ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2633/21 Справа № 205/375/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року у кримінальному провадженні №0003658 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Так, зазначеним вироком ОСОБА_8 було визнано винуватим у тому, що він вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.
ОСОБА_8 , 21.11.2019 року спільно із співмешканкою ОСОБА_10 знаходився за місцем свого проживання, а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де у період часу з 16:15 год. до 18:30 год., знаходячись у приміщенні кухні вищевказаного домоволодіння, взяв кухонний ніж, який визначив його знаряддям вчинення кримінального правопорушення та діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, тримаючи вищевказаний ніж у руці наніс ним один удар в область шиї ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні шиї в нижній третині на відстані 124,5 см від підошовної поверхні стоп та на 2 см праворуч від умовно-серединної лінії тіла, з ушкодженням тканин шиї, сонної артерії праворуч та пристінкової плеври. Внаслідок отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_10 померла.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що протягом усього судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 фактично не визнав свою провину, а також вчинив дане правопорушення за обтяжуючих обставин, а саме щодо особи, з якою він перебував у сімейних відносинах, однак судом було призначено майже мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. Крім цього, судом не враховано, що даний злочин було вчинено на гранті пияцтва.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого та в частині призначеного покарання, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України та призначити покарання, відповідно до санкції вказаної статті.
В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки протягом усього судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 зазначав про те, що не мав умислу на вбивство потерпілої, не бажав наносити будь-яких тілесних ушкоджень, а мав намір ножем лише налякати потерпілу, яка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чіплялась до нього та намагалась застосувати фізичну силу, а він, приставивши ніж до шиї, намагався її заспокоїти та відправити спати, однак остання сама мотнула головою, через що ніж порізав їй шию, після чого вона втратила свідомість та померла.
Зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки не були очевидцями події, а тому не можуть підтвердити спрямованість умислу ОСОБА_8 , а досліджені в судовому засіданні докази суд тлумачив на користь сторони обвинувачення, що суперечить ст. 17 КПК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого та в частині призначення покарання, визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті. При цьому заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість і безпідставність.
Потерпіла до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного перегляду була повідомлена належним чином, заяв про відкладення або про поважність причин не прибуття до суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд за її відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Як видно з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншої людини.
В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом.
Безпосередньо допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 суду пояснив, що 21.11.2019 року близько 15 год. 00 хв. між ним та ОСОБА_10 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, в ході якого остання чіплялася до нього та намагалася застосувати силу. Маючи намір налякати ОСОБА_10 , щоб вона заспокоїлася та пішла спати, він взяв кухонний ніж близько 30-40 см приставив його до її шиї, однак остання мотнула головою, через що ніж порізав їй шию та сильно пішла кров. ОСОБА_10 втратила свідомість, впала на підлогу та померла. Пересвідчившись, що вона мертва, ОСОБА_8 сів біля неї та в цей час прийшов власник будинку, який, побачивши мертву потерпілого, кудись побіг. Зазначив, що не мав наміру її вбивати та вчинив це з необережності.
Суд першої інстанції критично поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, що він скоїв вбивство через необережність, та прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, щодо наявності умислу саме на вбивство потерпілої, оскільки його покази в цій частині спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.
Так, стаття 115 КК України із суб`єктивної сторони характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння.
Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права зазначені у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №643/3561/17 та від 09.09.2021 року у справі №361/2548/18.
У даному кримінальному проваджені судом першої інстанції встановлено, та не оскаржується самим обвинуваченим та його захисником, що між обвинуваченим та потерпілою відбувся конфлікт, на фоні того, що остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння та чіплялась до обвинуваченого. В ході даного конфлікту, який поступово переріс в бійку, обвинувачений та потерпіла завдавали один одному тілесні ушкодження.
В своїх поясненнях суду та під час слідчого експерименту, ОСОБА_8 зазначав, що взяв кухонний ніж, який лежав на тумбочці та приставив його гострою частиною леза до шиї потерпілої, з метою її налякати, однак остання мотнула головою та отримала ножове поранення шиї.
Оцінюючи вказані пояснення, суд першої інстанції правильно визнав їх об`єктивно не спроможними та такими, що спростовуються письмовими доказами.
Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 545/НЕ/1 від 16.01.2020 року, для заподіяння всього об`єму тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (глибина раньового каналу 7,5 см.) та ушкоджень предметів одягу, необхідна певна величина кінетичної енергії, що могла бути забезпечена за умов жорсткої фіксації ножа в руці, фіксацією діючої руки в 3-х суглобах (променезап`ясткового, ліктьового та плечового), а також невиключно рух травмуючого предмету на зустріч перешкоді.
Крім того, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 , який прибув на місце скоєння злочину у якості фельдшера швидкої допомоги, на запитання головуючого судді відповів, що у потерпілої ОСОБА_10 було виявлено колото-різану рану шиї в районі сонної артерії, а тому навіть своєчасне надання медичної допомоги не змогло б запобігти смерті останньої, оскільки пошкодження сонної артерії призводить до стрімкої та великої втрати крові. Зазначена свідком обставина повністю підтверджується й висновком судової медичної експертизи №545/НЕ/1 від 16.01.2020 року, відповідно до якого після спричинення колото-різаного поранення шиї справа, смерть потерпілої настала через хвилини, десятки хвилин.
Таким чином, характер ножового поранення та локалізація заподіяного потерпілій тілесного ушкодження, вказують на те, що ножовий удар не був випадковим, з метою налякати потерпілу, а навпаки - цілеспрямованим, оскільки завдавався з застосуванням певної фізичної сили в шию потерпілої, тобто у місце де розташовані життєво важливі органи, спричинивши їй поранення, несумісне з життям, з огляду на висновки експерта щодо наявності мінімально необхідних умов для заподіяння такого тілесного ушкодження, що виключає можливість характеризувати дії засудженого як необережні та свідчать виключно про наявність прямого умислу.
Разом з цим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення, який за показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , спав у іншій кімнаті, тобто байдуже поставився до наслідків скоєного, не вжив заходів для надання медичної допомоги, виклику швидкої та поліції.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи захисника, які є аналогічними позиції сторони захисту під час розгляду справи судом першої інстанції, щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 вбивства через необережність, не знайшли свого підтвердження, як в ході розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
З огляду на зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 119 КК України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок його м`якості, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.
Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинений злочин, суд першої інстанції належним чином врахував, що остання вчинила особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, не має, без реєстрації, за місцем мешкання характеризується задовільно, страждає на туберкульоз легень. Крім цього, судом першої інстанції враховано й часткове визнання провини обвинуваченим. Також суд обґрунтовано врахував і відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах та з урахуванням думки потерпілої, правильно призначив обвинуваченому покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Доводи прокурора щодо вчинення кримінального правопорушення на фоні пияцтва не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння не встановлювався органом досудового розслідування та, відповідно, обвинувачення в цій частині останньому не висувалось, а інших об`єктивних даних, які б свідчили про тривале та систематичне зловживання ОСОБА_8 алкогольними напоями матеріали справи не містять.
Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, не свідчать про суттєву диспропорцію, а відтак його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4