелянта про те, що наявними в матеріалах провадження доказами не доведено обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, суперечать основним засадам практики ЄСПЛ, оскільки на цій стадії вони не повинні носити такий обсяг і достатність, які враховуються під час пред`явлення обвинувачення та вирішення питань про доведеність або недоведеність вини особи

Так, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, офіційно не працевлаштований. Зазначені обставин, дають достатні підстави вважати, що існує вкрай висока вірогідність ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчим суддею зазначено про порушення ОСОБА_7 умов обраного раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що і стало, в подальшому підставною для зміни на запобіжний захід у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, а тому доводи апеляційної скарги про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою на увагу не заслуговують.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, а тому твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать

про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на стадії судового розгляду.
Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та вчинення відносно нього в умовах СІЗО кримінального правопорушення були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь які докази щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах СІЗО, чи неможливості надання йому там необхідної медичної допомоги. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Що стосується посилань захисника на те, що в СІЗО відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вчинене кримінальне правопорушення, то як вбачається з матеріалів провадження за зазначеним фактом відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою строком до 09 жовтня 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: