В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/395/21

Провадження № 1-кп/348/105/22

21 січня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

його захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №000001 від 01.01.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, пенсіонера, одруженого, на утриманні немає нікого, українця, громадянина України, не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Кримінальний проступок ним вчинено при наступних обставинах:

31.10.2020 року близько 10 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , проїжджаючи на велосипеді по АДРЕСА_1 з лівого боку проїзної частини дороги, неподалік пункту прийому металобрухту, побачив акумуляторну батарею чорного кольору, яка знаходилася на вантажній платформі автомобіля марки «Mercedes», яку вирішив викрасти.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, безпосередньо спрямований на вчинення крадіжки, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав акумуляторну батарею марки «АКВ100АnVta», чорного кольору, яка належить ОСОБА_8 , вартість якої згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/109-21/586-АВ від 21.01.2021 року становить 2050 грн.
Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 завдано майнової шкоди на суму 2050 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що потерпілого ОСОБА_9 добре знає, оскільки декілька разів здавав в нього металобрухт, а літом 2020 року купував у нього металічний стовпчик для паркану. 31.10.2020 року він в м. Надвірна їхав велосипедом для того, щоб купити кабель до телевізора. Після чого, вирішив заїхати на пункт прийому металобрухту та поцікавитися ціною за кілограм металу. За територією пункту прийому металобрухту він побачив, що на площадці стояв автомобіль-евакуатор і на його кузові була акумуляторна батарея, побачивши яку, в нього виник умисел її викрасти. Так як поблизу нікого не було, він поклав батарею на багажник свого велосипеда і поїхав додому, де поклав її під дахом біля хати.

Просить суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється, обіцяє стати на шлях виправлення та розуміє, що вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_8 подав письмову заяву, в якій просить розглядати кримінальне провадження без його участі у зв`язку з перебуванням на роботі. Просить суд покарати обвинуваченого суворо. Претензії до обвинуваченого ОСОБА_6 має в частині відшкодування вартості акумуляторної батареї в розмірі 4000 грн.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина повністю доводиться іншими зібраними по кримінальному провадженні, перевіреними і дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.01.2021 року, з якої встановлено, що в період часу з середини жовтня 2020 року по 31.12.2020 року невідома особа шляхом вільного доступу таємно викрала з вантажної платформи автомобіля марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 жовтого кольору, який знаходився в м. Надвірна по вул. Шевченка акумуляторну батарею марки «АКВ100АnVta», чим завдала потерпілому шкоду (а.с.55);
-протоколом огляду місця події від 01.01.2021 року,з фототаблицею до нього в якому деталізовано, що саме в АДРЕСА_2 мала місце вказана подія (а.с.56-63);
-протоколом дослідження носія інформації, що міститься на оптичному DVD, який надано потерпілим ОСОБА_8 від 05.01.2021 року з додатком до нього (фототаблицею) (а.с.65-75);
-протоколом огляду місця події від 05.01.2021 року з фототаблицею до нього, в якому деталізовано, що в службовому приміщенні №32 Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, який знаходиться за адресою: м. Надвірна, вул. Шевченка, 3, Івано-Франківської області ОСОБА_10 в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 добровільно видав акумуляторну батарею, яку викрав 31.10.2020 року з кузова автомобіля, який знаходився в м. Надвірна на узбіччі вул. Шевченка біля пункту прийому металобрухту і на велосипеді відвіз до місця свого проживання (а.с. 76-82);
-протоколом огляду речового доказу від 05.01.2021 року, а саме акумуляторної батареї «VOLTA POVER ІТSЕLF» здебільшого чорного кольору (а.с.84);
-висновком експерта №СЕ-19/109-21-586-АВ від 21.01.2021 року, згідно якого ринкова вартість акумуляторної батареї «VOLTA POVER ІТSЕLF» 12V, 800А» станом на 31.10.2020 року могла становити 2050 грн. (а.с.91-94);
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2021 року, а саме акумуляторної батареї марки «VOLTA» чорного кольору з фототаблицею до нього (а.с.96-104).
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим кримінального проступку, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 року (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку кримінально-протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальні правопорушення, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння кримінального правопорушення, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Надані суду матеріали свідчать, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому розкаявся і активно сприяв його розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненному на стадії досудового розслідування та судового розгляду, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те що обвинувачений являється пенсіонером.
Обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді Надвірнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області у обвинуваченого ОСОБА_6 середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а тому вважають, що його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства ( в тому числі для окремих осіб) (а.с. 48-49).
Таким чином, аналізуючи встановлені судом відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, поведінку обвинуваченого до і після вчинення кримінального правопорушення, приписи статей 50, 65 КК України, роз`яснення ВС, викладені у постанові від 17.04.2018 року, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, а саме у виді штрафу.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення і дають підстави, з врахуванням як обставин у даному провадженні так і особи обвинуваченого, викладених вище пом`якшуючих відповідальність обставин, при визначенні йому покарання застосувати ч.1 ст.69 КК України і призначити покарання у виді штрафу, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.185 КК України.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид та розмір покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів належить вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Кримінальним проступком заподіяна шкода в розмірі 2050 грн., яка не відшкодована.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000001 від 01.01.2021 року не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України штраф в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 в користь держави - 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок за проведення у даному кримінальному провадженні судової автотоварознавчої експертизи, висновок експерта №СЕ-19/109/14/2-774ТВ/20 від 21.10.2020 року.

Речовий доказ: DVD диск з файлами з камер відеоспостереження, який поміщено в паперовий конверт, наклеєно на аркуш паперу та опечатано, який згідно постанови дізнавача сектору дізнання Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 05.01.2021 року визнано речовим доказом і який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000001 від 01.01.2021 року, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: акумуляторну батарею марки «VOLTA», яку згідно постановидізнавача сектору дізнання Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 05.01.2021 року визнано речовим доказом і після проведення відповідної експертизи передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (квитанція №2891), після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1