Справа № 754/9459/21
У Х В А Л А
Іменем України

27 серпня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001008 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.187ч.2 КК України, кожного,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжений ухвалою Деснянського районного суду м. Києва закінчується 28.08.2021 року, а тому заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою. Крім цього вказав, що на даний час продовжують існувати ризики, які дають йому достатні підстави вважати, що обвинувачені спробують переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються, незаконно впливатимуть на потерпілого та свідків, перешкоджатимуть кримінальному провадженню, а саме ухилятимуться від забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Захисники просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор в своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, за наявністю яких обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою. Просили з врахуванням даних про особу обвинувачених змінити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачені в судовому засіданні підтримали доводи своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спливає 28.08.2021 року.

Прокурор зазначає, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, незаконно впливатимуть на свідків чи потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також перешкоджатиме кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.
Розглядаючи питання наявності ризиків на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу та позицію захисту, суд приходить до наступного
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.
Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризиків, заявлених прокурором, можуть бути: незаконний вплив на свідка, підтверджений документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю, тощо.
Прокурор, розкриваючи ризик переховування, посилається, як на тяжкість можливого покарання, що передбачає позбавлення волі від 7 до 10 років, з конфіскацією майна, так і на докази які долучені до кримінального провадження.
Існування цього ризику, на переконання суду, пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За таких обставин, у разі визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними в інкримінованому їм злочині, останні повинні будуть нести виключно реальне покарання у виді позбавлення волі.
Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Ризик переховування від правосуддя, суд також оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , (сімейного стану, роботи, місця проживання, засобів до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним, вважаючи на особистість обвинувачених та тяжкість ймовірного покарання за ч.2ст.187 КК України, санкція статті якої передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.
Суд бере до уваги й інформацію, яку наводить сторона захисту, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, вказані обставини не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.
Суд повинен врахувати наведену поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду і вважає, що цей ризик продовжує залишатися актуальним.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати.
Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на свідків чи потерпілих.
Прокурор зазначає, що встановлені у кримінальному провадженні свідки не допитані судом та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у випадку не продовження запобіжного заходу та покладених процесуальних обов`язків, матиме можливість здійснювати тиск вже на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань.
За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків та потерпілого не можна повністю виключити й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілого та дослідження їх судом.
При вирішенні питання про можливе продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватрою, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.
Суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків на які посилається сторона обвинувачення і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків дозволяє суду прийти до висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого.
Застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановленого ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, а також впливу на свідків та потерпілого у провадженні.
Суд враховує подані захистом матеріали та зазначені характеризуючі відомості, зокрема, щодо визначеного місця проживання, наявність сім`ї, належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, визначених КПК України.
Однак суд вважає, що зазначені характеризуючі відомості не усувають встановлених ризиків та не є достатнім стримуючим фактором для запобігання його реалізації.
Таким чином, зважаючи на доволі високий ризик переховування обвинувачених від органу досудового розслідування та суду, ймовірність впливу на свідків та потерпілого, дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідною для запобігання їх реалізації у майбутньому.
Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.177,178,18 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 25 жовтня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення.

Суддя: