Справа №463/8527/21
Провадження №1-кс/463/4886/21
У Х В А Л А

04 жовтня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , від 22 травня 2020 року про закриття кримінального провадження за №0000141 від 25.04.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , від 22 травня 2020 року про закриття кримінального провадження за №0000141 від 25.04.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 19.07.2021р. він довідався, що кримінальне провадження №0000141 від 25.04.2017 закрито. Копії постанови про закриття йому не надсилалась, чим порушено ч.6 ст.284 КПК України. Вважає, що досудове розслідування кримінального провадження слідчим проведено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин скоєного кримінального правопорушення. Так, слідчий не допитав свідка, а саме доньку ОСОБА_5 , також не проведено допит свідка ОСОБА_6 , не проведено було перехресного допиту заявника із двома головними на його думку підозрюваними, жодній особі не оголошено про підозру, не проведено інших необхідних слідчих дій, що має значення для розслідування кримінального провадження. На його думку, слідчим не дотримано вимог ст.9 КПК України. Отже, є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд скарги, скерував матеріали кримінального провадження№0000141 від 25.04.2017, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.
В судове засідання особа, яка подала скаргу будучи неодноразово повідомленою про час і місце проведення такого, у відповідності до положень ст. 135 КПК України, повторно не з`явилася.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано статтею 306 КПК. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК.
Частиною другою статті 306 КПК визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
За приписами частини третьої статті 306 КПК розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 неодноразово скеровувалися судові повістки за адресою зазначеною у скарзі, про виклик в судове засідання, однак такий в судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, жодних клопотань не скеровував.
Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.
Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).
У частині другій статті 307 КПК визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.
Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК.
Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині першій статті 307 КПК, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, враховуючи неодноразові випадки неявки скаржника на судові виклики з невідомих причин та беручи до уваги наведені вище норми законодавства, слідчий суддя вважає, можливим здійснити розгляд скарги у відсутності скаржника.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Враховуючи неявку учасників, розгляд скарги проводиться на підставі скарги та поданих до неї документів.
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно оскаржуваної постанови від 22 травня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000141 від 25.04.2017, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях старших слідчих прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органудосудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З матеріалів кримінального провадження№0000141 від 25.04.2017, вбачається, що слідчим проведено перевірку даних за заявою ОСОБА_3 від 27.02.2017 про вчинення, на думку останнього, злочинів передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що в межах розслідування кримінального провадження№0000141 від 25.04.2017, було проведено допит потерпілого ОСОБА_3 , який пояснив, що 23.02.2017 біля 19 год. 30 хв. він перебував за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . У той час у квартирі була його мати ОСОБА_7 , 1941 р.н., яка страждає на психічні розлади, погребує спокою та перебуває на обліку у психодиспансері. У цей час він почув звук дзвінка вхідних дверей, підійшовши до яких через «глазок» побачив одну невідому особу, коротко підстрижену, чорняву, віком біля 30-35 років, зовні схожу на слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_8 . У зв`язку з тим, що він не був впевнений, чи це є дійсно слідчий ОСОБА_8 , а попередньо мав неприємний досвід спілкування з правоохоронними органами, які виламували двері у його квартирі, він вирішив не відчиняти двері і не спілкуватись з особами, що прийшли, тобто скористався своїм правом не відчиняти дверей. Також він вважав, що по відношенню до нього можуть бути створені провокативні дії, конфлікт, який у подальшому може мати для нього негативні наслідки. Після цього він почув гучні удари ногами у його двері. В подальшому, через «глазок» він побачив як цей чорнявий чоловік, дзвонив у квартиру АДРЕСА_2 , показував якесь посвідчення та намагався сусідам вручити повістку, однак через те, що ОСОБА_3 перебуває з ними у неприязних відносинах, вони відмовились отримувати таку. Також у цей період часу на його мобільний телефон відбувались неодноразові телефонні дзвінки з телефонних номерів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з яких йому відомо, що номером телефону НОМЕР_1 користується слідчий прокуратури Львівської області ОСОБА_7 . Окрім цього, з ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_9 він пізніше дізнався, що ОСОБА_7 подавав до суду акт, відповідно до якого він намагався 23.02.2017 вручити йому повістку, а тому з вказаного зробив висновок, що слідчий ОСОБА_7 також приймав участь у описаних ним хуліганських діях. Окрім цього, 23.02.2017 біля 20.30 його дочка ОСОБА_5 , 1996 року народження, піднімалась до його помешкання на 5 поверх і вона бачила на першому поверсі трьох невідомих їй осіб, якими ймовірно були ОСОБА_7 та ще інші двоє невідомих, які підозріло на неї дивились, а у під`їзді було накурено, насмічено та напльовано. Внаслідок вказаних неправомірних дій з боку ОСОБА_7 та ще двох вказаних ним невідомих осіб було порушено його спокій, а також спокій його матері. На його погляд ОСОБА_7 мав діяти у спосіб, передбачений ч.8 ст.135 КПК України, а саме завчасно, за З дні надіслати йому повістку з повідомлення про вручення, а не гримати тривалий час у двері його помешкання та систематично тривалий час телефонувати на його номер мобільного телефону - тероризувати його телефонними дзвінками. З врахуванням викладеного, він вважає, що слідчий ОСОБА_7 разом з іншими двома невідомими особами перевищив свої службові повноваження та вчинив хуліганські дії до нього та його сім`ї, що аж ніяк не личить працівнику правоохоронного органу.

Також був допитаний, як свідок старший слідчий слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_7 , який показав, що 23.02.2017 він дійсно біля 19.30 приходив за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 з метою вручення йому повісток у кількох кримінальних провадженнях, що перебували у його провадженні. При цьому слідчий ОСОБА_8 з ним у вказаний час не був. За вказаною вище адресою він прийшов з двома особами, яких залучив для підтвердження факту вручення або не вручення повістки ОСОБА_3 зважаючи на те, що останній ухилявся від отримання повісток і на виклики не з`являвся. Прізвищ осіб, з якими він прийшов до ОСОБА_3 23.02.2017, не пригадує, це були не знайомі йому двоє молодих хлопців, яких він зустрів на вулиці неподалік місця проживання ОСОБА_3 і запропонував бути присутніми під час здійснення процесуальної дії - вручення повістки. Прибувши 23.02.2017 біля 19.30 год. за вказаною адресою він подзвонив у дзвінок помешкання ОСОБА_3 , однак дзвінка не було чути, у зв`язку з чим він подумав, що дзвінок не працює і кілька разів постукав у двері рукою. Ногами у двері помешкання ОСОБА_3 ні він, ні особи, яких він залучив як понятих, не стукали. Також він кілька разів телефонував на мобільний телефон ОСОБА_3 з метою повідомити, що перебуває біля його помешкання і хоче вручити повістку ОСОБА_3 , однак останній на телефонні дзвінки не відповідав. Жодного умислу на вчинення хуліганських дій він не мав і такі дії не вчиняв.

З показань свідка - старшого слідчого СВ прокуратури області ОСОБА_8 вбачається, шо за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 він ніколи не був, у тому числі й 23.02.2017 близько 19.30 год., а тому по суті заданих запитань нічого повідомити не може.

Відповідно до диспозиції ст.296 КК України, хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України полягає у перевищенні влади або службових повноважень, а саме в умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам» або інтересам юридичних осіб.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Таким чином, аналізуючи матеріали кримінального провадження та оскаржувану постанову, слідчий суддя погоджується з висновком слідчого, який зроблений у оскаржуваній постанові, що в ході досудового слідства не отримано жодних доказів того, що дії слідчого ОСОБА_7 . 23.02.2017 біля місця проживання ОСОБА_10 були вчинені з метою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Крім цього, на думку слідчого судді, для висновку про відсутність у діях вказаної особи складу злочину, немає необхідності проводити будь-які додаткові слідчі дії, оскільки такий являється очевидним виходячи з мотивів скарги та викладених скаржником аргументів в заяві про вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що ні в судовому засіданні, ні в ході досудового слідства за наслідкам проведення необхідних слідчих дій, не здобуто даних, які вказують на наявність у діях старших слідчих прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України, а відтак підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження немає.
Керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , від 22 травня 2020 року про закриття кримінального провадження за №0000141 від 25.04.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.365 КК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 04 жовтня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1