Провадження № 1-кс/201/3504/2021
УХВАЛА
Іменем України

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 , за участю слідчих СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001030 від 22.11.2021 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.
Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна. В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що 24.11.2021 року слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд за адресою: м. Дніпро, провулок Галицький біля буд. 1, об`єктом огляду є ділянка місцевості, на якій було встановлено гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий був одягнутий спортивні штани чорного кольору, чорні чоботи та куртка чорного кольору. В ході огляду ОСОБА_7 у присутності двох понятих добровільно надав для огляду та подальшого вилучення наступні речі: автомобільний поршневий компресор моделі «Штурмовик АС-30» чорно-червоного кольору у картонній упаковці; сліп-пакет прозорий в якому мається зарядний пристрій для автомобіля; моторна олива «Luxe LPG» у пластиковій тарі оранжевого кольору об`ємом 0,85 кг.; балонний ключ; прозорий політеленовий пакет, в якому мається кліпси, болти та інші речі для автомобіля; домкрат «Vitol DB-T10105B» у картонній упаковці; балонний ключ на 19 мм; дві викрутки із ручками оранжевого кольору; дві кришки радіатора; розвідний ключ; ручка від вхідних дверей автомобіля. Також було вилучено 2 сліди пальців рук, перекопійованих на 2 липкі стрічки, поміщені у паперовий конверт. Все вищеперераховане було опечатано та вилучено до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Враховуючи, що вилучені речі, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, могли бути здобутим злочинним шляхом, або бути знаряддями злочину, вилучені речі можуть бути використані як докази факту причетності вчинення вище вказаною особою угону автомобіля і крадіжки з нього, що встановлюється під час кримінального провадження, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, слідчий просив накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Позиції сторін.
Слідчий в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити.

ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, вказавши, що вилучене майно належить йому.

Процесуальні питання.
Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання та додані до нього слідчим документи, приходить до наступного висновку.

Норми КПК України, які застосовуються при вирішенні клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оцінка слідчого судді.
Як свідчать матеріали клопотання, в провадженні слідчого відділення ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001030 від 22.11.2021 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що До ЧЧ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що в період часу з 18.00 год. 20.11.2021 до 13.00 год. 21.11.2021, невстановлена особа, знаходячись біля будинку №66 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, незаконно заволоділа транспортним засобом "ВАЗ 2107", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить заявнику, чим спричинила матеріальну шкоду, яка встановлюється.

24.11.2021 року слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд за адресою: м. Дніпро, провулок Галицький біля буд. 1, об`єктом огляду є ділянка місцевості на якій було встановлено гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий був одягнутий спортивні штани чорного кольору, чорні чоботи та куртка чорного кольору. В ході огляду ОСОБА_7 у присутності двох понятих добровільно надав для огляду та подальшого вилучення наступні речі: автомобільний поршневий компресор моделі «Штурмовик АС-30» чорно-червоного кольору у картонній упаковці; сліп-пакет прозорий в якому мається зарядний пристрій для автомобіля; моторна олива «Luxe LPG» у пластиковій тарі оранжевого кольору об`ємом 0,85 кг.; балонний ключ; прозорий політеленовий пакет, в якому мається кліпси, болти та інші речі для автомобіля; домкрат «Vitol DB-T10105B» у картонній упаковці; балонний ключ на 19 мм; дві викрутки із ручками оранжевого кольору; дві кришки радіатора; розвідний ключ; ручка від вхідних дверей автомобіля. Також було вилучено 2 сліди пальців рук, перекопійованих на 2 липкі стрічки, поміщені у паперовий конверт.

Все вищеперераховане було опечатано та вилучено до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

24.11.2021 року вилучене майно визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді від 07.12.2021 року надано слідчому дозвіл на проведення вищевказаного огляду.

Висновки.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Слідчий в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів та забезпечення можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, та забезпечення можливої конфіскації.

Слідчий довів, що вилучені речі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, могли бути об`єктом злочину чи здобуті злочинним шляхом або бути знаряддями злочину. Так, зазначене майно може бути використане як доказ факту незаконного заволодіння автомобілем та доказ здійснення крадіжки із нього, що встановлюється під час кримінального провадження.

Станом на сьогоднішні день триває досудове розслідування кримінального провадження, встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлюється коло осіб, яке має відношення до вчинення кримінального правопорушення, здійснюються заходи щодо встановленні і інших осіб, які мають відношення до наведених злочинів, призначені експертизи, встановлюються особи, яким, можливо, належить вилучене майно.

Загалом, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення вилучені речі мають саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Тому дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт шляхом позбавлення права на розпорядження і користування майном, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття майна з власності.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Щодо накладання арешту на 2 сліди пальців рук, перекопійованих на 2 липкі стрічки, поміщені у паперовий конверт, слідчий суддя в черговий раз наголошує, що вказані речі, хоча й визнані речовими доказами у даному кримінальному проваджені, однак не є майном, на яке, в розумінні ст.170 КПК України, може бути накладено арешт, оскільки такі змиви та зразки не є майном фізичної чи юридичної особи, а здобуті слідчим (експертом) в ході проведення процесуальних дій, вони не є тимчасово вилученим майном, а є результатом роботи слідчого (експерта), направленого на зібрання та закріплення доказів, та не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, вказані предмети не мають власника і вони ні у кого не вилучались, а відтак, вони не можуть бути повернуті. Тому, арешт таких предметів не є необхідним та не відповідає завданням кримінального провадження, а отже, в цій частині в задоволенні клопотання слід відмовити.

А тому клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на користування і розпорядження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:

- автомобільний поршневий компресор моделі «Штурмовик АС-30» чорно-червоного кольору у картонній упаковці;

- сліп-пакет прозорий, в якому мається зарядний пристрій для автомобіля;

- моторна олива «Luxe LPG» у пластиковій тарі оранжевого кольору об`ємом 0,85 кг.;

- балонний ключ;

- прозорий політеленовий пакет, в якому маються кліпси, болти та інші речі для автомобіля;

- домкрат «Vitol DB-T10105B» у картонній упаковці;

- балонний ключ на 19 мм;

- дві викрутки із ручками оранжевого кольору;

- дві кришки радіатора;

- розвідний ключ;

- ручка від вхідних дверей автомобіля;

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1