ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000831 від 03.04.2021р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, громадянина України, судимого: 22.07.2010 року вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09.12.2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, а строк відбування покарання обчислено з моменту його затримання, тобто з 03 квітня 2021 р.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.

На вказаний вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він просив вирок районного суду щодо нього змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України, в межах санкції вказаної статті.

ЄУНСС:715/1083/21
НП:11-кп/822/51/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Такі апеляційні вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку допустив однобічність судового слідства, не допитав усіх учасників справи, а його висновки не підтверджуються доказами, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Зазначив, що вирок суду ґрунтується на заяві про вчинення злочину та протоколі проведення із ним слідчого експерименту від 12.05.2021р., який є суперечливим, що підтверджується відмовою потерпілого з`являтись до суду та надати покази безпосередньо.

Вказував, що у нього не було умислу на спричинення брату ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, а всі його дії були спровоковані самим потерпілим. Звертав увагу і на те, що наполягав на допиті потерпілого у суді першої інстанції, однак таке прохання судом було відхилено.

Зазначив і те, що в ході досудового розслідування та в суді першої інстанції він розповів про всі обставини скоєного та щиро розкаявся, а тому, на його думку, в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

14.03.2022р. до апеляційного суду надійшли зміни до апеляційної скарги від обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він просив змінити п.3 прохальної частини, а саме кваліфікувати його дії за ст.124 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті. до надійшли

На апеляційну скаргу обвинуваченого від прокурора ОСОБА_10 надійшло заперечення, в якому він просив вирок районного суду, як законний, залишити без змін, а подану апеляційну скаргу, як необґрунтовану, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги зі змінами, думку обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу зі змінами та просили її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив вирок районного суду залишити без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Згідно зі 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Із зазначеної норми закону слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Так, при перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

Зокрема, такого висновку районний суд дійшов на підставі аналізу показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зміст яких детально відображено у вироку та чиї показання не оспорюються в поданій апеляційній скарзі.

Підстав недовіряти свідкам вказаним вище у колегії суддів немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та в своїй сукупності, а також із письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, доводять обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Винуватість ОСОБА_6 також підтверджується сукупністю наявних в матеріалах провадження належних та допустимих письмових доказів, зокрема, із висновком експерта №15-Г від 28.04.2021 року підтверджено те, що у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: рани потиличної ділянки, що виникла від одноразової дії тупого, твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, з достатньою силою її виникнення, особливостями якої також володіє обух сокири та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я; рублену рану голови, злам лівої тім`яної кістки та струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли від одноразової дії рублячого предмету, з достатньою силою для їх виникнення, дещо під кутом ззовні до середини, особливостями яких також володіє гостра частина сокири та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя (т.1, а.с. 79-80).

Висновки викладені у вищевказаній експертизі повністю узгоджуються із висновком експерта №31-Г від 14.05.2021 року, відповідно до якого при проведенні СМЕ у ОСОБА_9 виявлено легкі та тяжкі тілесні ушкодження, що відповідають обставинам, на які вказував потерпілий під час проведення із ним слідчого експерименту 12.05.2021 року (т.1, а.с.84-87).

Із протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 05.04.2021 року (та відеозапису до нього) вбачається, що обвинувачений в присутності свого захисника адвоката ОСОБА_13 та понятих вказав місце і механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . При цьому, будь-яких зауважень чи заперечень сторона захисту до проведеної слідчої дії не мала (т.1 а.с.74-76).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2021 року з потерпілим ОСОБА_9 вбачається, що він в присутності понятих вказав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т.1а.с. 81).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт в своїй апеляційній скарзі вказує на суперечливість вказаного вище доказу, однак не обґрунтовує свої доводи в цій частині. При цьому колегією суддів, при перевірці вироку місцевого суду, не встановлено підстав сумніватись у вказаному доказі, оскільки він повністю відповідає вимогам ст.84-86 КПК України.

Окрім доказів вказаних вище винуватість ОСОБА_6 підтверджується і іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, та які не оспорені в апеляційній скарзі.

Таким чином, дослідивши та оцінивши усі докази, як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, районний суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Будь - яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Невизнання вини ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України слід розцінювати як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки його винуватість поза розумним сумнівом доведена сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений захищався сам від неправомірних дій потерпілого і діяв перевищивши межі необхідної оборони, є неприйнятними, зважаючи на те, що ОСОБА_6 наніс 2 удари сокирою в область голови потерпілого, тобто у важливий орган на тілі людини, після чого не намагався надати першу медичну допомогу потерпілому, що свідчить про те, що він усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання.

За вказаних обставин підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст.121 КК України на ст.124 КК України немає.

Твердження обвинуваченого про те, що судом першої інстанції було проігноровано його звернення про допит в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , є теж безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, потерпілий на неодноразові виклики до суду не прибував, при цьому на адресу його місця проживання (яку він зазначив на досудовому слідстві) були надіслані рекомендовані повідомлення, які повернулись до суду у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, інші способи виклику потерпілого відсутні.

Апеляційним судом також встановлено, що судом першої інстанції було направлено листи до відділу поліцейської діяльності №3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з проханням вручити ОСОБА_9 судову повістку, однак із рапортів, які містяться на арк.166-169 у т.2 вбачається, що гр. ОСОБА_9 за вказаною адресою не проживає і його місце проживання невідомо.

За вказаних обставин, районний суд, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов до правильного висновку, що за відсутності потерпілого можливо з`ясувати усі обставини під час судового розгляду.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно призначено у відповідності з вимогами ст.50, 65-67 КК України, а тому і в цій частині доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Так, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , районним судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, при цьому обставинами, які обтяжують покарання судом було вірно визнано: рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив тяжкий злочин, колегія суддів вважає, що призначене реальне покарання буде цілком відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи усі встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного покарання або ж для застосування ст.69,75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09.12.2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3