Справа № 368/62/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2498/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника начальника Управління - начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Таке рішення, суд мотивував тим, що Кагарлицький районний суд Київської області, як суд першої інстанції позбавлений можливості в межах наданих йому повноважень привести вирок Приморського районного суду Новоросійська Краснодарського ОСОБА_8 від 17 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_9 у відповідність із законодавством України з об`єктивної причини, - з огляду на призначене покарання засудженому ОСОБА_9 , санкцію злочину, який передбачено п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, та санкцію злочину, який передбачено ч. 2 ст. 307 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції заступник начальника Управління - начальник відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, розглянувши по суті клопотання про приведення вироку Приморського районного суду м. Новоросійська Краснодарського краю від 17.03.2017 стосовно громадянина України ОСОБА_9 , у відповідність із законодавством України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі питань, які мають бути вирішені в даному судовому провадженні відповідно до КПК України, надав оцінку діям Мін`юсту як Центрального органу про передачу засуджених осіб та зробив хибні висновки щодо процедури передачі як за кримінальним процесуальним законом України, так і за міжнародним договором, що регулює зазначені правовідносини між Україною та Російською Федерацією, а саме Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції розглядаючи клопотання по суті не мав жодних перешкод для дотримання вимог ст.29 КПК України та ст.10 Конституції України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд першої інстанції позбавляє можливості забезпечити логічне продовження виконання процедури, пов`язаної з запитом про передачу засудженої особи, оскільки лише суд має повноваження вирішувати питання щодо визначення норм (статей, частин статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких громадянина України визнано винним вироком іноземної держави, та строку покарання у вигляді позбавлення волі, який засуджена особа повинна відбувати у Україні на підставі вироку суду іноземної держави.
Крім того, вищезазначена відмова порушує права засудженої особи громадянина України ОСОБА_9 на завершення розгляду питання щодо можливості його переведення для відбування на Батьківщині покарання, призначеного за кордоном: права, яке він має відповідно до чинного міжнародного договору України - Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 колегією суддів переглядається в межах апеляційної скарги. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК України , колегія суддів не вбачає.
Як вбачається із матеріалів провадження, 05.12.2019 року наказом Міністерства юстиції України № 3905/5 прийнято рішення про прийняття в Україну ОСОБА_9 засудженого вироком Приморського районного суду м. Новоросійска Краснодарського краю від 17.03.2017 до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. За вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 № 2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за № 956/33927, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.09.2019 за № 06-110719/19.
ОСОБА_9 знаходиться у ФКУ «Виправна колонія №11 УФСВП Росії по Краснодарському краю», кінець відбуття покарання 06.06.2025. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_9 в Україні: АДРЕСА_1 .
Злочин, який вчинив ОСОБА_9 на території Російської Федерації, а саме замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України вийшов за межі питань, які мають бути вирішені в даному судовому провадженні відповідно до КПК України, надав оцінку діям Мін`юсту як Центрального органу про передачу засуджених осіб та зробив хибні висновки щодо процедури передачі як за кримінальним процесуальним законом України, так і за міжнародним договором, що регулює зазначені правовідносини між Україною та Російською Федерацією, а саме Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.
Висновки суду першої інстанції про те, що санкцією частини 2 статті 307 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке застосовується судом в будь якому випадку в разі засудження особи за ч. 2 ст. 307 КК України, тому, якщо ОСОБА_9 в даному випадку буде призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, що значно посилює кримінальну відповідальність та погіршує становище засудженого, є безпідставними.
Так, в своєму клопотанні Міністерство юстиції просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_9 визнано винним вироком Приморського районного суду м. Новоросійска Краснодарського краю від 17.03.2017, а також строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_9 згідно з Кримінальним кодексом України, як це передбачено положеннями ст. 610 КПК України. Однак, суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні клопотання, всупереч обов`язку суду визначити строк позбавлення волі на підставі вироку Приморського районного суду м. Новоросійска Краснодарського краю від 17.03.2017 за правилами, встановленими ч.ч. 3, 4 ст.610 КПК України, які також відповідають вимогам ст. ст.10, 11 Конвенції, зокрема в частині обов`язку не погіршувати становище засудженої особи, досліджував питання щодо неможливості призначення в обов`язковому порядку додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ст. 307 КК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що діючими нормами КПК України не передбачено можливості відмови судом у приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України на підставі клопотання Міністерства юстиції України, поданого на підставі статті 609 КПК України. Відмова суду у задоволенні даного клопотання порушує права засудженої особи - громадянина України на завершення розгляду питання щодо можливості його переведення для відбування на Батьківщині покарання, призначеного за кордоном, права, яке він має відповідно до чинного міжнародного договору України - Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.
Висновки суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України ґрунтуються на вимогах закону та положеннях міжнародних договорів. Колегія суддів із цими висновками погоджується. Учасниками судового провадження ці висновки не оскаржуються.
Що стосується визначеного строку покарання, апеляційним судом встановлено наступне.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.
Дві третини строку покарання за ч. 2 ст. 307 КК України складає шість років вісім місяців позбавлення волі.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати, клопотання Міністерства юстиції України задовольнити, привести вирок Приморського районного суду Новоросійська Краснодарського ОСОБА_8 від 17 березня 2017 року, щодо ОСОБА_9 у відповідність із законодавством України, зокрема, вважати його засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України із призначенням покарання відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України.
Керуючись ст. ст. 376, 407, 419, 610 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника начальника Управління - начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України скасувати, постанови нову, якою клопотання Міністерства юстиції задовольнити.
Привести вирок Приморського районного суду Новоросійська Краснодарського ОСОБА_8 від 17 березня 2017 року, яким ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до покарання у виді 9 років позбавлення волі у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за злочин, за який ОСОБА_9 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання, передбачена ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.
ОСОБА_9 вважати засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4