В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000875 від 12.05.2021 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барбастро провінція Хеуска піданного Королівства Іспанія, іспанця по національності, гр. України, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, судимого 06.10.2021 Здолбунівським районним судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 189 та ч.1 ст. 304 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рівне, із середньою освітою, не судимого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого 06.10.2021 Здолбунівським районним судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 189 КК України;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених Бласкеза ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ :

Бласкез ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , 08.05.2021 біля 01 год 40 хв, діючи за попередньою змовою, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому серцевини замка водійських дверцят, проникли в салон автомобіля марки OPEL моделі KADETI, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, 1987 року випуску, вартістю 20202 грн 70 коп, який перебуває в постійному володінні ОСОБА_9 , та всупереч волі останнього, за допомогою знайденого ключа у вищевказаному автомобілі, незаконно заволоділи ним, завівши двигун та розпочавши рух даним автомобілем.

Таким чином, Бласкез ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , вчинили кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 289 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням висновку пробації та дослідженням характеризуючих даних на обвинувачених

Судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Допитаний у судовому засіданні Бласкез ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив факт, що дісно він разом з ОСОБА_4 , 08.05.2021 біля 01 год 40 хв, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому серцевини замка водійських дверцят, проникли в салон автомобіля марки OPEL моделі KADETI, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору та всупереч волі потерпілого, за допомогою знайденого ключа у вищевказаному автомобілі, незаконно заволоділи ним, завівши двигун та розпочавши рух даним автомобілем. В подальшому вказаний автомобіль залишили потерпілому. Просить суд суворо його не карати, оскільки потерпілий претензій немає, збитки йому відшкодовані.

Аналогічні покази дав у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з"явився, однак подав заяву, у якій просить розглянути кримінальне провадження відносно обвинувачених без його участі, претензій до останніх немає, міру покарання просить визначити судом на власний розсуд.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 від 12.05.2021 визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження автомобіль марки OPEL моделі KADETI, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 .

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 від 31.05.2021 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження шість слідів рук, які упаковані до спецпакету "Україна МВС Експертна служба" № 2333914, одну дактилокарту рук Бласкеза ОСОБА_6 та одну дактилокарту рук ОСОБА_4 , які упаковані в спецпакет "Україна МВС Експертна служба" № 2255743 та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 252 (976).

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, і останні у їх вчиненні винні.

При призначенні покарання обвинуваченим суд враховує, що вказане правопорушення відноситься до тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неофіційно займається суспільно-корисливою працею.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, виховався без батьків з бабусею, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неофіційно займається суспільно-корисливою працею.

Крім того, ОСОБА_4 являється дитиною позбавленою батьківського піклування.

Вироком Здолбунівського районного суду від 06.10.2021 Бласкеза ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визнано винними за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 304 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання Бласкезу ОСОБА_6 з врахуванням ст.ст. 70,75,76 КК України у виді п"яти років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку, з іспитовим строком на два роки, а ОСОБА_4 у виді п"яти років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку, з іспитовим строком на один рік.

Згідно досудової доповіді щодо неповнолітнього ОСОБА_4 сектору ювенальної пробації м. Рівне, орган пробації вважає, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі. Виконання даного покарання у громаді можливе за умови здійснення інтесивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів. ОСОБА_4 дуже боїться покарання у виді позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків, вчинення злочину неповнолітнім.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 4118 грн 88 коп.

Міра запобіжного заходу відносно обвинувачених не обиралась.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачені щиро покаялись у вчиненому діянні, активно сприяли розслідуванню даного кримінального правопорушення, відшкодували завдані збитки та враховуючи дані про особи обвинувачених, що ОСОБА_4 являється дитиною позбавленою батьківського піклування, займаються неофіційно суспільно-корисливою працею, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченим основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачені щиро покаялись з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловили жаль з приводу вчиненого, і вказали, що в подальшому більш таких протиправних діянь вчиняти не будуть.

Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винних, зниження їх рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації обвинувачених, тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено в законі.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особи винних та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченим має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченими кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для їх виправлення та попередження нових правопорушеннь.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушеннь, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинувачених та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Призначаючи вищевказане покарання обвинуваченим, суд виходить з принципу справедливості і вважає, що такий менш суворий вид покарання буде достатній для виправлення та попередження скоєння ними нових правопорушеннь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Бласкеза ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України призначити Бласкезу ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувавши покарання, відбуте частково за вироком Здолбунівського районного суду від 06.10.2021 у виді п"яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на Бласкеза ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувавши покарання, відбуте частково за вироком Здолбунівського районного суду від 06.10.2021 у виді п"яти років позбавлення волі.

На підставі ст. ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.ст. 76,104 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рахувати з 06.10.2021.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь держави витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз сумі 4118 грн 88 коп.

Речові докази, а саме: автомобіль марки OPEL моделі KADETI, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору вважати повернутим ОСОБА_9 а шість слідів рук, які упаковані до спецпакету "Україна МВС Експертна служба" № 2333914, одну дактилокарту рук Бласкеза ОСОБА_6 та одну дактилокарту рук ОСОБА_4 , які упаковані в спецпакет "Україна МВС Експертна служба" № 2255743 та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 252 (976) - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: