Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

24 січня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/1542/21

провадження № 1-кп/152/18/22

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань матеріали кримінального провадження №0000180 від 05.12.2021 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною освітою, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

інші учасники:

представник органу пробації ОСОБА_5 ,
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 04 грудня 2021 року приблизно о 23 годині будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_1 , побачив автомобіль марки «RENAULT» моделі «ESPACE», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 і у нього виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 підійшов до вказаного автомобіля і виявив, що він відчинений, після чого сів за кермо автомобіля та запустив двигун ключами, що знаходилися у замку запалювання та розпочавши рух по вул. Жовтнева с. Федорівка Жмеринського району Вінницької області, не впорався з керуванням і допустив зіткнення із металевою брамою та господарським приміщенням домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Після чого залишив автомобіль та зник з місця події. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 102112, 20 грн.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення, просив його суворо не карати.

Суду показав, що 04.12.2021 приблизно о 23 годині будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , побачив автомобіль марки «RENAULT» моделі «ESPACE», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 і у нього виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Він підійшов до вказаного автомобіля і смикнувши за ручку водійських дверей, виявив, що він відчинений, після чого сів за кермо автомобіля та запустив двигун ключами, що знаходилися у замку запалювання та розпочавши рух по вул. Жовтнева с. Федорівка Жмеринського району Вінницької області, не впорався з керуванням і допустив зіткнення із металевою брамою та господарським приміщенням домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Після чого залишив автомобіль та зник з місця події.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. До суду від потерпілої ОСОБА_6 поступила заява про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду (а.с.26).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілої, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої ОСОБА_6 з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подав до суду письмову заяву (а.с. 43).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 04 грудня 2021 року приблизно о 23 годині будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , побачив автомобіль марки «RENAULT» моделі «ESPACE», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 і у нього виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 підійшов до вказаного автомобіля і смикнувши за ручку водійських дверей, виявив, що він відчинений, після чого сів за кермо автомобіля та запустив двигун ключами, що знаходилися у замку запалювання та розпочавши рух по вул. Жовтнева с. Федорівка Жмеринського району Вінницької області, не впорався з керуванням і допустив зіткнення із металевою брамою та господарським приміщенням домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Після чого залишив автомобіль та зник з місця події. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 102112, 20 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у незаконному заволодінні транспортним засобом органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.1 ст. 289 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує загальні засади призначення покарання: законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій завдані кримінальним правопорушенням збитки, за місцем постійного проживання характеризується позитивно. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває (а.с.69).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Жмеринським РС № 2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 20.01.2022 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_2 , разом з батьками, не одружений, умови проживання задовільні, не працює, по місцю постійного проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 35 - 38).

За вказаних обставин суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі у розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст.289 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, визначений захід примусу є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статті 69 КК України.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 1372,96 грн.

Речові докази по даному кримінальному провадженню згідно з положеннями ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілій.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні підстави і для обрання його судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до вимог ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік шість місяців обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 коп.

Речові докази: автомобіль марки «RENAULT» моделі «ESPACE», державний номерний знак НОМЕР_1 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1