КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/164/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
09 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Апелянт також вказує на те, що під час судового засідання прокурором доведено необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а саме ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, яку він просив задовольнити, думку представника власника майна, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржувану ухвалу без зміни, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
До Шевченківської окружної прокуратури м. Києва надійшли матеріали з ГУ КЗЕ СБ України про те, що посадові особи агрохолдингу ТОВ «Агропросперіс» з метою отримання надприбутку запровадили схему щодо вирощування зернових та бобових культур з генетично модифікованого насіння.
В ході огляду за участю спеціаліста - начальника відділу контролю у сфері насіння та розсадництва Головного управління Держспоживслужби у Вінницькій області, з метою підтвердження вмісту генетично модифікованих організмів у продукції, яка зберігається в ТОВ «Агродар-Бар» шляхом проведення експертизи відібрано 10 проб (кукурудзи, насіння соняшника, сої). За результатами проведення відібрання проб складено Акт №1 від 24.11.2021 відібрання середніх (складених) проб зерна для визначення наявності генетично модифікованих організмів, Акт №2 від 24.11.2021 відібрання середніх (складених) проб зерна для визначення наявності генетично модифікованих організмів.
Крім цього, генеральним директором ТОВ «Агродар-Бар» ОСОБА_8 добровільно надано слідчому копії документів щодо надходження, відпуску та залишку сої та іншої продукції, зокрема надано копію Кількісно-якісного обліку (форми36). Згідно Кількісно-якісного обліку (форми 36) на території ТОВ «Агродар-Бар» зберігається соя в об`ємі 23 255 490 кг.
За результатами проведення огляду вилучено сою в об`ємі 23 255 490 кг. Вказану сою в об`ємі 23 255 490 кг передано під розписку на матеріальне зберігання генеральному директору ТОВ «Агродар-Бар» ОСОБА_8 у зв`язку з великою партією товару, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню.
З метою збереження речових доказів виникла, необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Дане клопотання прокурором на адресу суду направлено 25.11.2021 поштовим відправленням відповідно до штампу на описі вкладення та експрес накладної Укрпошти Експрес /а.с. 95/.
06.12.2021 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт майна.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що як вбачається з матеріалів клопотання та наданих документів у судовому засіданні, в експертних висновках Державного науково-дослідницького інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 04.10.2021 року №017562 п/21, №017562 п/21, №017568 п/21, №017560 п/21, №017560/21, №017558 п/21, №017558 п/21, №017544 п/21, №017544 п/21, відібрані зразки сої та кукурудзи за вмістом пестицидів відповідають ДСТУ 4525:2006, 4964:2008, за вмістом ГМО відповідає ЗУ «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» від 31.05.2007 року.
З наданих прокурором висновків Державного науково-дослідницького інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 01.12.2021 року №023053 п/21, №023055 п/21 зазначається про те, що зразки сої за вмістом не відповідають ЗУ «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» від 31.05.2007 року, зразки кукурудзи, соняшника за вмістом ГМО відповідають ЗУ «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» від 31.05.2007 року.
Як вбачається з наданих представниками власника майна документів, згідно з протоколами випробувань Дільниці Випробувань лабораторії ТОВ «АКАДЕМТЕСТ» у м. Кривий ріг №2021.954.КР.Х від 05.10.2021, від 12.10.2021 №2021.998.КР.Х, №2021.954.КР.Х, №2021.999.КР.Х від 12.10.2021 зразки сої за вмістом ГМО відповідають ЗУ «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» від 31.05.2007 року.
Таким чином, на переконання слідчого судді, у клопотанні прокурора не доведено підстави для накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення огляду за адресою: Вінницька область, с. Міжлісся, вул. Лісова, 2 в ТОВ «Агродар-Бар», з урахуванням протирічивих висновків щодо вмісту ГМО.
Слідчий суддя звернув увагу на суто формальний характер постанови слідчого від 25.112021 р., копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України. Отже, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому були вислухані доводи прокурора, пояснення представника власника майна, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.
Так, жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні з урахуванням наданих стороною обвинувачення та стороною захисту документів на підтвердження та спростування вимог клопотання, які були дослідженні слідчим суддею, колегія суддів не вбачає.
Однак, сам по собі факт наявності постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не є ключовим фактором, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
Більш того, колегією суддів, під час апеляційного розгляду, встановлено, що постанова про визнання речовими доказами від 25.11.2021 /а.с. 90-93/, яка долучена до клопотання на обґрунтування його вимог не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України.
Отже, посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Постанова про визначення вказаного майна на яке прокурор просить накласти арешт в матеріалах клопотання, як встановлено під час апеляційного розгляду має формальний характер.
Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Однак з урахуванням обставин встановлених слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна та під час перевірки оскаржуваного рішення за результатом вказаного розгляду, колегію суддів не встановлено таких доказів, які були б беззаперечні та давали суду впевненість у тому, що не настануть негативні наслідки як для кримінального провадження так і для юридичної особи на майно яке ставиться питання про арешт.
Іншої мети накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено та слідчим суддею не встановлено.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Отже, клопотання прокурора не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.
З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170- 173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4