Справа № 128/1749/21
Провадження №11-кп/801/154/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивоване тим, що він став на шлях виправлення, має заохочення, стягнення погашені та його допомоги потребує матір, якій 71 рік.

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні з тих підстав, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений не довів своє виправлення.

Не погодившись з постановленим судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою його клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він став на шлях виправлення та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, яке підтверджується тим, що він працює, а заходи заохочення засудженим надаються лише один раз на квартал, крім того просить врахувати, що його матері 71 рік та вона потребує його допомоги та підтримки.

Заслухавши доповідь судді, захисника засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в її задоволенні.

Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 обґрунтований, відповідає вимогам ст. 81 КК України, ч.1 ст. 6 КВК України та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Так, згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-достроково звільнити особу від відбування покарання можливо за умови, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, обов`язковими показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені в ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та сумлінне ставлення до праці.
Сумлінна поведінка означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 18 жовтня 2016 року.

На даний час ОСОБА_7 відбув більше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

За час відбування покарання ОСОБА_7 має сім дисциплінарних стягнень та п`ять заохочень, причому заохочення до нього почали застосовуватись лише з 2020 року.

ОСОБА_7 працевлаштований у майстерні, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе; утримує у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; виконує роботу із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; роботи з благоустрою виконує, проте не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу: «Підготовка до звільнення»; підтримує зв`язок з матір`ю шляхом проведення телефонних переговорів та побачень; виконавчі листи до установи не надходили.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 підлягав застосуванню ст. 101 КВК України (переведенню до дільниці соціальної реабілітації) по відбуттю 1/2 частини строку покарання 29.05.2019, однак йому відмовлено як особі, що не стає на шлях виправлення. Також підлягав застосуванню ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками по відбуттю 2/3 частини строку покарання 28.09.2020, однак йому відмовлено як особі, що не стала на шлях виправлення. Засуджений підлягав застосуванню ст. 81 КК України (умовно-достроковому звільненню) за формальними ознаками по відбуттю 3/4 частини строку покарання 29.05.2021, однак йому відмовлено як особі, що не довела своє виправлення.

Перебував на профілактичному обліку в установі як «Схильний до вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання».

Згідно з позицією адміністрації Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», з урахуванням того, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки, не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК України, а також те, що раніше засуджений звільнявся умовно-достроково та вчинив новий тяжкий злочин, що може вказувати на високий рівень кримінального рецидиву, застосуванню ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_7 не заслуговує.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 протягом всього терміну відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, що свідчить про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4