Провадження № 1-кп/369/1854/21
В И Р О К
іменем України
03.12.21 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000592 від 11 серпня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, тимчасово не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

11 серпня 2021 року близько 10:36 год. (більш точного часу органами досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи поблизу житлового будинку АДРЕСА_3 , помітив автомобіль «Chevrolet EQUINOX», д.н.з. НОМЕР_1 , всередині якого знаходилась малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тримала в своїх руках мобільний телефон марки «VIVO 1820», який останній побачив заздалегідь.

В подальшому, ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до вищевказаного автомобіля, відчинив праві пасажирські дверцята, після чого шляхом ривка вирвав з рук малолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «VIVO 1820» серійний НОМЕР_2 , ринкова вартість якого, згідно з висновком експерта №2896/21 від 20 серпня 2021, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 11 серпня 2021, становила 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) грн, після чого, утримуючи при собі вказаний мобільний телефон ОСОБА_4 , відійшов від вище вказаного автомобіля, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг завершити злочин до кінця із причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_7 , батьком малолітньої дитини.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із проникненням у інше приміщення, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро покаявся, запевнював суд, що в подальшому подібного не вчинятиме, оскільки усвідомив свою провину. В судових дебата та під час проголошення останнього слова просив суворо не карати та не позбавляти його волі.
Прокурор в судових дебатах просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Захисник ОСОБА_5 просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання в межах санкції статті, що йому інкримінують та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. При цьому, стверджував, що його підзахисний висновки для себе зробив та просив надати йому шанс на виправлення.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку. Надані стороною обвинувачення вищезазначені докази безпосередньо досліджені судом, є належними, допустимими та достатніми з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із проникненням у інше приміщення, поза розумним сумнівом, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п. 3 зазначеної постанови вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, характеризується посередньо, злочин вчинив вперше.

Суд враховує, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, в судовому засіданні, у тому числі в судових дебатах та в останньому слові просив вибачення у потерпілої, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, а також вчинення кримінального правопорушення вперше.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та інші обставини справи, на думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання випробуванням з іспитовим терміном та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Визначене покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від покарання з випробуванням з іспитовим строком згідно з ст. 75, 76 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному і відповідає меті покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати.

Арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року на два сліди папілярних узорів пальців рук, які вилучено з передніх пасажирських дверей авто та на один слід папілярного узору пальця руки, що вилучено з задньої кришки телефону «Vivo 1820» серійний номерУ820SKS00A00 скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України, знявши з них арешт, накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду негайно.

Арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року на два сліди папілярних узорів пальців рук, які вилучено з передніх пасажирських дверей авто та на один слід папілярного узору пальця руки, що вилучено з задньої кришки телефону «Vivo 1820» серійний номерУ820SKS00A00 скасувати.

Речові докази: - мобільний телефон «VIVO 1820» переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити у розпорядженні останньої; - оптичний носій диск DVD-R16x помаранчевого кольору марки Videx, ємністю 4,7 Gb, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження ; два сліди папілярних узорів пальців рук, які вилучено з передніх пасажирських дверей авто та один слід папілярного узору пальця руки, що вилучено з задньої кришки телефону «Vivo 1820» серійний номерУ820SKS00A00 знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1716 ( тисяча сімсот шістнадцять ) грн 20 к. процесуальних витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1