Справа № 591/6068/20
Провадження № 1-кп/591/296/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002417 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, працюючого, судимого: 1) 22 листопада 2012 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 1000 гривень; 2) 30 березня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. 70, ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 222 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 01 липня 2020 року близько 14.30 год., маючи намір на таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, перебуваючи біля річки на пляжі поряд з закладом «Здибанка» по вул. Заливна, 7/1 в м. Суми, викрав мобільний телефон вартістю 4933 гривні, який залишив поруч зі своїми речами ОСОБА_7 , та який належав ОСОБА_4 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 обвинувачується і в тому, що в цей же день близько 16.10 год. він, після вчинення наведених дій, достовірно знаючи, що вказаний телефон йому не належить, вніс завідомо неправдиву інформацію до договорів про надання фінансового кредиту та про заклад майна до ломбарду від 01 липня 2020 року стосовно приналежності зазначеного майна, таким чином отримав кредит в сумі 3200 гривень в Сумському відділенні ПТ «Ломбард «Свіжа Копійка» (№ 43) за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 12.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень фактично визнав частково, зазначивши про те, що дійсно в районі пляжу біля «Здибанки» він знайшов телефон на лавці, нікого поруч не було (як і речей), який забрав собі, одразу діставши з нього сім картку (зламав її та викинув), а після цього здав телефон у вказаний ломбард, де отримав кошти (договорів не читав і не звертав на них уваги, оскільки на меті мав лише отримання коштів за нього). Цивільний позов потерпілої визнав та відшкодував збитки.

Оцінюючи докази подані сторонами та вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого, суд виходить з наступних міркувань.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що дійсно у її неповнолітнього сина за наведених в обвинуваченні обставин було викрадено мобільний телефон, власником якого є вона та з приводу чого вона одразу звернулась до поліції наступного дня.

Її неповнолітній син ОСОБА_7 показав суду, що саме за наведених в обвинуваченні обставин у нього було викрадено мобільний телефон, коли він залишив його на лавці поруч зі своїми речами та пішов купатись в річку з іншими хлопцями, а коли повернувся, то помітив зникнення телефону та бачив чоловіка, який віддалявся від того місця.

Покази потерпілої та свідка узгоджуються з іншими доказами в справі, зокрема, заявою та копіями документів, наданих потерпілою, стосовно придбання телефону (т. 1 а.с. 59-64), при цьому суд зважає на те, що потерпіла, як юридично необізнана особа, може не володіти знаннями в питаннях порядку прийняття та реєстрації заяви про злочин, що не виключає можливості несвоєчасного вчинення таких дій зі сторони правоохоронців, а дослідженим висновком товарознавчої експертизи підтверджена вартість викраденого майна (т. 1 а.с. 71).

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_7 по фотознімкам впізнав в обвинуваченому особу, яка після виявлення ним зникнення мобільного телефону віддалялась від місця події (впізнання проведено до повідомлення особі про підозру в справі) т. 1 а.с. 65, а незначні неточності в показах свідка та фактичними зовнішніми даними обвинуваченого суд відносить на давність подій, вік свідка, а також суб`єктивне сприйняття кожним із учасників наведених подій (суттєвих відмінностей в зовнішності осіб на фото суд не вбачає).

Також, з дослідженого судом відеозапису та інформації з ломбарду вбачається, що на відео зображений саме обвинувачений, під час вчинення ним дій, пов`язаних зі здачею телефону в ломбард (чого він сам не заперечив), а отримання цього доказу на запит слідчого не суперечить вимогам ч. 2 ст. 93 КПК України та не потребує обов`язкового застосування заходу забезпечення кримінального провадження (тимчасового доступу) т. 1 а.с. 78-80.

Дослідженим судом протоколом тимчасового доступу та копією договору з ломбарду підтверджені зазначені в обвинуваченні обставини, пов`язані зі здачею телефону потерпілої до цієї установи саме обвинуваченим (т. 1 а.с. 82-86).

Крім того, під час проведеного слідчого експерименту за участю захисника обвинувачений продемонстрував місце та обставини, за яких він отримав телефон потерпілої (т. 1 а.с. 86), що відповідає описаним в обвинуваченні подіям.

Таким чином, суд вважає зазначені обставини стосовно вчинення крадіжки встановленими, факт скоєння ОСОБА_6 цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він, своїми умисними протиправними діями, скоєними повторно, вчинив таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна вартістю 4933 гривні, яке належало ОСОБА_4 , тобто вчинив крадіжку, кваліфікуючою ознакою якої є повторність.
З огляду на вказані обставини, суд вважає, що надані обвинуваченим покази в цілому не суперечать наведеним обставинам, в яких він не заперечив, що вчинені ним дії зумовлюють таємне викрадення чужого майна.
Вважаючи доведеним обвинувачення в цій частині суд заважає і на ті обставини, що з дослідженого судом відеозапису слідчого експерименту за участю обвинуваченого, останній в присутності захисника повідомляв про те, що на лавці, де вів виявив зазначений телефон, були і інші речі, а в річці купались люди, що свідчить саме про усвідомленість дій обвинуваченого по таємному викраденню чужого майна, яке могло належати особам, що перебували в річці, а подальші дії обвинуваченого по вилученню сім картки з телефона одразу після його вилучення ним, свідчать про намагання приховати свої дії та зробити неможливим (або ускладненим) пошук цього телефона, що також підтверджується матеріалами тимчасового доступу стосовно телефонних з`єднань по ньому та показами самого обвинуваченого (т. 1 а.с. 94-100), який згідно висновку судово-психіатричної експертизи є осудною особою (т. 1 а.с. 101).
Що стосується обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 222 КК України, то в цій частині суд виходить з наступних міркувань.
На переконання суду, суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, поєднаним з метою одержання субсидій, субвенцій, кредитів тощо. В цій же ситуації отримання кредиту в ломбарді за викрадений мобільний телефон є кінцевою метою вчиненої перед цим крадіжки, тобто отриманням коштів за викрадений телефон. Іншими словами, умисел обвинуваченого був спрямований не на заволодіння коштами ломбарду (до речі, збитків якому не завдано, оскільки видані ломбардом кошти (сума яких є меншою вартості згідно зазначених в обвинуваченні обставин) компенсовані заставленим майном), а був спрямований на досягнення кінцевої мети крадіжки, що було лише засобом для отримання коштів за майно.
До того ж, жодним доказом, поданим стороною обвинувачення як не спростовано наведених висновків суду, так і не спростовано показань обвинуваченого стосовно байдужого його відношення під час заповнення договорів в ломбарді, що свідчить про недоведеність у нього наміру саме на вчинення дій спрямованих на шахрайство з фінансовими ресурсами.
Тому, врахувавши відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України необхідність тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого, суд приходить висновку про те, що прокурором не доведено наявності в цьому діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, отже за приписами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України він підлягає виправданню в цій частині обвинувачення.

Пом`якшуючими покарання обставинами ОСОБА_6 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування збитків (що вбачається з поведінки обвинуваченого після вчиненого, фактичне надання ним зізнавальних показань, сприяння розслідуванню та передача коштів потерпілій за викрадене майно).

Обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_6 суду не наведено.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, дітей не має, працює.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі покаранні обставини.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, молодий вік обвинуваченого, вчинення злочину судимою особою, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе з призначенням покарання у виді позбавлення волі та застосуванням іспитового строку.
Вирішуючи згадане питання в такий спосіб, суд зважає і на ті обставини, що поведінка обвинуваченого після вчиненого свідчить саме про намагання налагодити своє життя з дотриманням правил поведінки в суспільстві та без порушень закону.
Цивільний позов, заявлений в межах обвинувачення та визнаний ОСОБА_6 , а також по якому відшкодовані збитки (т. 1 а.с. 14, 210), не підлягає задоволенню.
Процесуальні витрати, підтверджені прокурором, пов`язані з проведенням експертного дослідження, слід стягнути з обвинуваченого.
Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не вбачає.
На підставі ст.ст. 75, 76, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 222 КК України, керуючись ст.ст. 368, 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 222 КК України та виправдати його.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 відмовити.
Речовий доказ: диск - залишити в матеріалах провадження.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 490,35 гривні.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1