Номер провадження: 11-кп/813/1876/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом, Дніпровським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року,якою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру заставистроком до 18.09.2021 року,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та в порядку ст. 331 КПК України, в рамках кримінального провадження №0003930 від 16.12.2019 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, строком до 18.09.2021 року, з визначенням розміру застави у сумі 985050 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч п`ятдесят) гривень. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Рішення суду мотивовано тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_8 , характеризуючих його особу даних, а саме віку, стану здоров`я, міцності його соціальних зв`язків, майнового стану, розміру завданої шкоди та тяжкістю покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим.
На думку суду першої інстанції ці обставини свідчать про наявність реальних ризиків можливого переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не були допитані, що в своїй сукупності свідчить про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обмеження його конституційних прав у даному випадку є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Захисник посилається на те, що заявлені прокурором ризики є мінімальними, обвинувачений працевлаштований та має міцні соціальні зв`язки, а тому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, захисник вказує, що судом необґрунтовано визначено занадто великий розмір застави, який є непомірним для обвинуваченого.
Посилаючись на наведені доводи захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 21 липня 2021 року і постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.
Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін та зазначив, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.11.2021 року.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 24) ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13) ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався суд при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на таке.
Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.
Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, районний суд погодився з доводами прокурора про те, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 являється лідером організованої групи, а також існують ризики переховування останнього від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд зауважує, що тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення на даній стадії судового провадження, а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують обрання найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали щодо наявності в даній справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи оскарженої ухвали відносно того, що потерпілі і свідки у вказаному провадженні ще не допитувалися, що свідчить про існування ризику незаконного впливу на них.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання у м. Кривий Ріг, не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, загальний розмір шкоди складає 1781283,18 грн., при цьому потерпілі звернулись до суду з позовними заявами, обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.
Апеляційний суд також звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів судового розгляду, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
У відповідності до вимог ч. ч. 4, 5 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави апеляційний суд визнає непереконливими, враховуючи вартість пошкодженого майна, а також з огляду на те, що жодного доказу про майновий стан обвинуваченого, або його родини, враховуючи твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який би свідчив про непомірність такої застави, стороною захисту надано не було.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, так і для життя та здоров`я осіб, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначений судом розмір застави є достатніми і прийнятними також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, який би запобіг у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.11.2021 року.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни рішення щодо запобіжного заходу, обраного районним судом.
На думку суду апеляційної інстанції, все вищевикладене в своїй сукупності свідчить про те, що до теперішнього часу не відпали та не зменшились ризики, передбачені пунктами 1), 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, а суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Пунктом 1) ч. 1 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу до 18.09.2021 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4