УХВАЛА
18 жовтня 2021 року
м. Київ
провадження № 13-196зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянула заяву засудженого ОСОБА_15 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) вироку Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2001 року і
встановила:
Як убачається зі змісту поданої заяви, вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2001 року, залишеним без зміни 24 травня 2001 року Верховним Судом України, ОСОБА_15 було засуджено за пунктами «ж», «з» ст. 93, статтями 69, 70, 190-1, 208, ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 86, ст. 17, ч. 2 ст. 86, ст. 86 1, ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 215-3, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 223 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, яким було визнано такими, що не відповідають Основному Закону України, окремі положення статей 81, 82 Кримінального кодексу України (далі КК), засуджений ОСОБА_15 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) з питанням перегляду за виключними обставинами зазначеного вироку. На думку автора звернення, висновки органу конституційної юрисдикції свідчать про незаконність довічного позбавлення волі, а тому є підстава для заміни призначеного заходу примусу на позбавлення волі в межах відбутого строку і звільнення його з ув?язнення.

Від дня надходження заяви до 18 жовтня 2021 року її автоматизований розподіл не було здійснено з підстав, передбачених підпунктом 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Велика Палата, перевіривши підстави для відкриття провадження за заявою, виходить з такого.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи.

Конституційний Суд України рішенням свого Другого сенату від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнав такими, що не відповідають Основному Закону України, положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК через неможливість їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Верховну Раду України було зобов`язано невідкладно привести вказані статті КК у відповідність до Конституції України, законодавчо унормувати порядок заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Отже, виконання приписів Конституційного Суду України, відображених у рішенні, на яке посилається засуджений, насамперед повинно бути здійснено шляхом унесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид заходу примусу, як довічне позбавлення волі.

Удосконалення нормативно-правових актів є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України.

Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення осіб від відбування призначеного покарання та заміна його невідбутої частини більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК, тобто місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

З огляду на викладене Велика Палата не має правових підстав для перегляду за виключними обставинами оспорюваного судового рішення.
Таким чином, у відкритті провадження за зверненням засудженого ОСОБА_15 слід відмовити, а заяву повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_15 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2001 року.

Заявуповернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_9

ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8