Справа № 357/8791/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0001136, внесеному до ЄРДР 27.05.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 06.03.2008 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання, з випробуваням, з іспитовим строком 2 роки;
- 22.02.2012 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строко 3 роки;
- 24.10.2012 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнений 03.07.2014 року на підставі ст. 85, 86 КК України, Закону України «Про амністію в Україні»;
-26.12.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 К України на 6 місяців арешту. 25.03.2016 року звільнений з Київського СІЗО №13 по закінченню строку відбування покарання;
- 12.10.2016 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
- 28.11.2016 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі;
30.01.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області вирок від 12.10.2016 року скасовано, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення вироку від 28.11.2016 року;
-10.07.2017 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі. Звільнений 03.02.2021 року по закінченню строку відбування покарання;
- 20.07.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 25.01.2022 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі. На піставі ч. 1 ст. 71 КК України, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком, та покарання призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2021 року та остаточно визначено ОСОБА_3 покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

13 березня 2021 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вирішив вчинити крадіжку чужих речей. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 зайшов до четвертого під`їзду вказаного будинку, де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом злому дерев`яної рами, проник в середину комори, яка знаходилась на сходах між 7 та 8 поверхами вказаного під`їзду, звідки вчинив крадіжку мішка цукру вагою 50 кг, вартістю 1166 гривень, підсилювача звуку до автомобілів «Alpine MRP-M500», вартістю 2800 гривень, які належать потерпілій
ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 3966 гривень.
26 травня 2021 року приблизно о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , з метою збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до приміщення комори, що знаходиться між восьмим та дев`ятим поверхом, першого під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом пошкодження врізного замка дверей, проник до вказаного приміщення комори, звідки викрав велосипед «WinntrBullet», темносинього кольору, вартістю 6222 гривні 90 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_8 .
ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 6222 гривні 90 копійок.
28 травня 2021 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , з метою збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до комори, що знаходиться між восьмим та дев`ятим поверхом десятого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом пошкодження врізного замка дверей, проник до вказаного приміщення комори, звідки викрав велосипед «AzimutDakar», чорного кольору, вартістю 2550 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_3 з місця чинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2550 гривень.
29 травня 2021 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_3 , з метою збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до комори, що знаходиться між восьмим та дев`ятим поверхом першого під`їзду будинку АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом віджиму дверей, проник до вказаного приміщення комори, де вчинив крадіжку мішка цукру вагою 50 кг, вартістю 1365 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_10
ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1365 гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні всіх епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 13.03.2021 року приблизно о 03 годині 00 хвилин проходив повз будинок по АДРЕСА_2 , зайшов до вазаного будинку та між 7 та 8 поверхами побачив комору, зламав замок побачив мішок цукру та підсилювач звуку, які викрав. 26.05.2021 року, зранку з 10 до 11 години, проходив повз Героїв Крут, зайшов до підїзду, проник до комори та викрав велосипед. 28.05.2021 року, приблизно об 11 годині, між 8 та 9 поверхом будинку по АДРЕСА_4 та, проник до комори, звідки викрав велосипед. 29.05.2021 року приблизно з 10 до 11 години, проник до комори комори по АДРЕСА_5 та викрав мішок цукру. ОСОБА_3 зазначив, що не заперечує обставин, викладених в обвинувальному акті. В повному обсязі визнає цивільні позови. Ствердив, що одному із потерпілих повернуто велосипед, який він здав до ломбарду. Не заперечує назв, кількості та вартості викраденого. Повідомив, що викрадене майно здав до ломбарду, кошти витратив на власні потреби, оскільки вживав наркотичні засоби, то витратив кошти на них. Запевнив, що зробив належні висновки більше такі дії не повторяться.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу ОСОБА_3 , який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи незняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, судом враховується, що епізоди злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2021 року та постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2022 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі. Також, на піставі ч. 1 ст. 71 КК України, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком, покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2021 року та остаточно визначено ОСОБА_3 покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому, визначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України та зарахувати покарання, відбуте за попереднім вироком.
Вирішуючи питання щодо цивільних позовів потерпілих, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Перевіряючи усі вимоги позивачів, суд оцінює надані докази на підтвердження заявлених вимог відповідно до ст. 94 КПК України, а також враховуючи повне визнання обвинуваченим розміру завданої ним шкоди потерпілим, дійшов наступних висновків.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким чином, з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , який повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, сум завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_9 у розмірі 2550 гривень; ОСОБА_6 у розмірі 3966 гривень; ОСОБА_10 в розмірі 1365 гривень підлягають задоволенню.
При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 858 грн. 10 коп.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком більш суворим Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2022 року, більш суворим - призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання - 5 років 3 місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили обрати у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор".
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 07.02.2022 року.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання, строк його перебування під вартою, за попереднім вироком, 18.06.2021 року по 06.02.2022 року включно.
Цивільні позови задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2550 (дві тисячі сімсот п`ятсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3966 (три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1365 (одна тисяча триста шістдесят п`ять) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 10 коп.
Речові докази - паперовий конверт зіз слідами папілярних ліній в середині - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1