ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3151/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3112/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Катування
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Казахстан, Джезказганської області, Агадирського району, с. Агадир, громадянину України, який офіційно не працює, з середньою освітою, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 17.11.1997 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 144, ч. 2 ст. 118, ст. 19, ст. 191, ст. 42 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 09.03.2000 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 183-3, ст. 43 КК України до покарання у виді 6 років 11 місяців 6 днів позбавлення волі; 3) 25.06.2001 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 183-3, ст. 43 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 27.10.2011 року Дергачівським районним судом Харківської області ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 листопада 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п.п1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.
До того ж суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 має неповнолітню доньку, але офіційно не одружений та не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, востаннє 27.10.2011 р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою змінити обраний запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Посилається на те, що в порушення вимог КПК України клопотання прокурора не було вручено стороні захисту до початку судового засідання. Ризики, заявлені прокурором, ним не доведені та не підтверджені в суді.

Поза увагою суду залишилося, що ОСОБА_8 сім`янин, має цивільну дружину та неповнолітню доньку, неофіційно працює, має місце реєстрації і фактично проживає з сім`єю в смт. Солоницівка Харківської області. Наведені обставини підтверджують наявність у нього міцних соціальних зв`язків. У разі зміни запобіжного заходу обвинувачений буде працювати, про що суду наданий гарантійний лист ТОВ «Мєзенцев» про працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 не здійснював тиску та впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_9 не ухилявся та не перешкоджав під час досудового слідства.

До того ж, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що не має до обвинуваченого претензій матеріального або морального характеру, також повідомив, що ОСОБА_8 не проникав у його домоволодіння та не застосовував фізичного насильства.

Також на момент обрання запобіжного заходу обвинувачений знаходився на стаціонарному лікуванні, в зв`язку з чим потребує проведення лікувальних процедур саме в умовах стаціонару, постійного спостереження та корегування лікування.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, також вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, останній з яких є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років.

При цьому, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, звільнившись з установи виконання покарань повторно вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти злочини, що об`єктивно підтверджує наявність ризику продовження ОСОБА_8 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 інкримінується, поміж іншого, вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за попередньою змовою групою осіб, а саме катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Між тим, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 не одружений, не працює, тобто не має постійного джерела доходу, що додатково підтверджує наявність ризику вчинення нового злочину.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо пропуску прокурором встановленого законом строку на подання клопотання про продовження строків тримання під вартою колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.20.5 розділу ХІ Перехідних положень КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В той же час, кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 не ухилявся від органів досудового розслідування, не перешкоджав здійсненню досудового слідства, не здійснював впливу на потерпілого та свідків, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховані всі обставини в їх сукупності.
Щодо посилань сторони захисту на відсутність претензій з боку потерпілого, то це може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною, проте також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Посилання сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого, невірної кваліфікації дій обвинуваченого колегією суддів не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки. Зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 сім`янин, має цивільну дружину та неповнолітню доньку, неофіційно працює, має місце реєстрації і проживання, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я є необґрунтованими.

Оскільки, як в судовому засіданні у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -
Судді -