Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002415 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Здолбунів Рівненської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.07.2017

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненого від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2017

за ч.3 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України

на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

3) вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 27.12.2018 за ч.3 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2020 звільненого умовно-достроково

на 1 рік 4 місяці 27 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2018 і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання до 4 років позбавлення волі, до якого на підставі ст.71 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2018, і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд призначив його підзахисному надто суворе покарання. При цьому не врахував думку потерпілої ОСОБА_8 , яка не наполягала на призначенні покарання на максимальний строк, вік обвинуваченого, якому на час вчинення кримінального правопорушення виповнилося 19 років, а на час ухвалення вироку 20 років, а також сімейний стан ОСОБА_7 , який виріс у багатодітній сім`ї.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_7 вчинив грабіж щодо ОСОБА_8 за наступних обставин.
19 липня 2020 року близько 22 години 10 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував поряд з будинком № 9 на вул. Круглоуніверситетській в м. Києві та помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , яка зі своєю знайомою ОСОБА_9 йшла йому на зустріч, виник злочинний умисел на повторне відкрите заволодіння чужим майном. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 пройшов повз ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого розвернувся та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, штовхнув ОСОБА_8 і шляхом ривка зірвав з її правого плеча сумку. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, тобто отримав реальну можливість розпорядитись викраденим майном. Проте в подальшому, був затриманий працівниками поліції поруч з будинком № 25 на вул. Хрещатик у м. Києві.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, і в апеляційній скарзі не оспорюються. А тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, особу винного, який неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не стає, не займається суспільно корисною працею та продовжує злочинну діяльність, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Посилання захисника на те, що суд не врахував молодий вік обвинуваченого, колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на те, що ОСОБА_7 на час, коли йому виповнилося 19 років, вже мав три не погашені судимості за вчинення тяжких кримінальних правопорушень проти власності. При цьому після ухвалення вироку, яким він був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вже наступного дня він вчинив грабіж, за який засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2017. А після звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково за останнім вироком менше ніж через п`ять місяців обвинувачений вчинив злочин, за який засуджений цим вироком. ОСОБА_7 ніде не працює і не займається суспільно корисною роботою, а його пояснення в суді апеляційної інстанції про офіційне працевлаштування нічим не підтверджені. До того ж, обвинувачений навіть не зміг назвати конкретне місце роботи.

Такий спосіб життя ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, свідчить про повну відсутність критичної оцінки ним своїх дій, небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений виріс у багатодітній сімї, то самі по собі такі обставини виховання не можуть негативно вплинути на особистість.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу на максимальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Вірно застосовано судом і положення ст.71 КК України, оскільки обвинувачений, який був звільнений умовно-достроково, вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання.

Отже, підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, як про це порушується питання в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3