ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3747/20 Номер провадження 11-кп/814/524/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0002883, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 12.01.2021 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, тренера-викладача дитячої спортивної школи № 4 м. Полтави, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей, не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_10 засуджено за ч.2 ст.125 КК України до штрафу сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю, моральної частково - та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої 6245,97 грн матеріальної, 10000 грн моральної шкоди та 10000 грн витрат, понесених нею на правову допомогу.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 02.09.2018, близько 22 год. 30 хв., між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_10 , які знаходились в «Сонячному парку», що на перехресті вулиць Соборності та Конституції в м. Полтаві, стався черговий словесний конфлікт, під час якого у останнього виник умисел на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Реалізовуючи задумане, ОСОБА_10 близько 22 год. 35 хв. догнав потерпілу, яка зразу ж після початку конфлікту, уникаючи образ та погроз, направилася з парку, і діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин наніс їй один удар долонею руки у ліву скроню, від якого остання втратила рівновагу та впала на праву руку, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя, які кваліфікуються у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, ухваливши новий яким ОСОБА_10 засудити за ч.2 ст.125 КК України на 240 годин громадських робіт.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 .
В подальшому захисник ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , і звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Разом із даною заявою, захисник ОСОБА_7 надала завірену нею копію заяви обвинуваченого ОСОБА_10 , із змісту якої вбачається, що він не заперечує проти закриття провадження щодо нього на підставі ст.49 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала подану заяву, прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви захисника, потерпілу та її захисника, які заперечували проти задоволення заяви перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України за закінченням строків давності. Наслідки закриття кримінального провадження за цих підстав йому зрозумілі.

Відповідно до ст. 49 КК України строк давності - це певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Так, ЄСПЛ наголошує, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України», рішення від 20.09.2011 року у справі «ТОВ «Нафтова компанія ЮКОС» проти Росії», рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст. 284-288 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК України).

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з абз. 1, 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення відбулося 02.09.2018. Судом першої інстанції дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, що учасниками не оспорюється.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботами на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років..

У відповідності до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відносяться до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Як вбачається з абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_10 правопорушення 02.09.2018 минуло понад 3 роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, є особою раніше не судимою, а тому він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

У наданій через захисника ОСОБА_7 заяві обвинувачений зазначив, що підтримує клопотання свого записника, та проводити апеляційний розгляд без його участі.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення заяви ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , скасування вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 12.01.2021 щодо нього, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 2 ст. 125 КК України.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 12.01.2021 відносно ОСОБА_10 скасувати та звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за ч.2 ст.125 КК України щодо ОСОБА_10 закрити.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4