УХВАЛА
Справа № 149/3243/21

Провадження №1-кс/149/716/21

25.11.2021 р. м. Хмільник

Слідча суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невизнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000136,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність дізнавача СД Хмільницького РВП щодо не визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000136, внесеному до ЄРДР за його заявою. Скарга мотивована тим, що дізнавач не визнає ОСОБА_3 потерпілим, незважаючи на те, що ОСОБА_3 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, а також клопотання від 15 листопада 2021 про визнання потерпілим. Враховуючи це, ОСОБА_3 просить визнати бездіяльність дізнавача протиправною та зобов`язати дізнавача визнати заявника потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про його час, день та місце був повідомлений належним чином. Подав заяву про відкладення судового засідання для всебічного розгляду справи, також просив викликати в засідання слідчого та витребувати матеріали розгляду його заяви.
Судом відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки матеріали розгляду заяви витребувані судом при відкритті провадження за скаргою, дізнавач про розгляд скарги повідомлений. Заявник поважних причин неявки в суд не зазначив. Крім того суд зазначає, що розгляд справи у призначений судом день та час, в межах стислого строку розгляду скарг, визначеного ч. 2 ст. 306 КПК України, не впливає на повноту і всебічність розгляду скарги.
Представник Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву згідно із якою, просив розгляд справи проводити за його відсутності, та вказав, що постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 не виносив.
Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідча суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали прийшла до наступного висновку.
Із матеріалів скарги вбачається, що СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000136.
15 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернувся до СД Хмільницького РВП із заявою про визнання його потерпілим, оскільки в наслідок протиправних дій йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.
Під час розгляду скарги встановлено, що відомості до ЄРДР у даному кримінальному провадженні були внесені за заявою ОСОБА_3 . Також ОСОБА_3 подав клопотання про визнання його потерпілим. Враховуючи це, відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 КПК України, ОСОБА_3 подаючи такі заяви вже набув права та обов`язки потерпілого у цьому кримінальному провадженні, що не потребує прийняття дізнавачем письмової постанови про визнання заявника потерпілим. Тому неприйняття дізнавачем постанови про визнання ОСОБА_3 потерпілим не є протиправним, оскільки прийняття такої постанови, необхідне лише у випадку передбаченому в ч. 5 ст. 55 КПК України, що не стосується даного провадження.
Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для зобов`язання дізнавача визнавати ОСОБА_3 потерпілим, а тому скарга в цій частині також не підлягає задоволенню.
При цьому, із автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 11 листопада 2021 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області було розглянуто аналогічну за змістом скаргу ОСОБА_3 та ухвалено відповідне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Незважаючи на те, що у кримінально-процесуальному законі не передбачено прямої заборони на окремі види поведінки учасників кримінального судочинства, зокрема на зловживання правом при подачі повторних заяв та скарг до суду, разом з тим, ч. 1 ст. 26 КПК України визначено, що сторони та учасники кримінального судочинства є вільними у використанні своїх прав саме у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Тобто, визначено заборону загального характеру для зловживання правом.

Заборони загального характеру для зловживання правом у тому числі і у кримінальному судочинстві наведені і у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: "Заборона зловживання правами". В розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до суду є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до суду, що певним чином є заходом відповідальності заявника. В свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях суду. Встановлення наявності зловживання правом суд в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Тому, оскільки ОСОБА_3 на час звернення до Хмільницького міськрайонного суду 23 листопада 2021 року було відомо про ухвалене 11 листопада 2021 року рішення за результатами розгляду його скарги, яка є аналогічною за змістом даній скарзі, суд вбачає в діях ОСОБА_3 щодо подання повторних скарг до Хмільницького міськрайонного суду, зловживання правом на подання заяв та скарг.

Керуючись ст.ст. 2, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідча суддя,
УХВАЛИЛА:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000136 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: