ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/4754/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1277/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199, 314 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, українця, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2021 року аз клопотанням прокурора продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 серпня 2021 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, невмотивованою, а як наслідок незаконною та такою, що підлягає зміні.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції не міг не розуміти та не сприймати важливу обставину, що під час підготовчого судового розгляду спочатку суд зобов`язаний виконати вимоги ст. 314 КПК України, а вже тільки після того розглядати питання, які визначені ст. 315 КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції діяв з завідомо обвинувальним ухилом відносно ОСОБА_7 , відмовивши стороні захисту в розгляді його клопотань про повернення обвинувального акту та про зміну обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Звертає увагу на те, що не виконання вимог ст. 314 КПК України суд першої інстанції чітко виписав в останньому абзаці своєї ухвали від 15 червня 2021 року, зазначивши, що підготовче засідання він не проводить, оскільки підготовче засідання буде проводитиме суддя ОСОБА_9 , після вирішення питання про можливість об`єднання 2-х обвинувальних актів, проте об`єднанню підлягають відповідно до вимог ст. 334 КПК України не обвинувальні акти, а матеріали кримінальних проваджень.

Вказує, що суд першої інстанції перевищив свої повноваження, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід на строк 60 діб, оскільки це питання про продовження або не продовження останньому запобіжного заходу з урахуванням змісту викладеному ним в 1-ому пункті своєї ухвали повинна була би вже вирішити суддя ОСОБА_9 , якій скеровано обвинувальний акт.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, обвинуваченого звільнити з-під варти, зобов`язати Бердянський міськрайонний суд Запорізької області при отриманні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 діяти до чинного КПК України, а саме ст. ст. 314-316 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, невмотивованою, а як наслідок незаконною та такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

В обґрунтування своєї скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що визначивши підсудність справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 30 березня 2021 року відносно нього за ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст. 314 КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції діяв завідомо з обвинувальним ухилом відносно нього, відмовивши в розгляді клопотань його захисника про повернення обвинувального акту та про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції чітко зазначив, що підготовче засідання він не проводить, оскільки підготовче засідання буде проводити суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_9 , після вирішення питання чи можливо об`єднати 2 обвинувальних акта, проте об`єднанню підлягають не обвинувальні акти, а матеріали кримінальних проваджень.

Вказує, що 1 пунктом своєї ухвали суд першої інстанції передав судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_9 для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з кримінальним за обвинувальним актом відносно нього за ч. 2 ст. 307 КК України, який перебуває в її провадженні, що позбавило його повноважень ухвалювати в подальшому будь які рішення відносно цього обвинувального акту.

Зазначає, що суд першої інстанції перевищив свої повноваження продовживши йому запобіжний захід на строк 60 діб, оскільки це питання про продовження або не продовження запобіжного заходу з урахуванням змісту викладеному ним в 1-ому пункті своєї ухвали повинна була би вже вирішити суддя ОСОБА_9 , якій скеровано обвинувальний акт.

22 липня 2021 року до Запорізького апеляційного суду надійшли від обвинуваченого ОСОБА_7 доповнення до апеляційної скарги, доводи яких є аналогічними тим, що зазначені в поданій ним апеляційній скарзі від 17 червня 2021 року.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги. Зазначив, що судом першої інстанції було призначено підготовче судове засідання, проте, вимоги ст.ст. 314 та 315 КПК України не були виконані. Вказав, що суддя першої інстанції виключно діяв як слідчий суддя, оскільки тільки задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зауважив, що оскільки першим пунктом свого рішення суд першої інстанції вирішив передати кримінальне провадження іншому судді, то другим пунктом він не міг вирішувати питання про продовження строку запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подані апеляційні скарги, без надання доповнень.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг. Зазначив, що строк дії оскаржуваної ухвали закінчився, проте вона була винесена законно відповідно до ст.ст. 314-315 КПК України, оскільки прокурором було заявлено клопотання та суд повинен був його розглянути. Підстав для зміни запобіжного заходу на інший у суду не було, оскільки обвинувачений відразу після звільнення з-під варти в іншому кримінальному проваджені вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до с. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків.

При встановлені наявності ризику впливу на потерпілу та свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стаді досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, а стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Таким чином, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

На переконання колегії суддів, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачений стає обізнаний про всіх осіб, які допитувались у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, як випливає із матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, судовий розгляд наразі триває, потерпіла та свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитані, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є існуючим та реальним.

Також ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю покарання, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинив новий умисний тяжкий злочин, на цей час в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

З приводу доводів апелянтів щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 314, 315 КПК України, який розглянув клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу без проведення підготовчого судового засідання та передавши обвинувальний акт іншому складу суду для вирішення питання про об`єднання, то слід зазначити наступне.

Як випливає із матеріалів кримінального провадження, в провадження судді ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (а.с. 18).

Ухвалою від 8 червня 2021 року призначено підготовче судове засідання о 15 год. 15 червня 2021 року (а.с. 19).

15 червня 2021 року прокурором Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_10 було подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 (а.с. 22-23).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, як вже вище зазначалось прокурором було подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , яке суд першої інстанції був зобов`язаний його розглянути.

Також слід зауважити, що строк попередньої ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу закінчувався 26 червня 2021 року.

Крім того, порядок продовження строку тримання під вартою регламентований ст. 199 КПК України, а вимоги ст.ст. 314, 315 КПК України стосуються лише проведення підготовчого судового засідання і їх не виконання, як на те посилаються апелянти не перешкоджають вирішенню питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу, який 26 червня 2021 року закінчувався.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було порушено вимоги ст. 199 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 серпня 2021 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/4754/21