Справа № 204/9694/21
Провадження № 1-в/204/39/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника закладу ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

лікаря ОСОБА_6

особи, відносно якої

розглядається заява ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» та адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» та адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2021, відносно ОСОБА_7 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У судовому засіданні представник закладу ОСОБА_4 підтримав подану заяву та просив суд змінити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 .

У судовому засіданні лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_7 знаходиться під спостереженням з вересня 2021 року. Спочатку спостерігалася параноїдна симптоматика, наявна гіпертонічна хвороба, яка може погіршуватися та впливати на психічний стан хворого. З жовтня 2021 року стан пацієнта стабільний, наявні хронічні травми, ніколи не був агресивним, може сам себе обслуговувати. Зазначив, що ОСОБА_7 не є небезпечним для себе та оточуючих, хвороба компенсована. З приводу того, що йому необхідна психіатрична допомога з посиленим наглядом, а не амбулаторне лікування вказав, що на посиленому нагляді пацієнт не зможе вживати алкоголь, буде приймати лікування під постійним контролем (чого не можна гарантувати при амбулаторному лікуванні), у разі переведення на амбулаторне лікування є ймовірність, що він знову почне вживати алкоголь та не буде приймати лікування. Щодо наявності у ОСОБА_7 алкоголізму повідомив, що такий діагноз документально не підтверджений, посилання на наявність алкоголізму зроблено, оскільки діяння було вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння. На питання суду лікар зазначив, що медична картка хворого не містить записів, які підтверджували б відмову пацієнта від ліків, нерозуміння хвороби, конфліктність та агресивність, оскільки таких випадків за час перебування у лікарні не було.

Адвокат ОСОБА_5 просила змінити застосування примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підтвердження позиції посилалась на висновок судово-психіатричної експертизи №465, яким обґрунтовано необхідність застосування саме такого заходу.

ОСОБА_7 підтримав позицію захисника. Зазначив, що він 15 років працює водієм автобуса і його постійно перед виїздом на лінію перевіряють на стан сп`яніння, діагнозу алкоголізму він не мав та не має, натомість, крім роботи, має родину, місце проживання. За час перебування у лікарні конфліктів не мав, від ліків не відмовлявся, агресивно не поводився. Підтримав клопотання адвоката.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав заяву представника лікарні.

Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Крім того, відповідно до ч.ч.1-3 ст.514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до п.14 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ №992 від 31.08.2017, зміна виду або припинення застосування ПЗМХ здійснюється судом також за заявою особи, до якої застосовуються ПЗМХ, або її захисника чи іншого законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається форма первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № ____», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2014 року за № 959/25736.

Суд звертає увагу, що в даному випадку обидві заяви стосуються зміни примусових заходів медичного характеру, тому суду слід вирішити, який саме вид примусового лікування необхідно застосувати до ОСОБА_7 переведення до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом чи надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Матеріали справи (а.с.2-5) містять висновок комісії лікарів-психіатрів №1164 від 02.12.2021, яким підтверджено наявність у ОСОБА_7 психічного захворювання, зміна примусових заходів обґрунтована тим, що на фоні лікування та реабілітаційних заходів психічний стан покращився, що виражається в дезактуалізації маячних ідей збитку та переслідування, відсутності агресивних тенденцій та грубих афективних розладів. Сформувалася критика до свого стану, антиалкогольні настанови, виказування жалю з приводу скоєного, усвідомлення необхідності прийому лікування та спостереження лікаря-психіатра, з огляду на що пацієнт на теперішній час небезпеки для оточуючих не становить. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2021 ОСОБА_7 була проведена додаткова судово-психіатрична експертиза. На підставі цього було надано висновок комісії лікарів-психіатрів №465 від 01.12.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в даний час виявляє стан ремісії при органічному маячному (шизофреноподібному) розладі. На це вказують анамнестичні відомості, дані матеріалів справи, медичної документації, результати даного психіатричного обстеження про перенесений іспитованим на органічно неповноцінному тлі гострий психотичний (маячний) розлад, який проявлявся психомоторним збудженням, афективно забарвленими маячними ідеями особливого значення, переслідування у поєднанні з тривогою, страхом, відсутністю критичної оцінки свого психічного стану, що стало причиною скоєння ним правопорушення з послідуючим примусовим лікуванням у психіатричному стаціонарі. На даний час у іспитованого має місце стан тривалої ремісії при органічному маячному (шизофреноподібному) розладі, на що вказують відсутність у нього психопродуктивної симптоматики, афективних розладів, критична оцінка свого психічного стану та ситуації, реальні плани на майбутнє. За своїм психічним станом в даний час іспитований потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Таким чином, досліджені судом висновки не мають протиріч щодо наявності захворювання, тривалого стану ремісії, відсутності небезпеки для оточуючих. Єдина наявна суперечність полягає у висновку щодо заходів, які слід застосовувати щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.2 ст.94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ч.4 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Лікуючий лікар обґрунтував необхідність застосування саме примусових заходів медичного характеру у лікарні з посиленим наглядом тією обставиною, що пацієнт не зможе вживати алкоголь, буде приймати лікування під постійним контролем (чого не можна гарантувати при амбулаторному лікуванні), у разі переведення на амбулаторне лікування, на думку лікаря, існує ймовірність, що ОСОБА_7 знову почне вживати алкоголь та не буде приймати лікування.

Проте з такими доводами лікуючого лікаря суд не погоджується, з огляду на наступне.

Діагноз «алкоголізм», з яким можна пов`язати ймовірне вживання алкоголю ОСОБА_7 , документально не підтверджений і, з показань лікаря, встановлений лише у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на що посилання на ймовірне вживання алкоголю та загострення хвороби є виключно припущенням лікаря, але не обґрунтованим ризиком. З огляду на наявність постійного місця роботи водієм автобусу, з очевидним регулярним контролем щодо стану сп`яніння, таке припущення лікаря є необґрунтованим та не може бути покладено в основу необхідності застосування примусового заходу медичного характеру у закладі з надання допомоги з посиленим наглядом, враховуючи, що ОСОБА_7 з пояснень лікаря та досліджених доказів має тривалу ремісію захворювання, не був і не є агресивним, не становить небезпеки, усвідомлює захворювання, має жаль з приводу скоєного та не відмовлявся від лікування.
Пояснення лікуючого лікаря щодо необхідності приймати ОСОБА_7 лікування під постійним контролем при посиленому нагляді (чого не можна гарантувати при амбулаторному лікуванні) є черговим припущенням лікаря, оскільки судом встановлено відсутність фактів ухилення ОСОБА_7 від лікування (що підтверджено самим лікарем), крім того, у комісійному висновку №1164, який наданий закладом, зазначено про усвідомлення ОСОБА_7 необхідності прийому лікування та спостереження лікаря-психіатра. Таке припущення не може обґрунтовувати необхідність перебування особи у закладі з надання допомоги з посиленим наглядом. Застосування такого заходу призведе до порушення принципів гуманності, додержання прав людини та принципу необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, закріплених у ст.4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000, не буде вважатися таким, що, в розумінні ст.8 цього Закону, надається в найменш обмежених умовах та такою, що додержує прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. З огляду на що, у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 необхідно відмовити.
Разом з тим,враховуючи наведене вище у мотивувальній частині ухвали, зокрема, висновок лікарів-психіатрів №465 від 01.12.2021, пояснення лікуючого лікаря, з яких вбачається, що на теперішній час ОСОБА_7 не становить суспільної небезпеки для оточуючих, є неагресивним, відсутність аргументованих доводів з посиланням на матеріали особової справи щодо необхідності застосування примусових заходів медичного характеру саме у закладі з посиленим наглядом, суд приходить до висновку, що в даному випадку примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку є саме лікуванням з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, закріпленими у ст.4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000, є таким, що в розумінні ст.8 цього Закону, надається в найменш обмежених умовах, додержуватиме прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога, тому клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку підлягає задоволенню.
Керуючись ст.95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 10.06.2018
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.

Змінити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2021, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1