Справа № 152/403/21
У Х В А Л А
про вирішення клопотання про продовження строку застосування
запобіжного заходу
09 вересня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Шаргородського районного суду об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною першою статті 309, частиною першою статті 309, частиною першою статті 185, за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною другою статті 185 КК України, -
у с т а н о в и в:
Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на неможливість закінчення судового розгляду до спливу чинного строку запобіжного заходу обвинуваченому, просить продовжити на 60 днів строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 з підстав того, що попередньо визначені ризики, пов`язані із можливістю обвинуваченого переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення дотепер не зменшились та не зникли. Ризик переховування обвинуваченого від суду прокурор вбачає з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, та з огляду на відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, як то постійне місце роботи та сім`я. Ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень прокурор обґрунтувала тим, що до взяття його під варту, крім кримінальних правопорушень у вчиненні яких він наразі обвинувачується, ОСОБА_4 також неодноразово притягувався і до адміністративної відповідальності. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, не буде ефективним задля уникнення ризиків переховування від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою, просив змінити визначений йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що буде проживати за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_1 , займатиметься господарством. Наразі його колишня дружина поїхала на заробітки в м. Київ і його малолітній син проживає з бабусею. У разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, син зміг би навідувати його, а він, у свою чергу, допомагав би сину з домашнім завданням. Пояснив, що документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, однак втратив його за невідомих обставин. Переховуватися від суду наміру не має. Свою поведінку до взяття його під варту пов`язує з отриманою раніше травмою голови (струс мозку), стресом та вживанням алкогольних напоїв. Наразі ж він усвідомив свою антигромадську поведінку, не вживає алкогольні напої, а отже вчиняти нові правопорушення не буде.
Захисник ОСОБА_5 просив змінити міру запобіжного заходу, обрану його підзахисному ОСОБА_4 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на наявність у останнього постійного місця проживання, малолітньої дитини, яку необхідно утримувати, та вказавши, що за час перебування під вартою обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся і в подальшому жодним чином не буде переховуватися від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, клопотання прокурора необхідно вирішити по суті, надавши відповідну правову оцінку доводам сторін кримінального провадження.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо наявності ризику переховування обвинуваченого, суд оцінює всі відповідні фактори, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що має постійне зареєстроване місце проживання. За цим місцем проживання до взяття під варту проживав один і це житло належить йому. Разом з тим не зміг переконливо пояснити, яким чином збирається себе утримувати на час дії цілодобового домашнього арешту, зокрема, за які кошти збирається оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, тощо. Крім цього, жодного документального підтвердження того, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить обвинуваченому, а також того, що за вказаною адресою більше немає зареєстрованих чи проживаючих осіб сторона захисту не надала. Крім цього, з пояснень обвинуваченого випливає, що в минулому він виїздив на заробітки за межі території України. Втрата ним паспорту громадянина України для виїзду за кордон жодним доказом не підтверджується. Отже, на думку суду, сторона захисту не довела, що ризик переховування обвинуваченого від суду наразі зник чи зменшився.

Прокурор як на підставу для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, послалася на ту обставину, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, тобто вів антигромадський спосіб життя в цілому. Однак такі твердження сторони обвинувачення суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини, зокрема належним чином завірених копій постанов суду, які набрали законної сили, прокурор не надала. Тому суд вважає, що посилання на попереднє притягнення до адміністративної відповідальності не може бути враховане судом при вирішенні питання щодо доцільності продовження утримання обвинуваченого під вартою. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершено. Об`єктивних відомостей, які б підтверджували не лише про можливість, а й про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стороною захисту не представлено.
Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
З огляду на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 176-178, 183 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 1 квітня 2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів.
Визначити строк дії ухвали в частині продовження строку застосування запобіжного заходу - до 7 листопада 2021 року до 08 години 30 хвилин.
Одночасно залишити обвинуваченому ОСОБА_4 раніше визначений розмір застави в межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90800 гривень, які можуть бути внесені як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6