ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-20/2002 Номер провадження 11-кп/814/1024/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, поданого засудженим

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та проживаючим у с. Волевачі Козелецького р-ну Чернігівської обл.

Постановлення такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що законодавством України не передбачено підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо наявності прогалини у законодавстві України, що є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, стан здоров`я засудженого, який позитивно характеризується, негативно ставиться до вчиненого злочину та прагне стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 17 жовтня 2002 року Апеляційним судом Чернігівської області ОСОБА_8 засуджено за п.п.1,4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі (т.1 а.о.с. 8-18).

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 березня 2002 року приблизно о 23 годині у с. Волевачі Козелецького р-ну Чернігівської обл., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на грунті неприязних стосунків з особливою жорстокістю, умисно знищив та пошкодив шляхом підпалу їх майно, спричинивши шкоду в особливо великих розмірах, а також викрав з господарства потерпілих візок, вартістю 300 гривень.

18 лютого 2003 року Верховним судом України вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2002 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін (а.о.с. 24-25).

На даний час засуджений відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)».
Згідно з положеннями ч.1 ст.81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Відповідно до ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.187 рішення у справі «Петухов проти України (№ 2)» від 12 березня 2019 року дійшов до висновку, що було порушено статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.
16 вересня 2021 року Конституційним Судом України у рішенні №6-р(ІІ)/2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України у тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що сама по собі можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого до довічного позбавлення волі не може бути безумовною підставою для задоволення відповідного клопотання ОСОБА_8 .
Так, за ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є можливою за наявності такої обов`язкової умови як те, що засуджений став на шлях виправлення.
За змістом кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що суди повинні, ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину.
Суд апеляційної інстанції не вбачає обставин, які б свідчили про здійснення процесу виправлення ОСОБА_8 протягом відбування покарання.

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 19 березня 2002 року та, відбуваючи покарання в установах виконання покарань (ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор", ДУ "Київський слідчий ізолятор", ДУ "Єнакієвська виправна колонія Донецької області (№52)", ДУ "Донецька виправна колонія (№124)") характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався, вину у вчиненому злочині визнає частково, вважає вирок суду занадто суворим, що підтверджується даними характеристики ДУ "Єнакієвська виправна колонія Донецької області (№52)" від 26 червня 2014 року (т.1 а.о.с. 114-115).

За висновком наведеної характеристики засуджений не стає на шлях виправлення та не заслуговує застосування до нього пільги, передбаченої ст.151-1 КВК України.

У свою чергу, у харатеристиці ДУ "Артемівська установа виконання покарань (№6)" від 28 грудня 2015 року також відображено характеристику ОСОБА_8 посередньої спрямованості, відсутність в останнього стягнень та заохочень протягом відбуття покарання у цій установі. Разом з тим, зазначено, що засуджений протягом відбування покарання у ДУ "Єнакієвська виправна колонія Донецької області (№52)" у період з 13 грудня 2004 року по 10 грудня 2012 року допускав порушення режиму утримування, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження (стягнення погашено), заохочень не мав (т.1 а.о.с. 134).

За час відбування покарання у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» матеріали особової справи також не містять даних, які б підтверджували наявність будь-яких позитивних зрушень у поведінці ОСОБА_8 та його ставлення до праці, натомість у цій справі наявні рішення комісії установи виконання покарань про недоцільність застосування до засудженого заходу заохочення на протязі приблизно 4 років, а саме 2017-2021 років (т.1 а.о.с. 238, т.2 а.о.с. 10-11, 50, 67, 72, 79, 87, 122, 125, 128, 141, 149, 158).
Таким чином, встановлені вище обставини, які враховуються при вирішенні питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у їх сукупності, переконливо свідчать про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Не наведено таких підстав і засудженим у поданій ним апеляційній скарзі, у якій ОСОБА_8 фактично обмежився декларуванням норм національного і міжнародного права та їх аналізом.

Щодо посилань засудженого на його стан здоров`я, то матеріали справи не містять доказів (медичних висновків), які б свідчили про неможливість відбування засудженим призначеного судом покарання. Більш того, з даних витребуваної місцевим судом 18 червня 2021 року довідки Полтавської міської медичної частини №23, що охоплює медичні обстеження засудженого з 2017 по 27 жовтня 2021 року, вбачається, що загальний стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час характеризується як задовільний, засуджений продовжує перебувати під динамічним наглядом медичних працівників, отримує симптоматичне лікування. До того ж, названі вище доводи апелянта не є доцільною підставою для застосування щодо нього положень ст.82 КК України, зважаючи на те, що при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд встановлює саме те чи став засуджений на шлях виправлення.

Урахувавши наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить апелянт.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 липня 2021 року, якою ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4