У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001974 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України;

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Кримінальне провадження закрито.

Скасовано арешт на транспортний засіб РУТА А0483, 2006 року випуску, vin: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2020.
Цивільні позови ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 майнової і моральної шкоди, прокурора в інтересах держави в особі Миколаївської міської лікарні швидкої медичної допомоги про відшкодування витрат на лікування потерпілого залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпілий просить скасувати ухвалу суду та зобов`язати правоохоронні органи зареєструвати в ЄРДР кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 296 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 за ст. 128 КК України кваліфіковані не правильно, оскільки ОСОБА_6 побив його у громадському місці, в присутності великої кількості людей, які припиняли його хуліганські дії.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, та його дії кваліфіковано за ст. 128 КК України, за таких обставинах.

Згідно обвинуваченню, 15.05.2018 близько 13 год. 55 хв., знаходячись на зупинці громадського транспорту «Площа Перемоги», яка розташована навпроти будинку № 55 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, у ході конфлікту ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 3-4 удари кулаком в обличчя, внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на тротуар, вдарившись при цьому потиличною частиною голови та отримавши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді рани у праві потиличній області, забою головного мозку лівої лобної долі з крововиливом під м`які мозкові оболонки.

29.06.2021 в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 128 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, посилаючись на те, що кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , є не тяжким, з дня його вчинення минуло три роки, від слідства та суду ОСОБА_6 не ухилявся, нового злочину не вчиняв.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення 15.05.2018 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення) відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачено більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, закінчився, встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що строк давності, встановлений ст. 49 КК України, будь-яким чином зупинявся або переривався, враховуючи, що обвинувачений підтримав клопотання захисника, клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності задоволено.

Позиції учасників судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі його представника.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Прокурор вважав доводи поданої апеляційної скарги безпідставними, просив відмовити в її задоволенні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачає наявність двох обов`язкових підстав такого звільнення матеріально-правових та процесуально-правових. Зокрема, ст. 49 КК визначені матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину).

Крім того, мають бути відсутні обставини, які порушують їх перебіг: протягом визначених у законі строків особа не вчинила нового злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

За вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За положеннями п. 1 ч. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Судом першої інстанції, відповідно до обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення), відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачено більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі на строк не більше двох років. Подія кримінального правопорушення мала місце 15.05.2018.

З моменту події інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, а тому виникли безумовні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

За змістом ч. 8 ст. 284, ст. 285 КПК, ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття кримінального провадження з відповідної підстави.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подане захисником клопотання та погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Судом першої інстанції наведені фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, встановлені підстави щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, а також дані щодо строків давності.

Встановлено відсутність обставин, які порушують їх перебіг, а саме: протягом визначених у законі строків обвинувачений не вчинив нового злочину (перебіг давності не перерваний), не ухилявся від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся), та законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого злочину.

Отже, приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України зв`язку з закінченням строків давності, та прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Цивільні позови потерпілого та прокурора суд обґрунтовано залишив без розгляду, оскільки кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Наведені апелянтом доводи про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, та про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за більш тяжким обвинуваченням, за ч.3 ст. 296 КК України, позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор в судовому засіданні підтримав викладене у обвинувальному акті обвинувачення за ст. 128 КК України та не змінював його.

Тому, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи потерпілого про необхідність визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні більш тяжкого злочину, не є слушними, оскільки кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, вийти за межі якого, без зміни прокурором обвинувачення, суд не може.

З огляду на викладене, суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляційній скарзі представника потерпілого.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9 - Губарєва