Справа № 345/2533/21
Провадження № 11-кп/4808/64/22
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.10.2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, що не працює, інвалід ІІІ групи, раніше неодноразово судимого, останній раз 10.12.2020 року Калуським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Цим же вироком стягнено судові витрати та вирішено питання щодо речових доказів,
з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначеного йому судом першої інстанції покарання, пом`якшити йому покарання, й зв`язку із відсутністю обставин, що обтяжують покарання, застосувати щодо нього приписи ст. 69 КК України і обрати покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що він вину визнав у повному обсязі, погодився на скорочений судовий розгляд, матеріальну шкоду потерпілим відшкодовано, які просили суд суворо його не карати, оскільки не мають до нього жодних претензій. Водночас просить взяти до уваги той факт, що він є інвалідом ІІІ групи, має на утримані 3-х дітей, одна із яких є дитина-інвалід дитинства, одружений, що на його думку є пом`якшуючими обставинами, які суд першої інстанції не прийняв до уваги.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням у інше сховище, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.

ОСОБА_6 в ніч з 29.04.2021 на 30.04.2021 року, проходячи по вул. Молодіжній, біля будинку № 5, в м. Калуш, побачив автомобіль марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проникнувши до автомобіля шляхом розбиття скла передніх пасажирських діверок, повторно, таємно викрав акумуляторну батарею, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1507 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 02.06.2021 близько 17:00 год. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщення роздягальні, що на другому поверсі спортивно-оздоровчого комплексу «СОК» по вул. Б. Хмельницького, 31, в м. Калуш, таємно, повторно, викрав мобільний телефон марки «Redmi-9» SN НОМЕР_2 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3470 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, 03.06.2021 року ОСОБА_6 , проходячи біля будинку № 4, що по вулиці Литвина в м. Калуш, де проводились роботи по утепленню фасаду ОСОБА_10 , повторно, відкрито викрав перфоратор. В цей час його злочинні дії було викрито потерпілим ОСОБА_10 . Усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито, ОСОБА_6 , утримуючи викрадений ним перфоратор втік з місця події ,чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1300 грн.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_12 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 просив пом`якшити йому покарання, врахувавши всі наведені ним обставини;

- захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання таким, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій, апелянтом не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції не встановив обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , а до обставин, які пом`якшують його покарання, відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винуватого, який на «Д» обліку у психіатра не числиться, не перебуває на обліку в нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив дані злочинні діяння, будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів та маючи незняту та непогашену судимість, однак на шлях виправлення не став, думку потерпілих щодо призначення обвинуваченому покарання.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливі при ізоляції його від суспільства та призначив покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - 1 рік позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 року, суд першої інстанції визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 в апеляційній інстанції.

Те, що апелянт вину визнав у повному обсязі, погодився на скорочений судовий розгляд стало підставою для віднесення до обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Також, суд першої інстанції належно врахував пояснення потерпілих відносно призначення ОСОБА_6 покарання та відомості про відшкодування шкоди.

Зокрема, до суду першої інстанції надійшли заяви від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , де вони в частині призначення покарання ОСОБА_6 покладаються на розсуд суду, та від законного представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , де вона вказує, що претензій до обвинуваченого не має, просить його суворо не карати.

Більш того, суд першої інстанції відніс до обставин, які пом`якшують покарання, - часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції взяв до уваги всі відомості, що були відомі на час розгляду кримінального провадження відносно особи обвинуваченого, серед яких і те, що він інвалід ІІІ групи, одружений, має на утриманні трьох дітей,одна із яких - дитина-інвалід.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно не відніс ці обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , до обставин, які пом`якшують його покарання, оскільки останнім не доведено, що ці чинники вплинули на вчинення ним злочинних діянь. Такі дані є недостатніми для висновку про зниження ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та про те, що особа, яка вчинила кримінальні правопорушення, заслуговує на поблажливе ставлення.

Більш того, встановлені судом першої інстанції обставини кримінальних правопорушень, та дані про те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в сукупності свідчать про значно більший ступінь його тяжкості порівняно з іншими кримінальними правопорушеннями.

ОСОБА_6 просить застосувати до нього ч. 1 ст. 69 КК України, однак суд апеляційної інстанції не вважає обставини, які пом`якшують покарання, визнані судом першої інстанції, з урахуванням з даних про особу ОСОБА_6 , його стану здоров`я, наявності дітей, у сукупності такими, що дають підстави для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України, з огляду на інші обставини кримінального провадження.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Призначення покарань інших більш м`яких або меншого строку, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, з врахуванням принципу гуманізму, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_6 , обставин, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, призначив покарання в межах, встановлених у санкціях ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на найменші строки.

На думку суду апеляційної інстанції призначені ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх тяжкість, в сукупності з відсутністю обставин, які обтяжують покарання, наявними обставинами, які пом`якшують покарання, даними про особу ОСОБА_6 , дійшов висновку призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень саме шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а за сукупністю вироків - шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 року.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4