Справа № 128/2967/21
УХВАЛА

15 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01.09.2021 до ЄРДР за №0000459 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З 23.10.2021 у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться на розгляді дане кримінальне провадження.

15.02.2022 у даному судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані ним до суду три письмові клопотання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які обґрунтував тим, що строк застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, стікає 17.02.2022, однак ті ризики, які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , - обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину; на час затримання не працювали, не мають на волі соціально-стримуючих факторів, окрім того, ОСОБА_8 раніше судимий за ч.2 ст.309 КК України; обвинувачений ОСОБА_7 - за ч.2 ст.289 КК України , а обвинувачений ОСОБА_9 -за ч.ч.1,2 ст.186 КК України та вчинили даний злочин маючи не зняту та не погашену судимість. Отже вважає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні; а також, перебуваючи на волі можуть продовжити свою злочинну діяльність з метою незаконного збагачення та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім цього, прокурор просив суд визначити обвинуваченим розмір застави в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, з покладенням обов`язків передбачених положеннями КПК України.

Захисник ОСОБА_6 просив суд оголосити перерву в даному судовому засіданні для надання йому можливості ознайомитися із клопотанням прокурора про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він щойно вступив до участі в даному провадженні в якості захисника , а прокурор йому не вручав копію вказаного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника.

Суд на місці задовольнив клопотання захисника ОСОБА_6 .

Прокурор вручив захиснику копію клопотання , а суд надав час захиснику ОСОБА_6 до 11.30 год. 16.02.2022 ознайомитися з клопотанням прокурора і підготувати свою позицію стосовно порушеного питання та продовжив судове засідання по розгляду клопотань прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає його не обґрунтованими, так як ризики наведені прокурором не доведені належними та допустимими доказами; просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 також заперечив щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив задовольнити клопотання його захисника та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки не має намір вчиняти тиск на потерпілого та свідків, вчиняти інші злочини.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення усного клопотання захисника ОСОБА_4 , з підстав зазначених ним в обґрунтування заявленого ним письмового клопотання.

Вислухавши клопотання прокурора, захисника ОСОБА_4 , міркування щодо них часників кримінального провадження, олгянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_4 - необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п. п.2,4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років або до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»). З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає , що наразі існують та не відпали ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки в даному судовому засіданні , ще не заслухані пояснення потерпілого, свідків, обвинувачених, не досліджені письмові та речові докази, тому суд вважає існують ризики того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілого, який є їхнім другом та незаконно впливати на свідків, з метою зміни показів в суді на користь обвинувачених .

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачені будучи раніше судимими, на шлях виправлення не стали та обвинувачуються у новому умисному корисливому злочин, тому суд вважає, що існує ризик того, що будучи на волі обвинувачені можуть вчинити інший злочин.

Також , суд бере до уваги, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочину, який відноситься згідно КК України до класифікації тяжких злочинів та категорії кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тому суд вважає що існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід відносно обвинувачених не виправдає себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені на час затримання офіційно не працювали, а тому не мають соціально-струмуючих факторів; також обвинувачуються у вчинені тяжкого умисного корисливого злочину; протягом свого життя притягувалися до кримінальної відповідальності, в суді не заслухані покази потерпілого, свідків, отже суд вважає, що наразі існують ризики незаконного впливу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на свідків, потерпілого з метою зміни їх показів у суді; вчиненням ними іншого кримінального правопорушення, а також переховування ними від суду, а тому,в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на інший не пов`язаний з триманням під вартою слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки жодних належних та допустимих доказів у спростування наведених прокурором ризиків стороною захисту суду не подано.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з одночасним визначенням їм запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинувачених, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 15.04.2022, включно, з одночасним визначенням запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обов`язків, визначених ст.194 КПК України та встановленням розміру застави останнім 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що становить 47 580 гривень.

Керуючись ст. 331 КПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 15.04.2022 включно.
Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - обов`язків, визначених КПК України.

Визначити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що становить 47 580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень та надати можливість внесення даної застави за наступними реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ)26286152; Банк отримувача - ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО)820172; рахунок отримувача UA0000401.

Роз`яснити, що обвинувачені або їх заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави надати суду протягом двох днів підтверджуючі документи.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, зокрема:

1) повідомляти суд про своє місце проживання та зміну свого місця проживання та/або місця роботи, навчання ;

2) утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України;

4) не відлучатися із зареєстрованого місця проживання - без дозволу суду.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 15.04.2022 включно.
Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України у Вінницької області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ВІННИЦЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№ 1)».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ВІННИЦЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№ 1)» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити про це усно і письмово Вінницький районний суд Вінницької області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави відносно кожного із обвинувачених, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вважатимуться такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на інший не пов`язаний з триманням під вартою- відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», - для виконання; іншим учасникам кримінального провадження, вручити в залі судового засідання, - для відома.

Оголосити перерву в даному судовому засіданні до 11.30 годин -16.02.2022, у зв`язку з наданням захиснику ОСОБА_6 часу для ознайомлення із клопотанням прокурора про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів: обвинуваченими - з дня отримання копії ухвали; а іншими учасниками- з дня проголошення ухвали.

Повна ухвала суду проголошена 16.02.2022 о 09.10 годин.

Суддя ОСОБА_10