Провадження №1-кп/127/850/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу із застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. До заявленого клопотання захисник надав клопотання заставодавця про повернення їй внесеної в інтересах обвинуваченого застави.

Прокурор вважає, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні, оскільки застава до обвинуваченого була застосована в якості альтернативного запобіжного заходу при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування іншого запобіжного заходу, на переконання прокурора, не здатне забезпечити виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що обвинувальний акт надійшов до суду 31.08.2021 і був призначений до підготовчого судового засідання на 08.09.2021, яке було відкладене на 09.09.2021. У підготовчому судовому засіданні за результатами розгляду клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту суд продовжив застосований на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2021 і продовжений на підставі ухвали від 04.08.2021 до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, суд застосував до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 45400 грн. Згідно з листом за підписом заступника начальника ТУ ДСА у Вінницькій області ОСОБА_6 від 15.09.2021 ОСОБА_7 внесла кошти в сумі 45400 грн. в інтересах ОСОБА_5 на підставі платіжного доручення № від 15.09.2021.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Порядок звернення з клопотанням про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, яке подається стороною захисту, регламентований статтею 201 глави 18 КПК. Зі змісту частини другої статті 201 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 201 КПК до клопотання мають бути додані, зокрема, підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.
З наданих суду матеріалів випливає, що стороною захисту зазначені вимоги кримінально-процесуального закону не дотримані. Разом з тим, суд враховує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство, а саме стаття 193 КПК, якою регламентований порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та стаття 194 КПК, якою регламентований порядок застосування запобіжного заходу, не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторони обвинувачення по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення чи відсутності підстав для задоволення клопотання захисника суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 182 КПК застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
Відповідно до приписів частини 11 статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
Як на підставу для повернення застави застоводавцю захисник обвинуваченого посилався на клопотання останньої. Прокурор при цьому зауважив, що повернення застави не доцільне, оскільки застосування іншого запобіжного заходу не здатне забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків. Разом з тим, суд вважає, що зазначені доводи прокурора не доведені відповідними доказами і тому суд розцінює їх як припущення прокурора. Також суд враховує, що правові підстави для звернення застави у дохід держави відповідно до приписів частини восьмої та дев`ятої статті 182 КПК не встановлені. Суд при цьому враховує, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає за доцільне клопотання заставодавця про повернення їй застави, внесеної в інтересах обвинуваченого, задовольнити.
Вирішуючи питання щодо доцільності у зв`язку з цим зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Зі змісту частини другої статті 194 КПК випливає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершене, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, раніше згідно з наданими суду матеріалами раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершений, зокрема, не допитані свідки кримінального провадження.
З огляду на викладене, суд вважає, що правові підстави для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на особисте зобов`язання відсутні. Разом з тим, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22.00 год. до 07.00 год. наступної доби, поклавши на останнього обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 КПК.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Заставу в розмірі 45854 (сорок п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривні, внесену ОСОБА_7 згідно з квитанцією № від 15.09.2021 повернути останній.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22.00 год. до 07.00 год. наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.
Строк дії ухвали складає 60 днів, тобто з 15 березня 2021 року до 23.59 години 13 травня 2022 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: