Дата документу 09.02.2022 Справа№ 310/2672/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/99/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/2672/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мирний Якутія РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 березня 2020 року приблизно о 12 годині, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Дормаш» по вул.Італійській в м.Бердянську Запорізької області, виявив на землі згорток фольги, обмотаний липкою стрічкою салатового кольору, в середині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору. ОСОБА_8 через регулярне вживання наркотичних засобів зрозумів, що у вказаному згортку знаходиться наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон. Далі ОСОБА_8 , діючи умисно, підібрав вказаний згорток фольги та тримаючи згорток у правій руці, пішов по вулиці Італійській, тим самим незаконно придбав та почав зберігати при собі наркотичний засіб без мети збуту.

Після чого, незаконно зберігаючи при собі згорток фольги з наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадон, ОСОБА_8 переніс його на територію, розташовану поруч з будинком АДРЕСА_3 , де був виявлений працівниками поліції.

Цього ж дня у період часу з 12.36 год. до 12.51 год. в ході проведення огляду місця події за вказаною адресою за участю ОСОБА_8 працівниками поліції було виявлено та вилучено згорток фольги, обмотаний липкою стрічкою салатового кольору, всередині якого міститься кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, маса якого склала 0,0897 г. (в перерахунку на основу), який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав при собі без мети збут.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. Йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2019 року ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК у виді 4 місяців арешту. На підставі ст.71, ст.72 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2019 року остаточно призначити покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що кримінальне правопорушення у даній справі обвинувачений вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком, а тому суд повинен був призначити йому остаточне покарання на підставі ст.71 КК. Крім того, суд незаконно призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в редакції закону, який діє лише з 01.07.2020 року. Також при призначенні покарання суд належним чином не врахував, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий, в тому числі і за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте знову вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Обвинувачений ніде не працює, що унеможливлює відбування ним покарання у виді штрафу, а тому йому необхідно призначити більш суворий вид покарання.

Прокурор у кримінальному провадженні в своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2019 року остаточно призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд незаконно в порушення вимог ст.5 КК призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в редакції закону, який діє лише з 01.07.2020 року. Крім того, при призначенні покарання суд належним чином не врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком, раніше 4 рази притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, що унеможливлює призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.309 КК у виді штрафу. Також обвинувачений ніде не працює та не має постійного джерела доходу, а тому призначення йому покарання у виді штрафу заздалегідь призводить до неможливості його виконання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури та частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні; обвинуваченого, захисника, які заперечили проти апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурорів в апеляційних скаргах про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Проте суд першої інстанції зазначених вимог кримінального закону не дотримався.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22.11.2018 року до ч.1 ст.309 КК було внесено зміни, відповідно до яких збільшено розмір штрафу, який був передбачений у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а після внесення відповідних змін призначається у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дані зміни до ст.309 КК набрали законної сили з 01.07.2020 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК, обвинувачений вчинив 18.03.2020 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22.11.2018 року.

За таких обставин, з огляду на приписи ч.2 ст.5 КК, суд повинен був призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року), яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом України N2617-VIII від 22.11.2018 року було посилено кримінальну відповідальність за ч.1 ст.309 КК в частині призначення покарання у виді штрафу.

Проте суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався та призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст.309 КК в редакції Закону України N2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року.

Крім того, погоджується колегія суддів і з доводами апеляційних скарг прокурорів про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду призначеного обвинуваченому покарання, належним чином не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Кримінальне правопорушення у даній справі обвинуваченим вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Крім того, обвинувачений ніде не працює, не займається суспільно-корисною працею, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання у виді штрафу не відповідає вимогам закону, оскільки за своїм видом є недостатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та з огляду на вимоги ст.50 КК не відповідає основній його меті як заходу примусу.

Крім того, колегія суддів також виходить з того, що відповідно до ст.53 КК, призначаючи покарання у виді штрафу, суд повинен враховувати майновий стан винного. Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 ніде не працює та не має постійного джерела доходу, що унеможливлює призначення йому покарання у виді штрафу.

Відтак вирок суду в частині призначеного покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків. ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується, має неповнолітню дитину, внаслідок його протиправних дій будь-яких негативних наслідків не настало.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів погоджується із вимогою апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури про необхідність призначення обвинуваченому за ч.1 ст.309 КК покарання у виді арешту, проте вважає, що в даному випадку, з огляду на дані про особу обвинуваченого, буде необхідним і достатнім призначення обвинуваченому покарання в меншому розмірі, ніж того вимагав прокурор. З цих же підстав колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому за ч.1 ст.309 КК покарання у виді обмеження волі, як про це ставив питання прокурор у кримінальному провадженні. А відтак апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 місяців арешту.

На підставі ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2019 року остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4