Провадження № 1-кп/643/1060/21
Справа № 643/8875/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 від 26.03.2021 року, по обвинуваченню

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв, Харківської області, громадянина України, офіційно не одруженого, який має вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
захисника потерпілої - ОСОБА_6 ,
встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_3 , вчинив умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, за наступних обставин.

Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, що набрало законної сили 18.03.2021, відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 видано обмежувальний припис строком на 6 (шість місяців) відповідно до якого встановлено заходи тимчасового обмеження прав останнього, а саме: останньому заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Однак, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомлений 22.02.2021 під підпис із текстом рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, маючи умисел на невиконання застосованих судом обмежувальних приписів, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду встановлено заходи тимчасового обмеження його прав, 25.03.2021 року о 19:00 год. з метою зустрічі зі ОСОБА_7 прийшов до місця проживання останньої, за адресою АДРЕСА_3 , де вчинив сварку з нею, під час якої ображав її та виражалася в її адресу грубою нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису, встановленого рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, перебуваючи в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином ознайомлений з рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 ( обмежувальним приписом строком на 6 місяців), відповідно до якого встановлено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, маючи умисел на невиконання застосованих судом обмежувальних приписів, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду встановлено заходи тимчасового обмеження його прав, 01.05.2021о 03-57, 04-05, 14-04, 14-09, 18-04,18-05,18-06, 18-08,18-12,18-17,18-18, 18-23, 18-24,18-25, 18-26, 18-27,18-28,18-31,18-35,18-38,18-40,18-43,18-46,18-48, 18-50,18-51,18-52,18-54,18-57,19-00,19-01,19-04,19-06,19-42,19-52,21-20 год, та 02.05.2021 року, 0 07-18,07-19,07-21,07-22,07-25,07-26,07-29,10-57,11-59,14-11,15-12,19-20,19-22, 19-23,19-24,19-26,19-32,19-33 год. ОСОБА_3 на мобільний телефон потерпілої через мобільний додаток «Viber» надіслав повідомлення з особистими образами в адресу ОСОБА_7 . Таким чином ОСОБА_3 порушив заходи обмежувального припису, встановленого рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, а саме: заборону вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 , передбачена статтею 390-1 КК України.
Позиція сторін кримінального провадження
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального проступку не визнав, пояснив, що рішення суду про видачу обмежувального припису не отримував, пояснення від 22.02.2021 року про ознайомлення з рішенням Московського районного суду не пам`ятає чи він підписував. Не пам`ятає ані подій які відбувалися 25.03.2021 року ані факту направлення SMS повідомлень образливого характеру. Повідомив, що 01.05.2021 та 02.05.2021 року перебував на відпочинку з друзями, телефон був у вільному доступі сторонніх осіб. В повідомленнях через додаток «Viber» не заперечував, що вів переписку з колишньою дружиною щодо сина ОСОБА_8 . Він користується такими номерами : НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 . Щодо відеозапису від 25.03.2021 року, зазначив, що може то він, а може не він.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений її колишній чоловік, на якого не одноразово були складені адміністративні протоколи щодо вчинення домашнього насильства, що стало підставою переїзду її з дитиною на орендовану квартиру за адресою : АДРЕСА_3 . Після виданого обмежувальний припису строком на 6 (шість місяців) відповідно до якого встановлено заходи тимчасового обмеження прав останнього, а саме: останньому заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби в`язку особисто. Однак ОСОБА_3 будучи належним чином ознайомлений 22.02.2021 під підпис із текстом рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, не виконує припис, прийшов 25.03.2021 року до місця проживання потерпілої, за адресою АДРЕСА_3 , зі своїм другом, де кричав під вікнами на адресу потерпілої особисті образи, виражався грубою нецензурною лайкою, піднявшись до квартири почав дзвонити у двері. Після чого потерпіла виклика поліції, оскільки була налякана та хвилювалась за своє життя. Крім того, ОСОБА_3 неодноразово надсилав повідомлення через мобільний додаток «Viber» з особистими образами в адресу потерпілої.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Факт вчинення обвинуваченим кримінального (проступку), передбаченого ст. 390-1 КК України, підтверджується такими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні:
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що працює на посаді старшого дільничого офіцера поліції СДОП ВП ХРУП № 2 ГУНП в Харківськвй області, неоднарозово ОСОБА_7 зверталася з заявою про вчинення домашнього насилля у її відношенні з боку ОСОБА_3 та були скаледні протоколи про адміністративне правопорушення, про притягення останього за вчинення правопорушень передбачених ст. 173-2 КУпАП. Далі йому на виконання надійшло Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , зміст якого було ОСОБА_3 роз`яснено особисто свідком під підпис та попереджено про кримінальну відповідальність за порушення припису передбачену ст. 390-1 КК України, в присутності ОСОБА_10 . Після ознайомлення, ОСОБА_3 порушив обмежувальний припис та було внесено відомості до ЄРДР вдруге, оскільки перший раз коли ОСОБА_3 , порушив обмежувальний припис, він не був ознайомлений з текстом Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року під підпис, перше провадження було закрито.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що працює на посаді дільничого офіцера поліції СДОП ВП ХРУП № 2 ГУНП в Харківськвй області в одному кабінеті разом з ОСОБА_9 Повідомила, що на розгляді у ОСОБА_9 знаходилася справа стосовно ОСОБА_3 . У її присутності ОСОБА_9 роз`яснював обмежувальний припис ОСОБА_3 , який повідомив, що йому все зрозуміло та поставив свій підпис. Щодо дати вручення та роз`яснення обмежувального припису, пояснила що не пам`ятає, однак на уточнююче запитання прокурора повідомила, що 22.02.2021 року відповідає даті вручення обмежувального припису ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що вони зі ОСОБА_3 живуть у сусідніх будинках та іноді випивають разом. Точної дати не пам`ятає, але зазначив, що навесні вони зустрілися, випили пиво. Підійшли до будинку колишньої дружини, ОСОБА_3 , де останній кричав під вікнами, кликав дружину ОСОБА_12 , що саме він кричав не пам`ятає, оскільки не бажає вмішуватися у побутовий конфлікт їхньої родини. З першого поверху вийшли сусіди та зробили зауваження, потім під`їхала поліція, і свідок пішов додому. Зазначив, що на відеозаписі конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 зафіксовані вони зі ОСОБА_3 .
Щодо допиту свідків обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , прокурор в судовому засіданні відмовився про подальший виклик і допит вказаних свідків.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року, що набрало законної сили 18.03.2021, відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 видано обмежувальний припис строком на 6 (шість місяців) відповідно до якого встановлено заходи тимчасового обмеження прав останнього, а саме: останньому заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби в`язку особисто.

Письмовими поясненнями ОСОБА_3 , від 22.02.2021 року, відповідно до якого останній ознайомлений з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року, про видачу обмежувального припису. Також йому роз`яснено та зрозумілі терміни обмеження, які зазначені в рішенні суду. Про кримінальну відповідальність попереджений.
Витягом з ЄРДР № 0000382 від 26.03.2021 року, відповідно до яких 25.03.2021 року до ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_3 порушує рішення Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 року щодо обмежувального припису, 17.05.2021 року до витягу з єдиного реєстру досудових розлідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вичнення кримінального правопорушення, відповідно до якого 01.05.2021 року та 02.05.2021 року на мобільний телефон потерпілої через мобільний додаток «Viber» надійшли повідомлення з особистими образами від ОСОБА_3 , чим останній порушив заходи обмежувального припису, встановленого рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року.

Заявою потерпілої від 25.03.2021 року, відповідно до якої, остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 25.03.2021 року прийшов під вікна будинку, де вона проживає, за адресою : АДРЕСА_3 , ображав її нецензурною лайкою.

Заявою потерпілої від 30.03.2021 року, відповідно до якої остання просить долучити до матеріалів кримінального провадження 2 CD-R диски з відеозаписом конфлікту зі ОСОБА_3 .

Заявою потерпілої від 07.05.2021 року , відповідно до якої остання надає дозвіл на огляд особистої інформації, що міститься у неї в телефоні.

Протоколом огляду речей від 17.05.2021 року, за участю потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до якого предметом огляду є мобільний телефон ТМ Apple iPhone 12Pro Max, в програмному забезпеченні якого встановлено мобільний додаток соціальної мережі «Viber» при вході до якої мається переписка ОСОБА_3 з потерпілою, ОСОБА_7 російською мовою з профілем користувача соціальної мережі «Viber» за номером телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , колишньому чоловіку потерпілої , в якій міститься образи та погрози в адресу ОСОБА_7 .

Протоколом огляду речей від 30.03.2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого предметом огляду є диск , при перегляді інформації було встановлено, що ОСОБА_3 разом з незнайомим чоловіком знаходиться на ділянці місцевості розташований біля 1 під`їзду, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 ОСОБА_3 одягнутий в чорну куртку, чорну шапку, сині джинси, кросівки. Другий чоловік на відео одягнутий в чорну куртку з капюшоном, чорну шапку, чорні джинси, кросівки. На відео ОСОБА_3 висловлюється нецензурною лайкою по відношенню до своєї колишньої дружини, а чоловік поруч з пляшкою в руках.
Судом було оглянуто речовий доказ - відеозапис від 25.03.2021 року, на якому зображено на ділянці місцевості розташований біля 1 під`їзду, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_4 два чоловіка, один одягнутий в чорну куртку, чорну шапку, сині джинси, кросівки. Другий чоловік на відео одягнутий в чорну куртку з капюшоном, чорну шапку, чорні джинси, кросівки з пляшкою.
Суд приходить висновку, що він містить доказ існування обставин вчинення обвинуваченим кримінального проступку.
Оскільки на речовому доказі CD-R диску, при дослідженні був відсутній звук, за клопотанням представника потерпілої та прокурора в судовому засіданні було досліджено оригінал відеозапису з телефону потерпілої та долучено диск з відповідним відеозаписом до матеріалів справи .
Щодо твердження захисника про недопустимість відеозапису, суд зазначає наступне, оскільки згаданий оригінал відеозапис був наданий суду потерпілою, яка є самостійним суб`єктом кримінального процесуального доказування з власною правовою позицією, допустимість вказаного доказу під сумнів не ставиться.
Також суд не бере до уваги тверження захисника, що до недопустимості протоколу огляду предметів з впізнанням ОСОБА_11 , тому що ОСОБА_3 в квартиріі ОСОБА_7 не перебував, не спілкувався, конфліікт з потерпілою не підтвержується, жодних пунктів припису не порушував, фактично ходив по району, де мешкає, та голосно виражався нецензурною лайкою, навіть не називаючи імені, так як дане тверження ні чим не обгрунтоване, а допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , навпаки в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_3 приходив до дому ОСОБА_7 , де він кричав під вікнами, кликав дружину ОСОБА_12 та підтвердив той факт, що на відеозаписі конфлікту за адресою; АДРЕСА_3 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зафіксовані вони зі ОСОБА_3 , а факт перебування, або неперебування ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_7 судом не встановлювався.
Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих стороною обвинувачення доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Сторона захисту звертаючись до суду з клопотанням про визнання доказів недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Крім того, сторона захисту не обґрунтувала, чому вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказів недопустимим. Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил ст. 87 КПК, за відсутності такого обґрунтування посилання у цьому випадку на ст. 87 КПК для визнання доказу недопустимим є непереконливим.

Щодо зауважень захисника про відсутність заяви потерпілої ОСОБА_7 про внесення відомостей до ЄРДР за фактом надсилання ОСОБА_3 на мобільний телефон через мобільний додаток " Viber" повідомлень з особистими образами в адресу ОСОБА_7 суд зазначає, що в даному випадку відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розлідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено на підставі заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вичнення кримінального правопорушення від 17.05.2021 року о 16:56:09

Щодо порушення органом досудовго розслідування вимог КПК України щодо не встановлення часу, місця вчинення кримінального проступку, суд зазначає наступне.
В судовому засіданні було встановлено час направлення SMS повідомлень, що зафіксовано на скрін-шотах. Обвинувачений та потерпіла є мешканцями Московського району, обмежувальний припис було видано Московським районним судом, проступок було вчинено в електронний спосіб, а саме шляхом направлення SMS повідомлень через додаток «Viber», суд вважає, що органом досудового розслідування достатньо повно встановлено вчинення кримінального проступку, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, що в контексті ст. 368 КПК України є достатнім для ухвалення вироку.
Щодо заперечення ОСОБА_3 щодо ознайомлення з матеріалами справи відповідно до вимог ст.ст. 290,301 КПК України, а останній підписував все, тому що його просили підписати, суд визнає їх безпідставними та такими що направленні на зловживання своїми процесуальними правами, оскільки прокурором було надано розписку підозрюваного ОСОБА_3 від 18.05.2021 року, відповідно до якої останній отримав копії матеріалів дізнання кримінального провадження № 0000382 від 26.03.2021.

Щодо зауважень захисника про незобов`язання судом прокурора виконати вимоги ч. 5 ст. 301 КК України щодо не забезпечення надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, суд зазначає наступне.

Так, 18.05.2021 під час виконання вимог ст. 290 КПК ОСОБА_3 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, про що він написав розписку та власноруч зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомився в повному обсязі.
Після направлення матеріалів кримінального провадження до суду ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні 31.05.2021 року заявив клопотання про залучення захисника.
Таким чином, як убачається з матеріалів провадження, до завершення досудового розслідування адвокат ОСОБА_5 не брав участі в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 як захисник підозрюваного. В підготовчому судовому засіданні 07.06.2021 за клопотанням захисника було задоволено клопотання захисника про відкладення розгляду справи, для ознайомлення останнього з матеріалами кримінального провадження. Про що захисник на клопотанні зазначив про ознайомлення з матеріалами в повному обсязі. Крім того прокурор повідомив, що захиснику були надані матеріали, які він сфотографував в повному обсязі.
Тому твердження захисника про те, що сторона захисту не була ознайомлена з матеріалами досудового розслідування є безпідставними.
Так, відповідно до положень ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (ч. 1). Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ч. 2).
Таким чином, законодавець установив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися з доказами кожної з них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду(п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду № 13-37кс18 від 16 січня 2019 року).
Водночас, як зазначила Велика Палата Верховного Судув постанові № 13-43кс19 від 16 жовтня 2019 року, принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст. 290 КПК. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.
Згідно з положеннями п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК стороною захисту в кримінальному провадженні є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Останні - за умови залучення їх до провадження відповідно до вимог статей 44, 48 КПК. Зі змісту ст. 42 КПК убачається, що основним суб`єктом сторони захисту в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є підозрюваний.
Відповідно до положень засади диспозитивності, які закріплені в частинах 1 і 3 ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, які винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Під диспозитивністю у доктрині кримінального процесуального права розуміють міру процесуальної свободи сторін кримінального провадження, яка полягає в наданні та забезпеченні можливості вільно в межах, установлених кримінальним процесуальним законом, використовувати свої права (як матеріального, так і процесуального характеру) та обирати способи їх здійснення і таким чином активно впливати на хід і результати кримінального провадження.
Основним положенням, яке визначає змістовне наповнення засади диспозитивності, є свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 26 КПК).
Ураховуючи вказані вище положення кримінального процесуального закону, суд, розглядаючи доводи захисника, оцінючи, чи сталося істотне обмеження можливостей сторони захисту ознайомитися з доказами сторони обвинувачення і підготувати правову позицію, що буде нею обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду, приходить наступного висновку. Так, ОСОБА_3 у статусі підозрюваного 18 травня 2021 року ознайомився з доказами сторони обвинувачення у порядку ст. 290 КПК. Адвокат ОСОБА_5 був залучений обвинуваченим до провадження як захисник 07.06.2021 року на стадії підготовчого судового провадження. Адвокат ОСОБА_5 не залучався підозрюваним для участі у процесуальних діях на стадії досудового розслідування і не здійснював захисту обвинуваченого. Підчас призначення справи до судового розгляду не повідомляв суд про утруднення з ознайомлення з матеріалами, заперечень щодо призначення справи до судового розгляду не заявляв, при встановленні порядку дослідження доказів та при безпосередньому дослідженні доказів, сторона захисту виявляла достатню обізнаність зі змістом письмових доказів, клоптань про об`єктивну неможливості ознайомиттися з матеріалами кримінального провадження , від захисника не надходило, а отже вказана вимога є безпідставною.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними і приходить висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчить про винність обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.
Враховуючи показання свідків, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в своїх показах в судовому засіданні підтвердили факт ознайомлення обвинуваченого з обмежувальним приписом 22.02.2021 року, що також узгоджується з дослідженими письмовими доказами по справі, а саме поясненнями ОСОБА_3 , від 22.02.2021 року, відповідно до яких останній ознайомлений з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року, про видачу обмежувального припису. Також йому роз`яснено та зрозумілі терміни обмеження, які зазначені в рішенні суду. Про кримінальну відповідальність попереджений.
Крім того, свідок ОСОБА_11 , підтвердив як факт перебування обвинуваченого біля будинку потерпілої так і факт побутової сварки, яка також була зафіксована потерпілою, та вказаний відеозапис досліджено в судовому засіданні.
З огляду на зазначене, суд вважає, що сукупністю наведених доказів стверджується умисне невиконання обвинуваченим ОСОБА_3 обмежувального припису, виданого йому згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021, що набрало законної сили 18.03.2021.

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілої та свідків, дослідженими судом письмовими доказами, які у своїй сукупності викривають обвинуваченого у вчиненні проступку, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1КК України мають характер логічних, змістовних, послідовних та об`єктивних.
Наведені докази винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення є взаємопов`язаними, такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Натомість, доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність обвинуваченого до вчинення проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України судом не беруться до уваги, оскільки, будь-якими іншими доказами, крім показань обвинуваченого, ці доводи не підтверджені.
Навпаки, зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що до будинку потерпілої він не приходив, не висловлювався образливою лайкою та не вів листування, не контактував з потерпілою, повністю спростовуються наведеною сукупністю доказів винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та кваліфікує його дії за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до ч.2 ст.26 цього ж Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
З огляду на наведене, із врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що у даному випадку обмеження права кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом заборони перебувати в місці проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборони вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 , або контактувати з нею через інші засоби в`язку строком на 6 місяці є виправданим та пропорційним легітимній меті втручання у права
ОСОБА_3 , тому невиконання цього обмеження з боку обвинуваченого, який, будучи належним чином ознайомленим із наявністю такого обмеження, його неодноразово не виконував, є саме умисними діями зі сторони обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбаченої статтею 66 Кримінального кодексу України судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває; у лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення проступку, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП (Постанова від 02.10.2020 ; 29.03.2021 року). Витягу з ЄРДР № 0001441 від 08.08.2021 року, про порушення ОСОБА_3 обмежувального припису застосованого до нього рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року, суд не бере до уваги, так як по даній справі рішення на даний час не прийнято.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд приходить висновку, про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків визначених ч.1 ст.76 КК України, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Мотиви ухвалення інших рішень
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Процесуальні витрати, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід під час проведення досудового розслідування ОСОБА_3 не обирався і суд приходить до переконання, що не має необхідності його обирати і до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
ухвалив:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.
Речові докази: CD-R диски зберігати в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1