Номер провадження: 11-сс/813/1696/21
Номер справи місцевого суду: 495/6684/20 1-кс/495/2615/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001544 від 17 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191; ч.1 ст.366; ч.1 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року частково задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді застави в розмірі сорок прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 95 160 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали визначено до 27 грудня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі п`ятсот п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 146 350 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор вважає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, а також наявність встановлених ризиків та відомостей про особу підозрюваної, у своїй сукупності свідчать про те, що застава в розмірі, визначеному слідчим суддею, не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив про те, що прокурор жодним чином не обґрунтовує незаконність рішення слідчого судді та лише копіює клопотання слідчого.

Захисник стверджує, що ризик переховування ОСОБА_8 нівелюється її міцними соціальними зв`язками, свідки у кримінальному провадженні вже допитані, також слідчим не зазначено, які речі та документи може знищити підозрювана, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення носить характер припущення та жодним чином не обґрунтований.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин».

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Як убачається зі змісту клопотання слідчого, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, є обґрунтованою.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом допиту свідка - начальника першого Білгород-Дністровського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_10 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

- оглядом бази даних ПТК «АSOПД», Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації;

- висновком судово економічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0001544 в сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про наявність ризику переховування підозрюваної ОСОБА_8 від суду, оскільки остання підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Разом з тим, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме впливу підозрюваною ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, оскільки матеріали додані до клопотання слідчого містять анкетні дані зазначених осіб, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Проте, апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного розгляду прокурором не надано жодних доказів того, що з часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 здійснювала будь-який вплив на свідків.

Також апеляційний суд враховує обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а саме, вчинення 11 епізодів заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про актуальність наявності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, запобігти вказаному ризику можливо шляхом відсторонення ОСОБА_8 від посади.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судима, а прокурором не було надано доказів про те, що на теперішній час ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності у іншому провадженні.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, остання належним чином виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки та не намагалася переховуватись від органу досудового розслідування.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, офіційного працевлаштування, міцних соціальних зв`язків, а також самостійного утриманні двох малолітніх дітей та хворої матері, апеляційний суд вважає, що ризики, на існуванні яких наполягав прокурор під час апеляційного розгляду, є мінімальними.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Між тим, згідно абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Однак, у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати у чому полягає виключність випадку необхідності застосування до ОСОБА_8 розміру застави, який перевищує розмір встановлений щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

При цьому, долучені під час апеляційного розгляду прокурором - протокол огляду предметів та протокол допиту свідка ОСОБА_19 не свідчать про наявність обставин для визначення підозрюваній ОСОБА_8 розміру застави, який перевищує розмір, встановлений п.2) ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 на теперішній час хоч не відсторонена від посади, проте, при цьому будь-яких інших джерел доходів вона не має, та з урахуванням наявності на її утриманні двох малолітніх дітей та хворої матері, розмір застави, який просить визначити прокурор - 505 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 146 350 гривень, є завідомо непомірним для підозрюваної.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваної, яка має міцні соціальних зв`язки, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 95 160 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_8 та зможе запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді застави в розмірі сорок прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 95 160 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4