ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/765/21 Справа № 699/1098/20 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000271 від 01.07.2020 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лисянка Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, офіційно неодруженого, непрацюючого, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 29.01.2022 включно, без можливості внесення застави ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000271 від 01.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

У судовому засіданні 01 грудня 2021 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 29.01.2022 включно, без можливості внесення застави.

Суд першої інстанції продовжуючи ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід врахував норми КПК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Місцевим судом зазначено в оскаржуваній ухвалі, що доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, тобто останній об`єктивно підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважав, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 даної статті, а сторона захисту не назвала та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

При розгляді клопотання, судом взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше неодноразово був засудженим за корисливі злочини, чого він сам не заперечував. Такі його дії вказують на те, що останній на шлях виправлення не ставав, незважаючи на покарання, продовжував з часом вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що він може продовжувати вчиняти нові злочини.

Судом, також взято до уваги те, що злочин, який інкримінується ОСОБА_7 є особливо тяжким, пов`язаний із застосуванням насильства, яке призвело до загибелі людини та враховано, що ОСОБА_7 не повідомив швидку допомогу та правоохоронні органи про нанесені потерпілому тілесні ушкодження, з місця події зник і був затриманий працівниками поліції лише через деякий час, що вказує на те, що останній може переховуватись від суду.

Враховуючи викладене та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів; неодноразово був засуджений за корисливі злочини, що дає підстави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну діяльність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, в зв`язку із чим суд вважав, що доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд прийшов до висновку про відсутність на даний час підстав для скасування обраного чи обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо хронічної хвороби нирок обвинуваченого, на яку захисник посилався, як на одну з підстав зміни обвинуваченому запобіжного заходу, місцевим судом зазначено, що згідно наданих раніше медичних документів, останні з яких датуються червнем серпнем 2020 року, ОСОБА_7 дійсно страждає на хронічну хворобу нирок, проте з них не вбачається, що на даний час хвороба на стадії загострення та останній потребує негайного лікування, як не вбачається і те, що дане захворювання виключає можливість перебування обвинуваченого в умовах ІТТ. Щодо довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 25.08.2021, наданої захисником, згідно якої ОСОБА_7 перебував на обстеженні у зазначеному закладі 4 години та останньому з незрозумілим діагнозом (нечитабельний почерк лікаря) було рекомендовано: «…показано стац. дообстеження…» то суд бере її до уваги, як доказ наявності певного захворювання у ОСОБА_7 , проте, вважає, що зазначене захворювання не виключає можливість перебування останнього в умовах ІТТ. Крім того, вказана довідка досліджувалася Черкаським апеляційним судом при оскарженні стороною захисту попередньої ухвали суду щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визнана такою, що не дає підстав для звільнення останнього з під варти. При цьому, суд зазначає, що кожного разу на звернення обвинуваченого, суд сприяє йому в обстеженні в медичних закладах, шляхом надання дозволів на етапування з метою отримання медичної допомоги та відповідних консультацій. При цьому, місцевим судом зазначено, що на даний час суду не надано жодного висновку медичної установи, який би категорично виключав можливість утримання ОСОБА_7 в умовах ІТТ.

З врахуванням викладеного, враховуючи «застарілі» медичні документи щодо хвороби обвинуваченого та постійні посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , суд вважав, що клопотання захисника в частині надання можливості пройти обвинуваченому обстеження в медичній установі, підлягає до задоволення.

З врахуванням вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України та те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненому із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини, суд не визначав розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2021 року, обравши відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у справі по обвинуваченню ОСОБА_7 прокурор в своїх клопотаннях про продовження строку тримання під вартою, поданих в 2020-2021 роках, наводить одні і ті ж підстави, які задовольняє суд та автоматично продовжує зазначений запобіжний захід, не наводячи у нових судових рішеннях нововиявлених підстав.

Зазначає, що в ОСОБА_7 діагностовано захворювання нирок, яке має невиліковний та хронічний характер.

Одночасно зазначає, що доказом відсутність ризиків у ОСОБА_7 перешкоджати слідству чи тиснути на потерпілих і свідків, свідчить початок відшкодування обвинуваченим потерпілим збитків.

Сторона захисту просить врахувати апеляційний суд, що прокурором до клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не було долучено жодного доказу чи документу, який підтверджував би його доводи про необхідність подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч.3 ст.407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, пов`язаний із застосуванням насильства, яке призвело до загибелі людини. ОСОБА_7 не повідомив швидку допомогу та правоохоронні органи про нанесені потерпілому тілесні ушкодження, з місця події зник і був затриманий працівниками поліції лише через деякий час, що вказує на те, що останній може переховуватись від суду.

Виходячи з матеріалів кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені зазначеною нормою закону не зменшились, тоді як сторона захисту не назвала, та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

Зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, неодноразово був засуджений за корисливі злочини, чого сам не заперечував, дає підстави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну діяльність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, хронічні хвороби нирок обвинуваченого ОСОБА_7 , не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу, оскільки з наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_7 дійсно страждає на хронічну хворобу нирок, проте на даний час суду не надано жодного висновку медичної установи, який би категорично виключав можливість утримання обвинуваченого в умовах ІТТ.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що у справі по обвинуваченню ОСОБА_7 прокурор в своїх клопотаннях про продовження строку тримання під вартою, поданих в 2020-2021 роках, наводить одні і ті ж підстави, які задовольняє суд та автоматично продовжує зазначений запобіжний захід, не наводячи у нових судових рішеннях нововиявлених підстав.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки суд вирішує питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою відповідно до вимог ст.331 КПК України та глави 18 розділу II цього Кодексу, відповідно. Тоді як ст.177 КПК України визначено мету і підстави застосування запобіжних заходів. В свою чергу стаття 178 цього Кодексу визначає обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , прокурором дотримано вищезазначені вимоги закону, в якому наведено підстави для продовження даного запобіжного заходу, визначені ст.177 КПК України та які розширеному тлумаченню не підлягають.

Неприйнятними є доводи захисника ОСОБА_8 про те, що прокурором до клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не було долучено жодного доказу чи документу, який підтверджував необхідність подальшого утримання обвинуваченого під вартою, оскільки їх долучення до даного клопотання не вимагає ст.331 КПК України.

Не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що в ОСОБА_7 діагностовано захворювання нирок, яке має невиліковний та хронічний характер, так як зазначене питання було предметом розгляду суду першої інстанції, яким ретельно досліджено надані стороною захисту медичні документи ОСОБА_7 , з приводу чого зроблено належний висновок про те, що на даний час суду не надано жодного висновку медичної установи, який би категорично виключав можливість тримання ОСОБА_7 в умовах ІТТ, з даними мотивами суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Крім того, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку про задоволення клопотання захисника в частині надання можливості пройти обвинуваченому обстеження в медичній установі.

В апеляційній скарзі зазисник ОСОБА_7 ОСОБА_8 зазначає, що доказом відсутність ризиків у ОСОБА_7 перешкоджати слідству чи тиснути на потерпілих і свідків, свідчить початок відшкодування обвинуваченим потерпілим збитків.

Колегія суддів з врахуванням того, що зазначений ризик місцевим судом не розглядалися, вважає дані доводи апелянта неприйнятними.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Городищенського крайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2021 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 29.01.2022 включно, без можливості внесення застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді