справа № 156/938/21
Номер провадження: 1-кп/156/27/22
ВИРОК
Іменем України
10 березня 2022 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000513 від 09 серпня 2021 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горичів Володимир-Волинського району Волинської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця: АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 08 серпня 2021 року близько 20 години 50 хвилин, перебуваючи на дорозі біля будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та метою нанесення тілесних ушкоджень, кулаком правої руки, умисно наніс один удар в лобну ділянку голови останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №143 від 20.09.2021 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, надав покази про те, що 08.08.2021 року у ОСОБА_5 та його тестя Генадія на вулиці виник словесний конфлікт, він вийшов на вулицю, підійшов до них та завдав один удар правою рукою ОСОБА_5 в лоб від якого той впав на землю. Такі його дії пов`язані з тим, що останній неодноразово ображав його дітей та дружину, на його зауваження не реагує. Визнає вину у вчиненому та щиро розкаюється, усвідомив, що скоїв не правильно. Цивільний позов поданий прокуратурою визнає в повному обсязі, щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 такий не визнає, вважає, що від такого удару останній не міг так довго лікуватися.
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним в судовому засіданні, надав покази про те, що 08.08.2021 року він був у барі, де випив трохи горілки, прийшовши додому його собака вибіг на вулицю та він пішов за ним, на вулиці його зустрів тесть ОСОБА_4 , Генадій, та між ними виник словесний конфлікт, шарпанина, однак без заподіяння тілесних ушкоджень. Після цього на вулицю вибіг ОСОБА_4 , який завдав йому один удар правою рукою в голову від якого він впав на землю. У зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень він перебував на стаціонарному лікуванні в Іваничівській ЦРЛ з 08.08.2021 року по 18.08.2021 року. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підтримує повністю, просить стягнути з обвинуваченого на його користь 2331,78 грн. у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, щодо моральної шкоди то зменшує суму відшкодування до 5000 грн.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина крім показань потерпілого ОСОБА_5 , у нанесенні йому тілесних ушкоджень доведена в судовому засіданні й іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється, а саме:
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.08.2021 року;
- висновком експерта № 143 від 20.09.2021 року, за яким на тілі ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: забійна рана лобної ділянки справа, синець в ділянці нижньої третини лівої гомілки, садна в ділянці правої лопатки. Виявлені тілесні ушкодження в ОСОБА_5 по ступені тяжкості відносяться: забійна рана лобної ділянки справа до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
-висновком експерта №174 від 22.10.2021 року згідно якого у ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: забійна рана лобної ділянки справа, синець в ділянці нижньої третини лівої гомілки, садна в ділянці правої лопатки, не виключається отримання забійної рани лобної ділянки справа у спосіб, який вказує сам потерпілий ОСОБА_5
-протоколом слідчого експерименту від 13.10.2021 року, що фіксувався на оптичний носій інформації який долучений до протоколу та досліджений в судовому засіданні, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_5 , під час якого він вказував про обставини нанесення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125КК України доведена повністю, а його дії за ч.2 ст.125 КК України кваліфіковано вірно. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, вчиненим умисно, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю, розкаявся, раніше не судимий, з постійним місцем проживання та реєстрації, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, у межах санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Нововолинського відділу Володимир-Волинської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 в інтересах фінансового управління Іваничівської селищної ради у межах даного кримінального провадження подано позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення з нього на користь держави в особі фінансового управління Іваничівської селищної ради витрачені КНП «Іваничівська багатопрофільна лікарня» кошти на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 у розмірі 7 875,74 грн. Факт понесення витрат на лікування потерпілого підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства "Іваничівська багатопрофільна лікарня" за №3240/09.09-2.21 від 17.12.2021 року та додатком до нього у вигляді розрахунку (а.с.46-47), згідно якої розмір таких складає 7 875,74 грн. Беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, враховуючи визнання ОСОБА_4 цивільного позову Володимир-Волинської окружної прокуратури в інтересах фінансового управління Іваничівської селищної ради, суд дійшов висновку про необхідність задоволення такого у повному обсязі.
Крім цього, потерпілим ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заявлений позов мотивовано тим, що 08 серпня 2021 року ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Так, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 діючи з прямим умислом та метою нанесення тілесних ушкоджень, кулаком правої руки, умисно наніс ОСОБА_5 один удар в лобну ділянку голови останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 143 від 20.09.2021 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 08.08.2021 року бригадою швидкої допомоги був доставлений до Іваничівської лікарні, де був шпиталізований та перебував на стаціонарному лікуванні з 08.08.2021 року по 18.08.2021 року. Тобто, спричинені кримінальним порушенням тілесні ушкодження потягли за собою необхідність медичного обстеження та лікування потерпілого, що супроводжувалося витратами на придбання ліків на загальну суму 2 331, 78 грн, на підтвердження чого суду надані копії медичних документів, розрахунок та платіжні документи (фіскальні чеки). Крім того, неправомірними діями цивільного відповідача йому завдано і моральної шкоди, оскільки спричинені позивачу тілесні ушкодження викликали в потерпілого сильний фізичний біль, нервовий стрес та моральні страждання. Зазначеними протиправними діями позивачу було завдано образи та викликано відчуття страху за свої особисту безпеку та здоров`я, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки потерпілий був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для відновлення свого здоров`я. Зокрема, внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивач був вимушений стаціонарно лікуватися, а після цього протягом тривалого часу відчувати наслідки побиття у виді головного болю, безсоння тощо. Протягом часу лікування позивач був позбавлений можливості обслуговувати себе самостійно в повному обсязі та працювати по господарству, на користь сім`ї. Значні нервові навантаження позивач зазнав в зв`язку з необхідністю з`являтися до правоохоронних органів в зв`язку із розслідуванням кримінального провадження по факту його побиття (пояснення, допити, експертизи, слідчі експерименти, ознайомлення з матеріалами справи). Оскільки у відповідача відсутні наміри в добровільному порядку відшкодувати потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду і на даний час жодної шкоди не відшкодовано, тому ОСОБА_5 вимушений звернутися до суду із відповідним позовом, а тому в судовому засіданні вказав, що просить стягнути з ОСОБА_4 суму в розмірі 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зменшивши позовні вимоги в цій частині.
Цивільний відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені вимоги ОСОБА_5 не визнав, вказав, що не вважає, що потерпілий вказану ним у цивільному позові суму витратив на своє лікування.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, виходить з того, що правопорушенням обвинуваченого потерпілому заподіяні матеріальні та моральні збитки, сума збитків є обґрунтованою, доведена в ході судового слідства та дійшов висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення, однак частково, з наступних підстав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_4 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяної ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 у виді легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт спричинення ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
На підтвердження понесених матеріальних витрат, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено фіскальні чеки на загальну суму 2 331,78 грн. Суд приймає до уваги долучені до матеріалів справи цивільним позивачем чеки, на загальну суму 2331,78 грн, оскільки такі свідчать про купівлю ним ліків та необхідних препаратів, які були придбані потерпілим ОСОБА_5 за період лікування у КНП «Іваничівська багатопрофільна лікарня».
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 загальний розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 2331,78 грн.
Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такий переніс фізичну біль, був госпіталізований, а також перебував на стаціонарному лікуванні, що вплинуло на його звичайний спосіб життя та призвело до вимушених змін.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково в розмірі 4 000 грн. Крім того, суд також враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, які є легкими, ця сума, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин, є достатньою.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять гривень).
Цивільний позов Володимир-Волинської окружної прокуратури в інтересах фінансового управління Іваничівської селищної ради до ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Іваничівської селищної ради витрати у розмірі 7 875,74 грн (сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 74 коп).
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2 331,78 грн (дві тисячі триста тридцять одну гривню 78 коп.) в рахунок відшкодування майнової шкоди та 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1