Справа № 216/5104/20
Провадження № 1-кп/216/492/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2021 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0000154 від 19 січня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка має базову загальну середню освіту, не працює, незаміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2020 року приблизно об 11.30 год. ОСОБА_3 прибула до церкви, яка розташована на вул. Українській, 83 у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь. Перебуваючи в приміщенні церкви та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та з корисливих мотивів, ОСОБА_3 впевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає й вони носять таємний характер, помітила потерпілу ОСОБА_6 , яка знаходилась біля торгівельної лавки в приміщенні вказаної церкви. Далі ОСОБА_3 , підійшовши ближче до останньої та скориставшись відсутністю її уваги, а також можливих свідків-очевидців, близько 12.00 год. того ж дня непомітно для потерпілої дістала з кишені сумки останньої мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GalaxyА7» вартістю 3 833 грн 33 коп. Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю й дала суду такі показання. 19 січня 2020 року вона разом зі своєю родиною прийшла до церкви освятити воду, після чого вирішила придбати свічки та направилась до каси церкви, біля якої в той час перебувала потерпіла та з її відкритої сумки виднівся мобільний телефон «Самсунг». Вона непомітно витягнула вказаний телефон потерпілої та пішла з церкви. У подальшому, жалкуючи про такий вчинок, вона намагалась повернути вказаний телефон потерпілій, але її спроби виявились невдалими й телефон потерпілій повернули вже в рамках цього кримінального провадження. Водночас обвинувачена зазначила, що в обвинувальному акті всі обставини викладені правильно та повністю відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного й психологічного тиску, до неї не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачена ОСОБА_3 просила суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки вона всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачена ОСОБА_3 просила суд врахувати, що вона беззастережно визнає себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному та вважає справедливим покарання, яке їй просив призначити прокурор.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду неодноразово була повідомлена належним чином, з будь-якими заявами чи клопотаннями протягом усього часу розгляду справи до суду не зверталась, цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явила.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілої.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченої та беззаперечну згоду всіх присутніх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачена систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавала всі обставини справи й погоджувалась з кваліфікацією вчиненого нею діяння, її показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у її волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченої, а також інших учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченою та беззаперечно нею визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено діяння, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому обвинувачена ОСОБА_3 вважається раніше не судимою, не працює, незаміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувала й не перебуває (а.к.п. 38-49).

Разом з тим суд бере до уваги, що завдана злочином шкода фактично відшкодована потерпілій повністю шляхом повернення останній викраденого майна.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та мотиви, обстановку вчинення злочину та його наслідки, ставлення обвинуваченої до вчиненого, дані про її особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність судимостей, роботи, родини та утриманців, посередню характеристику за місцем проживання, не перебування на обліках, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, повне відшкодування завданої злочином шкоди шляхом повернення потерпілій викраденого в неї майна.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень останній необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки більш м`який вид покарання не зможе забезпечити досягнення його мети.

При цьому, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 , яка вважається раніше не судимою, має постійне місце проживання, беззаперечно визнає свою вину, сприяла розкриттю злочину та дійсно щиро розкаялась, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченої та із достатньою переконливістю свідчить про позитивну перебудову її свідомості й реальну можливість виправлення без відбування призначеного покарання, а також взявши до уваги думку прокурора про доцільність застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за її поведінкою й виконанням покладених на неї судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для її виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винної, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачена ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довела своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 628 грн 04 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта (а.к.п. 28).

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення цього вироку.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GalaxyА7», - вважати повернутим власниці ОСОБА_6 згідно з її розпискою від 22 липня 2020 року (а.к.п. 23).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 628 (шістсот двадцять вісім) грн 04 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1