Номер провадження: 11-сс/813/1857/21
Номер справи місцевого суду: 946/9907/21 1-кс/946/3759/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваної ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2021 року про примусове поміщення особи до медичного закладу для проведення експертизи у кримінальному провадженні №0000646 від 08.07.2021 року, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с. Андріївка Шаргородського району Вінницької області, громадянки України, маючої середньо-спеціальну освіту, заміжньої, працюючої на посаді завідуючої господарством у державному підприємстві «Ренійський морський торгівельний порт», зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , та в кримінальному проваджені №0000646 від 08.07.2021 року примусово поміщено підозрювану ОСОБА_10 для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, буд.9, строком до 14 грудня 2021 року (в межах строку досудового розслідування).

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні ВП №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській областіперебувають матеріали кримінального провадження №0000646 від 08.07.2021 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_10 , здійснювала догляд за своєю похилою свекрухою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з вересня 2020 року в силу хвороби не рухалася та мешкала разом з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_10 , 08.07.2021 року, близько 10:30 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті своїй свекрусі ОСОБА_13 , з якою вона мешкала разом, прийшла додому та, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство, усвідомлюючи можливість настання смерті ОСОБА_13 , скориставшись відсутністю у будинку інших осіб, зайшла до кімнати, в якій перебувала остання, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 не рухома та не зможе чинити опір, ОСОБА_10 взяла до рук фрагмент тканевого платка, підійшла ззаду до ОСОБА_13 , підвела її у сидяче положення, спираючись коліном до спинки дивана, бажаючи настання смерті ОСОБА_13 , підозрювана застосувала фізичну силу та стиснула руками фрагмент платка на шиї. ОСОБА_10 , переконавшись, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, залишила останню на місці події.
08.07.2021 року відомості про вчинення злочину внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646.
15.07.2021 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
15.07.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2021 року відмовлено у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_14
05.08.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначена ухвала слідчого судді залишена без змін.
27.07.2021 року відносно ОСОБА_10 призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу.
11.08.2021 року за результатами проведеного амбулаторного судово-психіатричного дослідження експертна комісія судових експертів-психіатрів КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» дійшла висновків (висновок №442), що підозрювана ОСОБА_10 потребує проведення стаціонарного комплексного судового психолого-психіатричного обстеження, з проведенням додаткових методів обстеження і тривалим спостереженням за поведінкою випробуваної в умовах психіатричного стаціонару (а.с.29-34).
11.10.2021 року постановою слідчого у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу.
10.11.2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого та направлено підозрювану ОСОБА_10 в межах строку досудового розслідування, однак не більше ніж два місяці, для проведення стаціонарної комплексної судову психолого-психіатричної експертизи до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», із направленням матеріалів кримінального провадження та всієї необхідної медичної документації та із зобов`язанням ОСОБА_10 прибуття до вказаного медичного закладу (а.с.8-16).
Відповідно до інформації КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», ОСОБА_10 18.11.2021 року прибула до зазначеної медичної установи разом із захисниками, однак відмовилася від госпіталізації у добровільному порядку.
24.11.2021 року начальник відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про примусове поміщення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.
26.11.2021 року оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання задоволено.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг захисники вказують, що примусове поміщення особи до медичного закладу для проведення експертизи суперечать Основному закону України, Конвенції з прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки примусове поміщення особи до медичного закладу порушує права ОСОБА_10 на свободу, працю та інші права. Захисники зазначають, що підозрювана з`явилась до медичного закладу для виконання ухвали слідчого судді від 10.11.2021 року, однак її поміщення до стаціонару виявилося неможливим, оскільки до медичної установи приймають осіб лише за наявності COVID-сертифікату або з негативним ПЛР-тестом, які у підозрюваної на вказаний день були відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисників та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша статті 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Порядок призначення експертизи та залучення експертів регламентуються ст.ст.242-244 КПК.
Порядок застосування примусових заходів медичного характеру передбачений ст.ст. 503-509 КПК.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
Частиною 3 ст.242 КПК передбачено, що примусове залучення особи для проведення медичної або психіатричної експертизи здійснюється за ухвалою слідчого судді, суду.
Згідно ч.1 ст.509 КПК, прокурор зобов`язаний залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
Відповідно до ч.2 ст.509 КПК, у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №865 від 08.05.2018 року затверджено Порядок проведення судово-психіатричної експертизи (далі - Порядок), який визначає організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи (СПЕ).

Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Дослідивши надані апеляційному суду матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що рішення слідчого судді про примусове поміщення підозрюваної ОСОБА_10 для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи до КНУ «Одеський обласний медичний центр здоров`я», є необґрунтованим та таким, що не відповідає положенням КПК, з огляду на таке.
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та примусово поміщено підозрювану ОСОБА_10 для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», строком до 14.12.2021 року (в межах строку досудового розслідування).
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №442 від 11.08.2021 року для визначення актуального психічного стану ОСОБА_10 , як на момент інкримінованого їй діяння, так і на теперішній час, остання потребує проведення стаціонарного комплексного судового психолого-психіатричного обстеження, з проведенням додаткових методів обстеження і тривалим спостереженням за поведінкою випробуваного в умовах психіатричного стаціонару.
Також, слідчий суддя зазначив, що підозрюваній ОСОБА_10 та її захисникам було достовірно відомо про необхідність з`явитися до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» для проведення психіатричної експертизи, оскільки вони отримали копію ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2021 року одразу після її проголошення. Однак, до теперішнього часу підозрювана ОСОБА_10 до медичного закладу не з`явилась та ухиляється від госпіталізації й проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.
Пославшись на зазначені обставини слідчий суддя дійшов висновку, що існують підстави для задоволення клопотання органу досудового розслідування та примусового поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» з метою проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_10 .
З мотивувальної частини оскарженої ухвали вбачається, що приймаючи рішення про задоволення клопотання, слідчий суддя одночасно послався на норми ч.3 ст.242 КПК та ч.2 ст.509 КПК, не врахувавши, що поєднання вказаних норм є несумісним.

З резолютивної частини оскарженої ухвали вбачається прийняття слідчим суддею рішення про примусове поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до спеціального медичного закладу для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Однак, слідчим суддею не враховано, що положеннями КПК не передбачено поняття примусового поміщення особи для проведення вказаної експертизи, а також не враховано відсутності доказів щодо існування достатніх підстав для проведення експертизи.

Частиною 3 ст. 242 КПК передбачено, що примусове залучення особи для проведення медичної або психіатричної експертизи здійснюється за ухвалою слідчого судді, суду.

У свою чергу, частиною 2 ст. 509 КПК визначено, що в разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців.

Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження ухвалою суду.

Вирішуючи питання співвідношення вказаних законодавчих приписів, слід враховувати, що цими нормами передбачені різні види експертиз, для проведення яких може залучатися експерт (медична або психіатрична/стаціонарна психіатрична). Відповідно законом регламентовані різні підстави проведення експертиз та різний порядок розгляду клопотання, зокрема ст. 242 КПК - він не регламентований, а ч. 2 ст. 509 КПК - питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу.

Передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 242 і ч. 2 ст. 509 КПК обидві процесуальні дії є схожими у двох принципових аспектах: вони мають примусовий характер та перебувають у межах компетенції слідчого судді, суду. Однак, по суті, вказаними двома тезами вичерпується їх тотожність.

Далі, вказані процесуальні дії мають різне змістовне наповнення, розуміння якого має ключове значення в частині їх співвідношення з метою ефективного правозастосування. Перш за все, основним є визначення мети кожної з них.

Так, направлення особи до медичного закладу у порядку ч. 2 ст. 509 КПК здійснюється з метою проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Такий висновок слідує із текстуального аналізу нормативного змісту ч. 2 ст. 509 КПК, яка передбачає, що у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців.

Що ж стосується мети примусового залучення особи, на перший погляд, вона теж очевидна адже законодавець у ч. 3 чт. 242 КПК чітко зазначив про примусове залучення особи для проведення медичної або психіатричної експертизи.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року №865 судово-психіатрична експертиза (далі СПЕ) за формою проведення може бути амбулаторною, стаціонарною, посмертною.

Втім, законодавець у ч. 3 ст. 242 КПК не конкретизує форму психіатричної експертизи, для проведення якої може примусово залучатися особа, а тому цілком логічним є те, що примусове залучення особи можливе з метою проведення як амбулаторної СПЕ, так і стаціонарної СПЕ.

Разом з тим, оскарженою ухвалою вирішено питання про примусове поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до спеціального медичного закладу для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, з одночасним посиланням в мотивувальній частині на норми статей 242 та 509 КПК.

Однак, слідчим суддею не враховано, що процесуальні дії, регламентовані у ч.3 ст.242 КПК та ч.2 ст.509 КПК, не є синонімічними і несуть різне змістове навантаження.

Поєднання вказаних норм є несумісним, оскільки законодавець текстуально розмежовує наведені норми, адже кожна з них спрямована на досягнення власної мети.

Примусове залучення особи здійснюється з метою проведення СПЕ в амбулаторній формі.

Направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної СПЕ - є формою обмеження конституційного права особи на свободу, яка є рівноцінною (тотожною) триманню під вартою. Тому процесуально коректним є проведення аналогії із ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Якщо припустити, що застосовуючи тримання під вартою, слідчий суддя паралельно зазначає про примусове залучення особи для застосування цього запобіжного заходу таке рішення, на переконання колегії суддів, виглядало б алогічним.

Наведене логіка тлумачень зазначених норм процесуального закону дозволяє стверджувати, що ухвала слідчого судді, суду про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної СПЕ по суті поглинає інше рішення про примусове залучення особи для проведення цієї експертизи.

Отже, слід вважати, що кожна із вказаних процесуальних дій має власну мету, яка і виступає ключовим критерієм їх відмежування при ініціюванні судового розгляду. При цьому, колегія суддів вважає, що назва та зміст клопотання, яке подається до суду, в даному випадку, набуває особливого значення.

Так, у порядку ч. 3 ст. 242 КПК може бути подано клопотання про примусове залучення особи для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Натомість, у порядку ч. 2 ст. 509 КПК має бути подане клопотання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Підставою для примусового залучення особи для проведення амбулаторної СПЕ є ухилення особи від проведення цієї експертизи.

Отже, з аналізу норм процесуального закону слідує висновок - проведення амбулаторної СПЕ здійснюється за постановою слідчого, прокурора (п.3 ч.2 ст.242 КПК; ч.1 ст.509 КПК), ухвалою слідчого судді (ст.244 КПК), ухвалою суду (ст.332 КПК). При цьому ключового значення набуває формалізація у вказаних рішеннях зобов`язання особи прибути за викликом до експерта для проведення експертизи. Крім того, існує механізм примусового залучення особи для проведення експертизи у порядку ч.3 ст.242 КПК.

Підставою призначення стаціонарної СПЕ є попередній висновок амбулаторної СПЕ про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи.

Таким чином, примусове залучення особи здійснюється: а) з метою проведення СПЕ в амбулаторній формі (ч. 3 ст. 242 КПК); б) направлення особи до медичного закладу здійснюється з метою проведення стаціонарної СПЕ (ч. 2 ст. 509 КПК); в) підставою для прийняття суддями рішення про примусове залучення особи для проведення амбулаторної СПЕ - є відмова (ухилення) особи від проведення цієї експертизи.

Отже, повинні враховуватись мета, підстави та порядок примусового залучення особи для проведення експертизи за ухвалою слідчого судді, суду.

Що ж стосується даної справи, то під час розгляду клопотання слідчий суддя дійшов неправильного висновку, одночасно посилаючись на норми ст.ст. 242, 509 КПК, про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про примусове поміщення особи до медичного закладу для проведення експертизи.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливості, в порядку ст.ст. 242, 509 КПК, примусового поміщення підозрюваної до експертної установи для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Згідно п.23 висновку судово-психіатричного експерта №442 від 11.08.2021 року за результатами проведеного амбулаторного судово-психіатричного дослідження експертна комісія судових експертів-психіатрів дійшла висновків, що за даними амбулаторного судово-психіатричного дослідження відповісти на питання слідства, що стосуються психічного стану підозрюваної ОСОБА_10 не уявляється можливим, у зв`язку із чим ОСОБА_10 для визначення її актуального психічного стану, як на момент інкримінованого їй діяння, так і на теперішній час, потребує проведення їй стаціонарного комплексного судового психолого-психіатричного обстеження, з проведенням додаткових методів обстеження і тривалим спостереженням за поведінкою випробуваної в умовах психіатричного стаціонару (а.с.29-34).
Наявність висновку судово-психіатричного експерта №442 від 11.08.2021 року, відповідно до змісту якого неможливо надання відповідей на питання слідства, не може бути підставою для примусового поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, а відповідно до ч.2 ст.509 КПК, може бути лише підставою для направлення особи до медичного закладу з метою проведення стаціонарної СПЕ.

Тобто, 24.11.2021 року, слідчий, звертаючись із клопотанням до слідчого судді про примусове поміщення особи до медичного закладу для проведення експертизи, діяв у спосіб не передбачений КПК.

За таких обставин, слідчий суддя, посилаючись на ст.ст. 242, 509 КПК, що передбачають вирішення клопотання про примусове залучення особи для проведення медичної/психіатричної експертизи або направлення особи для проведення психіатричної експертизи, вийшов за межі своїх повноважень, та прийняв не передбачене цими нормами КПК рішення про примусове поміщення особи до медичного закладу, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що фактично примусове поміщення ОСОБА_10 до медичного закладу для проведення стаціонарної СПЕ - є формою обмеження конституційного права особи на свободу, яка є рівноцінною найсуворішому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею не враховано, що ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2021 року відмовлено у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_14 та 05.08.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначена ухвала слідчого судді залишена без змін.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на норми ст.508 КПК, відповідно до яких до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вказаних обставин щодо відсутності у підозрюваної запобіжного заходу, обраного в порядку Глави 18 КПК та ст.508 КПК, органом досудового розслідування при зверненні із клопотанням та слідчим суддею при постановленні ухвали враховано не було.

Також, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчим суддею не прийнято до уваги те, що 10.11.2021 року слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області вже було постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання слідчого та направлено підозрювану ОСОБА_10 в межах строку досудового розслідування, однак не більше ніж на два місяці, для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи експертам Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». Направлено для дослідження експерту: матеріали кримінального провадження №0000646 від 08.07.2021 року та всю необхідну медичну документацію. Зобов`язано підозрювану ОСОБА_10 прибути до Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (а.с.8-16).
Колегія суддів, окрім зазначеного, звертає увагу, що згідно наданих апеляційному суду матеріалів першочергово було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, а в подальшому відразу призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, що слідчим суддею також не було враховано.
Також з оскарженої ухвали вбачається зазначення суперечливих даних слідчим суддею щодо неявки підозрюваної ОСОБА_10 до медичного закладу, а також не підтверджені висновки про відмову останньої від проведення експертного дослідження.
Так, в абзаці 10 мотивувальної частини оскарженої ухвали слідчим суддею вказано, що до теперішнього часу підозрювана ОСОБА_10 не з`явилася до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та ухиляється від госпіталізації й проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.
Разом з тим, в наступному абзаці слідчим суддею вже зазначається про прибуття 18.11.2021 року ОСОБА_10 до зазначеної медичної установи.
Факт явки підозрюваної ОСОБА_10 для проведення експертизи підтверджується відповіддю на запит за вих.№2815 від 22.11.2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, згідно якої 18.11.2021 року, близько 10:00 год., ОСОБА_10 у супроводі адвокатів звернулася до відділення судово-психіатричних експертиз КНП «ООМЦПЗ» ООР (а.с.6).
Таким чином, вказані дані підтверджують, що підозрювана ОСОБА_10 , 18.11.2021 року, з`явилася до КНП «ООМЦПЗ» ООР та не ухиляється від проведення призначеного щодо неї експертного дослідження.
В судовому засіданні апеляційного суду підозрювана та її захисники також підтвердили, що не заперечують проти проведення призначеної експертизи, однак не погоджуються щодо примусового поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до медичного закладу, всупереч встановленого законодавством порядку.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що навіть у разі відмови особи відповідати на запитання експерта, відповідно до пунктів 16-19 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року №865, відмова особи відповідати на запитання експерта може бути компенсована колосальним обсягом інших експертних способів з`ясувати наявність чи відсутність в особи психічного розладу. Тому відмова особи відповідати на запитання не блокує можливість проведення амбулаторної СПЕ та надання експертом відповідного висновку.

Також, колегія суддів не погоджується із висновками слідчого судді, як підставу для задоволення клопотання слідчого, відмову в госпіталізації підозрюваної ОСОБА_10 до спеціального медичного закладу в добровільному порядку, з огляду на таке.
Госпіталізація особи до таких медичних закладів може бути здійснена добровільно за згодою особи, або примусово, в передбаченому законом порядку.
Згідно ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року №1489-III особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою.
Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.
Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.
Таким чином, добровільна згода особи на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги є правом, а не обов`язком особи. Водночас, здійснення примусової госпіталізації особи може бути здійснено лише при наявності достатніх підстав та із суворим додержанням встановленого законом порядку.
Враховуючи, що до підозрюваної у кримінальному провадженні запобіжний захід в порядку Глави 18 КПК та ст. 508 КПК не обрано, підозрювана ОСОБА_10 добровільно своєї згоди на її госпіталізацію для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи не надавала, тому примусове поміщення підозрюваної до медичного закладу, без дотримання встановленого КПК порядку, фактично позбавляє її волі та є тотожним фактичному застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою без відповідного рішення суду, що є неприпустимим.
Одним із завдань кримінального процесуального законодавства є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до положень Конституції України та інших законів, нормативно правових актів, обмеження прав і свобод людини визнається та є допустимим якщо вони здійснені згідно з чинним законодавством.

Психіатрична експертиза може бути проведена амбулаторно та стаціонарно. Оскільки проведення стаціонарної психіатричної експертизи вимагає тривалого спостереження за особою та дослідження її здоров`я, така особа може бути ухвалою слідчого судді направлена до відповідного медичного закладу на строк до двох місяців, з дотриманням встановленого порядку КПК.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, а тому кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством.

Стаття 506 КПК імперативно визначає, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Відповідно до п.22 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 року №865, стаціонарна експертиза проводиться в експертній установі на підставі відповідного процесуального документа про призначення СПЕ. Стаціонарна СПЕ проводиться в експертній установі з окремим утриманням осіб, яких тримають і не тримають під вартою. Строк проведення стаціонарної СПЕ становить до двох місяців, якщо коротший строк не встановлено ухвалою слідчого судді або суду.
Європейським судом з прав людини в своїй усталеній практиці зазначено, що особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення ЄСПЛ «Вінтерверп проти Нідерландів»).

Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі «Варбанов проти Болгарії»). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, неможна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах судово-психіатрична експертиза у кримінальній справі є обов`язковою за наявності сумнівів, що випливають з матеріалів справи, стосовно осудності підсудного. За наявності сумнівів у здатності потерпілого, свідка, цивільного позивача чи відповідача в кримінальних справах правильно сприймати події, адекватно на них реагувати та вірно відтворювати їх у своїх показаннях суд може викликати в судове засідання експерта-психіатра для участі в допиті цієї особи. Призначення судово-психіатричної експертизи щодо таких осіб з поміщенням до медичного стаціонару допускається лише за їх згодою.

За наведених обставин апеляційний суд констатує, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, не містить доказів на існування законних підстав для примусового поміщення ОСОБА_10 до медичного закладу для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, з дотриманням встановленого законом порядку.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваної на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням недотримання органом досудового розслідування передбаченої законом процедури, на даний час прокурором не доведено.
Крім того, колегія суддів також враховує, що на час апеляційного розгляду строк дії оскарженої ухвали сплив, а прокурором на надано доказів щодо продовження строку досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисників підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про примусове поміщення підозрюваної ОСОБА_10 до медичного закладу для проведення стаціонарної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2021 року, якою задоволено клопотання начальника відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 та в кримінальному проваджені №0000646 від 08.07.2021 року примусово поміщено підозрювану ОСОБА_10 для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , про примусове поміщення підозрюваної ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи до КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4