Провадження № 1-кп/643/1336/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001700 від 09.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
29.08.2021 року приблизно о 21 год. 15 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля 10-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із сусідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, маючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння йому тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком лівої руки в область потиличної частини голови з правої сторони.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-1481-с/2021 спричинив потерпілому ОСОБА_4 синець на голові, який утворився від ударної дії тупого твердого предмету, за ступенем тяжкості викликав незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів, і за цією ознакою, відповідно до п. п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням між обвинуваченим та потерпілим.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, у зв`язку з його примиренням з потерпілим.
Захисник ОСОБА_6 клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження підтримала та просила його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Заслухавши у судовому засіданні думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження, враховуючи наступне.
Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.
Положеннями ст. 44 Кримінального кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 46 Кримінального кодексу України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.
Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.
Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.
Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Суд зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 Кримінального кодексу України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.
Звертаючись до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 Кримінального кодексу України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.
З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України.
Право на примирення у ст. 46 Кримінального кодексу України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.
Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.
У ст. 46 Кримінального кодексу України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:
1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:
- вона вчинила злочин вперше;
- вчинене нею діяння належить до кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину;
- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;
- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
Для застосування ст. 46 Кримінального кодексу України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.
Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 Кримінального кодексу України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).
При визначенні особи такою, що вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.
Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.
В даному випадку, судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_5 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, його посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину.
Враховуючи те, що ст. 46 Кримінального кодексу України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 Кримінального кодексу України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 125 Кримінального кодексу України, і при застосуванні ст. 46 Кримінального кодексу України значення немає.
Зміст ст. 46 Кримінального кодексу України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 1 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України.
Оскільки кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України настає у разі умисного завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, наявні підстави для застосування положень ст. 46 Кримінального кодексу України та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.
Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 Кримінального кодексу України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 Кримінального кодексу України.
Під час судового засідання 20.10.2021 року потерпілий підтримав подану ним заяву про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку з примиренням, зазначивши, що з обвинуваченим вони примирились, жодних претензій до нього він не має. При цьому, потерпілий пояснив, що примирення з обвинуваченим є добровільним, жодного тиску на нього не вчинялось.
Таким чином, у судовому засіданні 20.10.2021 року суд пересвідчився у дійсному волевиявленні потерпілого ОСОБА_4 щодо примирення з обвинуваченим ОСОБА_5 . При цьому, інтереси потерпілого жодним чином не порушуються.
Положеннями частини 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 284, 314 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Звільнити ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Кримінальне провадження № 0001700 від 09.09.2021за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційної скарги поновлено, вважається, що ухвала набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1