ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/683/21 Номер провадження 11-кп/814/313/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002117 від 21.11.2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вказано рахувати з 20 жовтня 2021 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 16259 грн 74 коп, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 50000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 2615 грн. 20 коп.

За вироком суду, 20 листопада 2020 року, приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Пушкіна в м.Полтаві, в напрямку вулиці Європейської, біля будинку №31/25 порушив п.18.1 ПДР, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вулиці Пушкіна по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво відносно керованого ним автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого скалкового перелому проксимального метадіафізу лівої плечової кістки з заходженням відламків та зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини та правильність кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного судом покарання та призначити йому покарання за ч.1 ст. 286 КК України без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки єдиним засобом існування для нього є робота водія.

На апеляційну скаргу обвинуваченого від представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 надійшли відповідні заперечення, в яких останній вказує про законність та обґрунтованість вироку суду та просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вказував на законність та обґрунтованість вироку суду, позицію представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 про безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши обґрунтування апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по даному кримінальному провадженню та всебічно, повно та об`єктивно досліджених доказах, які детально наведені у вироку суду.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість покарання в частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки єдиним засобом існування для нього є робота водія, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченого про можливість виправлення без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до нетяжкого необережного злочину, його наслідки, дані про його особу, що він позитивно характеризується, наявність на його утриманні малолітньої дитини, відповідно до ст.89 КК України не судимий, завдану шкоду потерпілій не відшкодував, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, невролога не перебуває, відсутність пом`якшуючих обставин, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд врахував думку потерпілої щодо виду та міри покарання, яка наполягала на призначенні суворої міри покарання.

Врахувавши ці конкретні обставини та дані про особу винного, які ніким не оспорюються, суд обґрунтовано дійшов висновку про достатність застосування до обвинуваченого покарання у виді арешту, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, який є мінімальним.

При цьому з урахуванням характеру допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та наслідків, що настали, які виразилися в заподіянні потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд обґрунтовано застосував до нього додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Підстав для пом`якшення покарання і зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Ті обставини, на які посилається ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, є підставою для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зокрема, що ОСОБА_7 працює водієм таксистом та на його утриманні перебуває малолітня дитина , не може бути підставою для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки. Менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням права керувати транспортними засобами, не буде сприяти меті покарання - виправленню засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ним таких правил безпеки руху та наслідки, що настали, непослідовне ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність жодних дій обвинуваченого спрямованих на відшкодування потерпілій спричиненої шкоди свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи обвинуваченого, апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4