Справа № 487/6681/20
Провадження № 1-кп/487/432/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

23.07.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 02.02.2017 звільненого умовно-достроково із невідбутим строком 7 місяців 6 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3
інший учасник кримінального провадження потерпий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним:

23.04.2017, приблизно о 00 годин 30 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи корисливий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, знаходячись у вказаний час, у вказаному місці, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, побачив в спальній кімнаті мобільний телефон марки «Huawei Y6 Pro», вартістю 2999 грн., який належить ОСОБА_5 . В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку власника квартири та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі спальної кімнати мобільний телефон марки «Huawei Y6 Pro». У подальшому, утримуючи вищевказане майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний шкоду на суму 2999 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та зазначив проте, що ними вони не оспорюються, при цьому вважав за недоцільне дослідження доказів щодо цих обставин. Аналогічну думку висловив прокурор.
У відповідності до ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку визнати недоцільним дослідження доказів по справі стосовно фактичних обставин справи і обмежитись допитом обвинуваченого, оскільки останній не заперечує проти цього та прокурор дав на це згоду, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та щодо вартості викраденого майна, роз`яснивши при цьому положення ч.3 ст. 349 КПК України, згідно яких сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та детальніше суду показав, що точної дати не пам`ятає, але не заперечую, що це було 23.04.2017, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_6 , який запропонував йому піти в гості до ОСОБА_7 попити чаю, на що він погодився. Вони разом прийшли до потерпілого, який орендував квартиру в районі «Ліски» біля зупинки громадського транспорту «Океан», адресу він не пам`ятає. Вони разом довго сиділи, спілкувались, після чого залишилися до ранку в квартирі потерпілого. Вони спали в однієї кімнаті, коли зранку він прокинувся, то побачив на тумбочці мобільний телефон «Huawei» потерпілого, який вирішив викрасти, оскільки йому були потрібні гроші. Він скористався тим, що потерпілий та ОСОБА_8 спали, взяв телефон, вийшов з квартири та поїхав на Центральний ринок м. Миколаєва, де мобільний телефон заклав в ломбард «Скарбниця», отримавши приблизно 2000 грн., гроші витратив на власні потреби. До теперішнього часу потерпілому він не відшкодував шкоду, оскільки не зміг його знайти.

У вчиненому ОСОБА_3 щиро розкаявся.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані без будь-якого примусу, у зв`язку з чим суд вважає їх послідовними, логічними, такими, що підтверджують правильність розуміння ним змісту встановлених обставин кримінального правопорушення, їх добровільність та істинність його позиції.

За такого, такі показання обвинуваченого, визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження встановлених судом фактичних обставин та вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнається судом доведеною.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинне бути адекватним характеру скоєних дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не виявлено.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_3 , суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий, за вчинення майнових злочинів, вчинив дане кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, на психіатричному обліку в МОПЛ №1 та наркологічному обліку в МОНД не перебуває, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, виходячи з принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуальності покарання, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, процесуальної поведінки обвинуваченого за період кримінального провадження, даних про його особу, а також враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття, а також вчинення даного кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_3 є покарання в межах санкції статті виключно в умовах ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2015 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, 70, 71 КК України засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 02.02.2017 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання - 7 місяців 6 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинив 23.04.2017, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2015, а тому остаточне покарання йому слід призначити на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання за даним вироком.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2015, остаточно призначить ОСОБА_3 покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченим.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1