Номер провадження: 11-кп/813/2510/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року, яку постановлено під час судового розгляду кримінального провадження №0000414, внесеного до ЄРДР 08 квітня 2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,
ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,
ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 06 грудня 2021 року було задоволено клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_12 та застосовано відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 03.02.2022 року, включно.
Задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, тобто до 03.02.2022 року, включно із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Також задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 у період часу з 22-00 год. до 07-00 год. наступного дня на строк 60 днів, тобто до 03.02.2022 року, включно із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на свободі кожен із обвинувачених може вдатись до спроб переховування від суду; впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, їх ролі в інкримінованих їм злочинів, останні офіційно не працевлаштовані.
Окрім того, суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, вважав за необхідне не визначити розмір застави.

Задовольняючи клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд першої інстанції зазначив, що метою обрання даного запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції не врахував того, що в клопотанні прокурора не зазначено жодного доводу, з якого вбачалось хоча б формальне посилання на обґрунтування продовження існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду;
- суд першої інстанції не взяв до уваги те, що прокурор формально, з метою штучного створення підстав для продовження застосування відносно ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив про продовження існування ризику впливу останнім на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, проте жодним чином не обґрунтував існування такого ризику, більш того при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, прокурор в судовому засіданні 02.09.2021 року взагалі відмовився від існування зазначеного ризику, а на теперішній час жоден новий свідок допитаний не був;
- поза увагою суду залишилось те, що прокурором не було доведено існування ризику впливу ОСОБА_7 на потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні, натомість на стадії досудового розслідування потерпілі особи допитувались в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею, при цьому сторона захисту звертає увагу на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021, при розгляді апеляційної скарги відносно іншого підозрюваного в рамках даного кримінального провадження з наведених міркувань було встановлено, що ризик можливого впливу з боку підозрюваного на свідків не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду;
- суд першої інстанції не врахував того, що прокурором не обґрунтовано та не доведено існування ризику перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року вказаний ризик не встановлювався, а відтак, за відсутності будь-яких нових фактичних обставин кримінального провадження, сторона обвинувачення не мала процесуальної можливості звертатися з його продовженням до суду;
- суд першої інстанції врахував лише формальні доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, натомість останній є раніше не судимим, до кримінальної відповідальності не притягувався;
- суд першої інстанції належним чином не обґрунтував неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, натомість ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох дітей 2012 та 2019 р.н., має постійне місце проживання, є фізичною особою-підприємцем, позитивно характеризується, при цьому він являється єдиним годувальником у сім`ї так, як дружина є непрацюючої особою та на теперішній час перебуває в неофіційному декреті по догляду за дитиною.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду в частині продовженої відносно обвинуваченого ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 з покладення на останнього обов`язку у вигляді носіння засобу електронного контролю.

Водночас, ухвала суду першої інстанції в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_11 та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 не оскаржується.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_15 надав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000414 від 08.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 см. 263 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які є посилання в клопотанні, оскільки є виключно його припущенням, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на обставини інкримінованих злочинів, які вчинені організованою групою осіб, пов`язаних із незаконним позбавленням потерпілих осіб волі, застосуванням відносно них насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зокрема, заподіяння фізичних та моральних страждань шляхом нанесення побоїв, їх характеру, тяжкості та зухвалості, розміру завданої майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі від 5 до 15 років із конфіскацією майна), тому приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винними, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

При цьому, той факт, що потерпілі особи були допитані в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею, не виключає існування ризику можливого впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на потерпілих, оскільки останні в подальшому можуть бути допитані судом першої інстанції інстанції під час судового розгляду.

При цьому, поведінка обвинуваченого під час вчинення інкримінованих злочинів супроводжувалась застосовуванням фізичної сили до потерпілих, що свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку обвинуваченого, в тому числі свідків у цьому кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадження також існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого злочину, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні особливо тяжкого злочину корисливої направленості та офіційно не працевлаштований.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має двох дітей, місце реєстрації та постійного проживання, позитивні характеристики, а також є фізичною особою підприємцем, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження №0000414, внесеного до ЄРДР 08.04.2021 року, -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3