Справа № 944/651/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/128/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки Яворівського району Львівської області та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 286 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Застосовано до ОСОБА_6 ст. 75 КК України та звільнено його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 26 листопада 2019 року близько 07 год. 38 хв., керуючи автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у напрямку м. Львова, на 16 км + 300 м автодороги сполученням «Львів - Краківець», у с. Ямельня Яворівського району Львівської області порушив вимоги чинних розділів Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 06 березня 2013 року, а саме: Розділу 1 п.п. 1.5; 2.3 «б», «д»; 12.3; 12.4; 12.9 «б»; 18.1, які виразились в тому, що він керуючи вказаним транспортним засобом, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не надав дорогу пішоходу, який перебігав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху його автомобіля, не зупинив свій транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_9 , внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд транспортного засобу на пішохода.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , пішохід ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: осколковий вдавлений перелом луски і орбітальної частини лобової кістки, тім`яних і основної кісток, розрив твердої і м`яких мозкових оболонок лобових і тім`яних часток головного мозку, крововиливи під м`якими мозковими оболонками верхніх поверхонь обох півкуль головного мозку, крововилив під твердою мозковою оболонкою в лобово-тім`яній ділянці (50 мл.), забій і руйнування речовини верхньої поверхні лобових часток, забій тім`яних часток і підкіркових вузлів обох півкуль головного мозку, крововиливи під м`якими мозковими оболонками базальної поверхні мозку і півкуль мозочка, рана лобово-тім`яної ділянки голови з крововиливом у м`які тканини; множинні переломи кісток носа, верхньої щелепи, виличних кісток, перелом тіла нижньої щелепи, повні вивихи центрального різця справа і обох різців зліва на верхній щелепі, садна в ділянці лиця; розрив між хребцевого сполучення на рівні 1-2 грудних хребців з розривом твердої мозкової оболонки, просторий крововилив у клітковину середостіння; переломи 2-5, 10-11-го ребер справа, крововиливи у грудні порожнини (600 мл); перелом правої ключиці; розриви капсули правої частки печінки, крововиливи у зв`язковий апарат печінки і нирок, навколониркову жирову капсулу, крововилив у м`яких тканинах грудей справа; осколкові переломи лобкових кісток; перелом верхньої правої плечової кістки; переломи 3-4 п`ясткових кісток правої кисті; перелом зовнішньої і серединної кісточок правої гомілки, вивих правої стопи назовні, садна в ділянці кистей і правого ліктьового суглобу; синці, садно і крововиливи у м`які тканини бічних поверхонь правого стегна і гомілки; синець і крововилив у м`які тканини серединної поверхні лівої гомілки; садно в ділянці лівого коліна. Вказані ушкодження за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом смерті.

Не погоджуючись з вироком Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на термін 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує на те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилась в грубому порушенні Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП зі спричиненням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала його смерть, а також те, що він нетривалий час виконує роботу, пов`язану із керуванням транспортними засобами, на утриманні нікого не має, а тому непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засоби є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, зазначених у вироку, кваліфікація його дій та призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому колегією суддів апеляційного суду не переглядаються.

Водночас доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурором фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані з суддівським розсудом.

Поняття суддівського розсуду, або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, що при призначені ОСОБА_6 основного покарання і звільненні від відбування призначеного покарання з випробуванням та вирішенні питання щодо непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки та характер, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, стан здоров`я, позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та просить не позбавляти його волі, висновок Яворівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про можливість виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі, те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середніми; обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Також судом першої інстанції враховано, що автомобіль є єдиним джерелом отримання ОСОБА_6 засобів до існування, оскільки він працює водієм у ТзОВ «Акцент».

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 працює водієм та потребує постійного користування транспортним засобом.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 нетривалий час працює водієм та не має нікого на утриманні, а тому відсутні підстави не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому преамбулою Основного Закону України визначено, що такий прийнятий від імені Українського народу, дбаючи, зокрема, про забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

З наведеного слідує, що кожна людина має право на гідні умови її життя. Право на працю та одержання винагороди за неї є однією з ключових засад, покликаних забезпечити гідні умови життя людини, в тому числі й тієї, яка визнана винною у вчиненні злочину.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_6 працює водієм та, як і кожна людина, має право на працю та одержання за неї винагороди, беручи до уваги те, що можливість виправлення обвинуваченого без застосування щодо нього додаткового покарання підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_6 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Переконливих доводів про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала апеляційного суду - без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4