КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/16/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 181 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу з доповненнями прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року,
за участі:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 00 год. 01 хв. 27 грудня 2021 року з забороною до 13 лютого 2022 року включно цілодобово залишати місце проживання за адресою:АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги таіз покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, сина 2020 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції Закону від 21 вересня 2006 року), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції Закону від 05 листопада 2009 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді, застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту мотивовано тим, що слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції Закону від 21 вересня 2006 року), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції Закону від 05 листопада 2009 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, та фактично прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя визнав непереконливими доводи слідчого і прокурора, що застосування відносно ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя послався на врахування даних про особу підозрюваного, а тому вирішив застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та продовжити ОСОБА_9 строк тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді. Зокрема, автор апеляції зазначає, що метою продовження строку тримання підозрюваного під вартою є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому вказує, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Крім того, апелянт вважає неможливим застосування щодо ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, що спричинили загибель людей, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , з внесеними останнім доповненнями до неї, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000845, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021 року (виділене з кримінального провадження № 0001029 від 25.11.2013 року) за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 (в редакції від 07.04.201 і), ч. 4, ст. 41, ч. З ст. 258 (в редакції від 21.09.2006), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.
06.09.2021 року ОСОБА_9 було повідомлено у спосіб, передбачений КПК України, для вручення повідомлень (ст. ст. 135, 278, глави 6, 11 КПК України), про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції Закону від 21.09.2006 року), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції Закону від 05.11.2009 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.

20.09.2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
28.10.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 вказаний запобіжний захід продовжено до 26.12.2021 року включно.

23.11.2021 року ухвалою Київського апеляційного суду, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року залишена без змін, а апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника - без задоволення.

Заступником Генерального прокурора України 27.10.2021 року у кримінальному провадженні № 0000845 продовжено строк досудового розслідування до 6 (шести) місяців, тобто до 06.03.2022 року.

15.12.2021 року слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання та застосовано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 00 год. 01 хв. 27 грудня 2021 року з забороною до13.02.2022 року включно цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги та із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий та прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу

Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримано.
Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про продовження застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для продовження застосування такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, на думку колегії суддів, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції Закону від 21.09.2006 року), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції Закону від 05.11.2009 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах.

Крім того, слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Згідно повідомлення про підозру від 06.09.2021 року дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції Закону від 21 вересня 2006 року), ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції Закону від 05 листопада 2009 року), ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, при цьому наведено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень у вчиненні яких останній підозрюється.

Якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої останньому підозри.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_9 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Наведені у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, за відсутності обґрунтованих доказів їх реального існування, не можуть бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу, оскільки по суті являються припущеннями сторони обвинувачення.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя правильно встановив, що з урахуванням встановлених обставин про особу підозрюваного, його віку та стану здоров`я, наявності постійного місця проживання, перебування на утриманні дружини, яка не працює та доглядає за хворою дитиною, буде достатньо застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки даний запобіжний захід відповідатиме інтересам досудового розслідування та водночас здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 .
Колегія суддів погоджується з висновком, що клопотання про продовження строку тримання під вартою та додані до нього матеріали не містять переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Про можливість застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, свідчать не тільки конкретні обставини цього кримінального провадження, а і дані, які характеризують особу підозрюваного.

Колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що органом досудового розслідування не доведено суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного ОСОБА_9 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Не доведено даних обставин прокурорами також під час апеляційного розгляду.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими, у зв`язку з чим вказана апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала слідчого судді залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та застосовано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний,захід у вигляді домашнього арешту з 00 год. 01 хв. 27 грудня 2021 року з забороною до 13 лютого 2022 року включно цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги та із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3