ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2550/21 Номер провадження 11-кп/814/283/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника установи ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2021,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, проживаючої : АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше судимої :

1) 03.06.2010 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 186, ч.2 ст.304, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

2) 31.03.2011 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі ;

3) 30.09.2015 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком - 2 роки;

4) 23.12.2015 року Центрально-Міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком - 2 роки;

5) 19.05.2017 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст. 186 ч.3, 71 КК України остаточно до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30.08.2017 року вирок від 19.05.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27.09.2018 року вирок від 19.05.2017 року та ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 30.08.2017 року залишені без змін;

засудженої : 26.03.2018 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України остаточно до 5 років позбавлення волі.

відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання.

Мотивуючи своє рішення, суд врахував особу засудженої, яка характеризується негативно, не залучалася до праці та не бажає працювати, має стягнення, та не має заохочень, згідно з рішеннями комісії по розгляду питань щодо застосування до засуджених ст.100,101 КВК України, ст.82 КК України та ст.81 КК України не стає на шлях виправлення.

Щодо посилань засудженої ОСОБА_7 на наявність медичних протипоказань до виконання роботи та фізичних навантажень, зазначив, що надана нею виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого(без зазначення даних лікаря та його підпису) у відповідній графі «Лікувальні і трудові рекомендації» будь-яких обмежень виконання фізичної діяльності не містить.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, захисник засудженої ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання засудженої, звільнивши засуджену умовно-достроково.

Зазначає, що засуджена хворіє на тяжку інфекційну хворобу та потребує тривалого лікування, тому не може працювати.

Окрім цього вказує на наявність у засудженої одного заохочення та відбуття нею 2/3 покарання.

Вважає, що матеріалами, наданими в розпорядження Полтавського районного суду Полтавської області, доведено, що поведінка ОСОБА_7 як засудженої протягом усього періоду відбування покарання вказувала на її неухильне бажання стати на шлях виправлення. Також вважає, що остання довела своє виправлення та може бути звільнена умовно-достроково.

Заслухавши доповідь судді, засуджену та захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, думку представника установи відбування покарань, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженої, надав їм належну оцінку в сукупності як таким, які повно та всебічно характеризують особу ОСОБА_7 .

По даній справі ОСОБА_7 засуджена 26.03.2018 року вирком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 10.10.2017, кінець строку відбування покарання 25.03.2022, фактично відбула 2/3 строку покарання.

Так, відповідно до матеріалів особової справи засуджена ОСОБА_7 перебувала в державній установі «Криворізька УВП №3» з 12.10.2017, де характеризувалась негативно, отримала одне стягнення, заохочень не мала.

З 20.06.2018 відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)», за час перебування в установі характеризується задовільно, отримала одне заохочення у виді подяки, стягнень не має.

Отримала одне стягнення у виді догани під час етапування до Київського слідчого ізолятора, з 10.10.2020 етапована на лікування до ДУ «Криворізька УВП №3».

Вищевказані стягнення погашені у встановленому законом порядку, однак 17.01.2021, перебуваючи в ДУ «Криворізька УВП №3» на лікуванні, отримала одне стягнення за порушення вимог утримання, яке не знято та не погашено у встановленому законом порядку.

З 12.02.2021 відбуває міру покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)». У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе тактовно, але робить це з метою мати поблажливе ставлення до себе. На заходи виховного впливу реагує, не завжди робить для себе правильні висновки. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Роботи із благоустрою установи виконує під контролем з боку представників адміністрації, лише під контролем з боку представників адміністрації дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Протягом періоду відбування покарання засуджена відповідно до характеристик: від 29.08.2019 не стає на шлях виправлення та не заслуговує на зміну умов тримання у виді переведення до дільниці соціальної реабілітації; від 27.07.2020 не є такою, щодо якої можливо застосувати умовно-дострокове звільнення, оскільки у адміністрації установи немає впевненості у її правослухняній поведінці після звільнення та 08.10.2021 оцінюється як така, що не довела своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з протоколом №23 від 29.08.2019 засуджена не заслуговує на переведення до дільниці соціальної реабілітації.

Згідно з протоколом №31 від 28.11.2019 засудженій відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такій, що не стала на шлях виправлення.

Згідно з протоколом №17 від 27.07.2020 засудженій відмовлено в умовно-достроковому звільненні, у зв`язку із недоведенням ОСОБА_7 свого виправлення.

З огляду на вказані характеризуючі дані, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недосягення засудженою необхідного ступеня виправлення.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженої про наявність одного заохочення та стан здоров`я, що унеможливлює залучення до праці, а також відбуття засудженою необхідного для застосування умовно-дострокового звільнення строку покарання не є достатніми для висновку про її остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджена твердо стала на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджена ОСОБА_7 в повній мірі не довела свого виправлення.

Таким чином, колегія судді не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 539 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2021 про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4