Справа № 646/1403/20
№ провадження 1-кп/646/393/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.02.2022 м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 16.01.2020 відносно обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Пересічне Дергачівського р-ну Харківської обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28.11.2019 приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_5 перебуваючи в електричці сполученням «Харків - Золочів», що знаходилась на залізничному вокзалі «Основа», за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна 20, разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , з яким у нього виник конфлікт на грунті раніше складених неприязних стосунків. В ході конфлікту у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
В подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з мотивів особистих неприязнених стосунків із потерпілим ОСОБА_7 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання відповідних наслідків, наніс два удари кулаком в область обличчя, та один удар кулаком в ділянку ключиці, спричинивши при цьому останньому: наскрізну забиту рану верхньої губи, на тлі набряку м`яких тканин та крововиливу; синець у ділянці проекції лівого грудинно-ключиного зчленування, які згідно з висновком судово - медичної експертизи № 09-463/2020 від 05 лютого 2020 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (відповідно до п.п.2.3.2. «б»,2.3.5. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказ №6 від 17.01.1995 МОЗ України»).
В ході судового розгляду представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 12546 грн. 20 коп., моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16250 грн. 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні проступку в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто - умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Цивільний позов визнав частково, в межах доведеності та розумного розміру.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_5 надав наступні свідчення: 28.11.2019 приблизно о 15-00 годині, він перебував в електричці сполученням «Харків - Золочів», що знаходилась на залізничному вокзалі «Основа», разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , з яким у нього виник конфлікт на ґрунті раніше складених неприязних стосунків. В ході конфлікту він наніс ОСОБА_7 два удари кулаком в область обличчя, та один удар кулаком в ділянку ключиці.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий надав пояснення, що 28.11.2019 приблизно о 15-00 годині, він перебував в електричці сполученням «Харків - Золочів», що знаходилась на залізничному вокзалі «Основа», разом із своїм знайомим ОСОБА_5 , з яким у нього виник конфлікт на ґрунті раніше складених неприязних стосунків. В ході конфлікту ОСОБА_5 наніс йому два удари кулаком в область обличчя, та один удар кулаком в ділянку ключиці. Крім того, просив суд задовільнити його цивільний позов, зазначаючи, що після отриманих тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні один день, вимушений був в подальшому лікуватись та пройти лікування зубів, крім того, він нездатний був повноцінно продовжувати свою життєву діяльність, було порушено його звичайні життєві зв`язки та життєвий устрій.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого та дослідженням цивільного позову.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Пересічне Дергачівського р-ну Харківської обл., громадянин України, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив проступок.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.
В справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому- щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку сторони обвинувачення, захисту, думку потерпілого та його представника, які просили призначити покарання відповідно до санкції статті, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді громадських робіт.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Що стосується заявленого представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 цивільного позову до ОСОБА_5 щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12546,20 грн.
Так, відповідно до виписки історії №27439 міського центру дитячої нейрохірургії від 29.11.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР з 28.11.2019 по 29.11.2019 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин лиця.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до cт. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 cт. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В обґрунтування позовних вимог представник потерпілого надав фіскальні чеки та копії медичної документації щодо надання стоматологічних послуг, отриманих ним в подальшому, разом з тим, суду не надано доказів та не доведено, що за вказаною медичною допомогою, лікуванням та придбання ліків він звертався внаслідок отриманих тілесних ушкоджень завданих йому ОСОБА_5 28.11.2019, та взагалі не надано суду доказів призначення лікаря щодо лікування, та його призначення щодо медичних препаратів. Крім того, згідно висновків експертів щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 відсутні пошкодження зубів, та згідно плану лікування останній лікував карієс та пломбував зуби.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, у зв`язку з її недоведеністю.
Крім того, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Моральну шкоду потерпілий обґрунтовує тим, що він нездатний повноцінно продовжувати свою життєву діяльність, порушено його звичайні життєві зв`язки та життєвий устрій, змушений був пройти лікування зубів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та інше.
В силу п.п. 9.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ч. 2 cт. 1167 ЦK України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Суд вважає доведеним наявність моральної шкоди завданої потерпілому, оскільки він зазнав моральних страждань, пройшов коротко триваюче лікування та не мав змоги підтримувати спосіб життя, однак розмір моральної шкоди, яку просить стягнути потерпілий з обвинуваченого є завищеним.
Так, судом встановлено наявність причинного зв`язку між спричиненням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що мало місце 28.11.2019 та ушкодженнями легкої тяжкості ОСОБА_7 які заподіяли цілком природні моральні страждання, що негативно вплинули на його фізичний та психічний стан, вимагали додаткових зусиль для організації життя потерпілого.
При цьому, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що моральна шкода заподіяна потерпілому має місце, але її розмір повинен бути істотно зменшений, з урахуванням ступеня вини заподіювача, поведінку обвинуваченого, який завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у сумі 10 000,00 грн.
Отже заявлена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. є необґрунтовано завищеною, а тому, виходячи із вимог розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку, що визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. буде достатнім для компенсації завданої потерпілому моральної шкоди.
Також, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16250,00 грн.
Захисником ОСОБА_6 надано заперечення в якому міститься посилання щодо безпідставно завищених витрат на правову допомогу у розмірі 16250,00 грн., оскільки надане рішення №13/17 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 має рекомендаційний характер, не має зобов`язання його дотримуватися. Крім того в акті прийому-передачі наданої правової допомоги в п.5 зазначено «спрямування позовної заяви з додатками до суду засобами поштового зв`язку», що взагалі представником потерпілого не робилося, оскільки позовна заява була здана до канцелярії суду безпосередньо.
За правилами ч. 5 ст. 137 ЦПК України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу - за клопотанням іншої сторони.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про зменшення розміру витрат на правову допомогу, то вони заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи вищевказане, дослідивши надані представником потерпілого докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, беручи до уваги заперечення захисника ОСОБА_6 щодо заявлених потерпілим витрат на правову допомогу, з урахуванням фактичних обставин справи та наданих доказів, враховуючи складність справи, значення її для сторін, виходячи з принципу співрозмірності, а також доведеного обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та обсяг наданих адвокатом послуг, а саме щодо підготування позовної заяви до долучених до неї доказів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню 5000,00 грн. судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Витрати на залучення експерта в ході досудового розслідування відсутні.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12546,20 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16250,00 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 10 000 ( десять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині позову- відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1