Справа № 289/909/19
Номер провадження 1-кп/289/41/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000056, внесеному 23.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернещина Диканського району Полтавської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.06.2018 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються в порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у завданні побоїв, вчиненні іншого насильства та глумлення над військовослужбовцем, вчинене групою осіб щодо кількох осіб за наступних обставин.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 48 від 27.02.2018 старшого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду пиляра відділення інженерної техніки роти забезпечення, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 13 від 17.01.2018, старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія - акумуляторника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення роти забезпечення.
У тій же військовій частині з 04.01.2019 проходив строкову військову службу солдат ОСОБА_10 та інші військовослужбовці, з якими старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не перебували у відносинах підлеглості.
Будучи військовослужбовцями строкової військової служби, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повинні дотримуватись: вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей; вимог ст.ст. 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі у питаннях служби вони звертаються один до одного на «Ви»; ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно яких військова дисципліна досягається шляхом формування високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців, формування правової культури військовослужбовців; військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, у порушення вищевказаних вимог нормативних актів, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 10.02.2019 близько 23 год. 00 хв., перебуваючи у спальному приміщенні казарми військової частини НОМЕР_1 , за юридичною адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, групою осіб, які заздалегідь домовились про спільне вчинення злочину, з мотивів явної неповаги до військовослужбовців строкової служби, з метою показати свою уявну перевагу над солдатами роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , та принизити їх особисту честь та гідність перед іншими військовослужбовцями та у їх присутності, після надання команди «відбій» о 22 год. 00 хв., тобто у нічний час, нанесли на обличчя піну для гоління військовослужбовцям ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які відпочивали.
В подальшому солдат ОСОБА_10 разом з іншими військовослужбовцями пішли до кімнати для вмивання вмити обличчя. Перебуваючи в приміщенні кімнати для вмивання, солдат ОСОБА_10 запитав старшого солдата ОСОБА_6 , який на той час перебував поряд, про причини порушення військової дисципліни. У відповідь старший солдат ОСОБА_6 , знаходячись на порозі кімнати для вмивання, висловлюючись нецензурними висловами, діючи умисно завдав солдату ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в грудну клітину, від чого останній відчув фізичний біль. В цей момент старший солдат ОСОБА_4 , який також перебував у кімнаті для вмивання, схопив обома руками за шию солдата ОСОБА_10 , почав її стискати та намагався повалити на підлогу, чим вчинили відносно ОСОБА_10 фізичний вплив, що відноситься до іншого насильства.
В подальшому, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, групою осіб, з вищевказаних мотивів та мети, поштовхами у спину завели солдата ОСОБА_10 у приміщення світлиці кімнати військової частини НОМЕР_1 , де ображали останнього нецензурними словами та за відсутності між ними та ОСОБА_10 відносин підлеглості, шляхом погрози застосування фізичного насильства, примушували останнього виконувати фізичні вправи, а саме віджиматись від підлоги та присідати.
У зв`язку з відмовою ОСОБА_10 виконувати вказані незаконні вимоги, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 нанесли почергово кулаком правої та лівої руки по 4 удари кожен по тулубу в область грудної клітини солдату ОСОБА_10 , тобто нанесли побої та продовжували виражатись в його адресу нецензурними словами та наказували виконувати фізичні вправи, а саме віджимання та присідання, що він і в подальшому відмовлявся виконувати.
В подальшому, того ж дня, близько 23 год. 30 хв., старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за відсутності між ними та солдатами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відносин підлеглості наказали шикуватись в шеренгу та перед останніми публічно звинуватили солдата ОСОБА_10 у невиконані їх так званого «наказу», щодо здійснення ОСОБА_10 фізичних вправ з віджимання від підлоги та присідання, а тому в якості покарання наказали присутнім виконувати фізичні вправи, що виражались у віджиманні та присіданні, що останні виконували протягом 20 хвилин. При цьому, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продовжували ображати нецензурними висловами і принижувати перед особовим складом ОСОБА_10 . Продовжуючи свої злочинні дії, старший солдат ОСОБА_4 повторно схопив обома руками солдата ОСОБА_10 за шию, стиснув її та намагався повалити його на підлогу, а старший солдат ОСОБА_6 завдав кулаком правої руки один удар в ліву область обличчя ОСОБА_10 , чим вчинили відносно ОСОБА_10 фізичний вплив, що відноситься до іншого насильства.
Продовжуючи свої злочинні дії, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, групою осіб, з вище вказаних мотивів та мети, принесли до світлиці казарми військової частини НОМЕР_1 протигази та наказали військовослужбовцям ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , надіти їх та змусили цих військовослужбовців виконувати фізичні вправи в протигазах, а саме віджиматися від підлоги та присідати, що вони і робили протягом 20 хвилин, чим спричинили останнім фізичний біль та моральні страждання.
Подавивши волю до опору солдата ОСОБА_10 , старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , із погрозою застосування відносно ОСОБА_10 фізичного насильства, змусили одягнути останнього загальновійськовий захисний комплект та протигаз і за допомогою зубної щітки, які надав старший солдат ОСОБА_6 , прибирати туалет в казармі, що останній, побоюючись насильства над собою, вимушений був зробити.
Після прибирання солдатом ОСОБА_10 туалету, старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 наказали йому зайти до світлиці казарми військової частини НОМЕР_1 та пройтись в загальновійськовому захисному комплекті та протигазі декілька разів перед особовим складом роти, який був ними, за відсутності між ними відносин підлеглості, вишикуваний у приміщенні світлиці та наказали військовослужбовцям аплодувати та вітати в такій спосіб солдата ОСОБА_10 , нібито з днем народження, що викликало насмішки у присутніх. Цими діями старші солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 викликали почуття приниження та стресу у потерпілого ОСОБА_10 , чим вчинили глумлення над останнім.
За викладених обставин ОСОБА_6 та ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачуються в порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у завданні побоїв, вчиненні іншого насильства та глумлення над військовослужбовцем, вчинене групою осіб щодо кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України.
10.11.2021 між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_7

24.11.2021 між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно умов зазначених угод обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинувачених за ч. 3 ст. 406 КК України та добровільно, без примусу і тиску в повному обсязі беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення в обсязі обвинувального акту, щиро покаялися, зобов`язалися надати правдиві та детальні показання щодо вчинення зазначеного кримінального правопорушення та співпрацювати зі стороною обвинувачення, відповідати на всі поставлені запитання та не замовчувати факти вчиненого кримінального правопорушення, а також надавати показання під час судового розгляду.

Сторони угоди від 10.11.2021 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 , із врахуванням при цьому щирого каяття останнього, активне сприяння ним розкриттю злочину та можливістю застосування ст.ст. 53, 69 КК України узгодили, що в даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 406 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 2300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 39100,00 грн.

Сторони угоди від 24.11.2021 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , із врахуванням при цьому щирого каяття останнього, активне сприяння ним розкриттю злочину та можливістю застосування ст. 69 КК України узгодили, що в даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 406 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 1170 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 19890,00 грн.

В укладених угодах передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження письмової заяви потерпілого ОСОБА_10 від 20.08.2021, останній надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченими, щодо покарання покладається на розсуд суду, просить розглянути справу без його участі (т.3 а.с.236).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив затвердити угоду, повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_6 щодо затвердження угоди, при цьому просить суд врахувати майновий стан обвинуваченого та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, тому просить призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду, повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо затвердження угоди підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_4 , також просить суд врахувати майновий стан обвинуваченого, який нещодавно перехворів на COVID-19, потребує реабілітації,тому просить призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить укладені з обвинуваченими угоди затвердити та призначити узгоджену в угодах міру покарання, заяви захисників про розстрочку штрафу обом обвинуваченим вважає обґрунтованими та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, перевіривши відповідність угод від 10.11.2021 та 24.11.2021 вимогам кримінального процесуального закону, вислухавши доводи сторін кримінального провадження, прийшов до висновку, що угоди між прокурором та обвинуваченими про визнання винуватості укладені добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах та відповідають вимогам і правилам КПК та КК України. При цьому суд з`ясував, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого обидва визнають себе винуватими, правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 406 КК України порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у завданні побоїв, вчиненні іншого насильства та глумлення над військовослужбовцем, вчинене групою осіб щодо кількох осіб, оскільки відповідно до теорії конвенційної істини сторона обвинувачення та сторона захисту дійшли згоди про те, що мало місце вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, і вони винні у його вчиненні.

Умови укладених угод не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб.
З тексту угоди не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченими узятих на себе за угодою зобов`язань.
Суд вважає, що умови угод, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та передбаченого за їх вчинення покарання, відповідають інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого та в розумні строки найскорішого вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшення навантаження на органи прокуратури і суди. Крім того, укладення угоди про визнання винуватості стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі угоди з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе узгодженого покарання чи звільнення від його відбування тощо, що сприятиме виправленню обвинувачених та запобіганню вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення іншими особами неминучої караності протиправних діянь. Слід також зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у припиненні на майбутнє існування таких ганебних явищ як нестатутні відносини, нестатутні насильницькі дії під час проходження військової служби.
Вказане діяння згідно ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд погоджується з наявністю наведених в угодах пом`якшуючих покарання обставин та визнає відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 : щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також зазначену в угоді від 10.11.2021 обтяжуючу покарання ОСОБА_6 обставину рецидив злочинів.

Також суд бере до уваги, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшов доволі тривалий строк, протягом якого обидва обвинувачені не вчиняли інших злочинів, обвинувачений ОСОБА_6 набув міцних соціальних зв`язків, які мають допомогти йому стати на шлях виправлення, вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд погоджується із позицією прокурора і вважає доцільним застосувати до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 406 КК України штрафу в узгодженому розмірі.

Суд також вважає, що дані про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , характер злочину та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи, суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , який має на утриманні двох малолітніх дітей та обвинуваченого ОСОБА_4 , який не працює та має нестабільний дохід, суд вбачає наявність об'єктивних факторів, які можуть ускладнити виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити сплату штрафу, так як сплата обвинуваченими штрафу одним платежем становитиме для них надмірний тягар.
Підстави для вирішення питань, пов'язаних із запобіжним заходом відносно обвинувачених відсутні. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст. 468-469, 472-475 КПК України, ч. 3 ст. 406 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000056 від 23.02.2019,укладену 10.11.2021 між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 з іншого боку, в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі дві тисячі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 39100,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч сто грн. 00 коп.).
Розстрочити ОСОБА_6 сплату штрафу в розмірі 39100,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч сто грн. 00 коп.) рівними частинами на строк 10 місяців, встановивши суму виплати штрафу рівними частинами в сумі 3910,00 (три тисячі дев'ятсот десять грн. 00 коп.) щомісячно в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000056 від 23.02.2019,укладену 24.11.2021 між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі одна тисяча сто сімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 19890,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.).
Розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі 19890,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.) рівними частинами на строк 5 місяців, встановивши суму виплати штрафу рівними частинами в сумі 3978,00 (три тисячі дев'ятсот сімдесят вісім грн. 00 коп.) щомісячно в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1