03 листопада 2021 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою підтримала та просила його задовольнити з викладених у його тексті підстав.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання, просили відмовити у його задоволенні, оскільки воно є необґрунтованим, та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що визначений ухвалою суду від 06.09.2021 строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 04.11.2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а згодом і неодноразового продовження строку тримання під вартою, були наявність обґрунтованої підозри, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.
Заслухавши доводи прокурора, та заперечення сторони захисту, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, істотно змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Так, в даний час допитані потерпілі та всі свідки, досліджені всі письмові докази. Окрім цього, прокурором ставиться питання про зміну обвинувачення щодо ОСОБА_4 в частині пред`явленого йому обвинувачення за особливо тяжкий злочин.
Окрім цього, суд враховує що з часу обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу минув значний термін (понад три роки).
Суд також звертає увагу, що прокурором не спростовано доводи обвинуваченого про наявність міцних соціальних зв`язків за місцем його постійного проживання в м.Київ.
Матеріали клопотання не містять жодних даних про те, що обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Тяжкість покарання сама по собі не є безумовною підставою для постійного продовження запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні.
Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст. 176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених обов`язків, а тому відмовляє у задоволенні клопотання прокурора та обирає щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
На підставі викладеного, керуючись ст.176-178, 181, 193-194, 196-197, 202 КПК України, суд-
Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, до 03 січня 2022 року включно та заборонити залишати місце проживання АДРЕСА_1 - цілодобово.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-з`являтись на виклик до суду у попередньо визначений час;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-не залишати місце свого фактичного проживання АДРЕСА_1 - цілодобово;
-здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби у м.Київ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон (за наявності).
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 передати для виконання органу Національної поліції за місцем його фактичного проживання, в Оболонське РУП ГУНП в м.Київ.
Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому.
Ухвала оскарженню не підлягає та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського
міського суду Волинської області ОСОБА_6