ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1192/21 Номер провадження 11-кп/814/819/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

та представника колонії ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 26 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Даною ухвалою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
задоволено подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року, на не відбутий строк 2 роки 4 місяці 25 днів.
Мотивуючи своє рішення суддя вказав, що ОСОБА_7 відбув три чверті строку покарання, а також взяв до уваги його зразкову поведінку і відповідальне ставлення до праці в період відбування покарання, визнав за можливе ОСОБА_7 звільнити умовно-достроково від відбування основного покарання.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

На обґрунтування вимог апеляції вказує, що засуджений за значний час відбування покарання отримав усього 4 заохочення, мав 3 стягнення. Більшу частину строку покарння засуджений характеризувався нестабільною поведінкою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2020 «про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організація засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 був засуджений вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року за ч. 1 ст. 115 України до 10 років позбавлення волі .
Початок строку відбування покарання : 05 січня 2015 року. Кінець строку відбування покарання : 21 жовтня 2023 року.
3/4 строку покарання відбув 19 квітня 2021 року.
Таким чином, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину покарання, яка надає право на застосування умовно-дострокового звільнення і станом на 30.04.2021 року відбута частина строку покарання становить 7 років 06 місяців 09 днів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд першої інстанції, дослідивши дані, що характеризують особу засудженого прийшов до висновку, що останній довів своє виправлення.

Однак, з таким рішенням суду колегія суддів погодитись не може.

Згідно ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів особової справи та з характеристики засуджений ОСОБА_7 фактично відбув встановлену частину строку покарання, однак за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23), характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До ДУ «Полтавська виправна колонія (№64), прибув 08.04.2016 року. За час відбування покарання у колонії мав 4 заохочення. Водночас, за допущені порушення вимог режиму, на засудженого ОСОБА_7 3 рази накладалися стягнення.

Відбуваючи покарання в Полтавській виправній колонії (№64), з 08.04.2016 року, засуджений до оплачуваних робіт почав залучатися лише з вересня 2019 року. Більшу частину строку покарання засуджений ОСОБА_7 характеризувався не стабільною поведінкою.

Крім того, за змістом характеристики, затвердженої начальником колонії 01.11.2018 року (а.о.с. 118), ОСОБА_7 , взагалі характеризуваався негативно. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав.

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним рішення місцевого суду про можливість звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково і погоджується з позицією апеляційної скарги прокурора, що короткострокова позитивна динаміка у поведінці засудженого за період, який безпосередньо передував розгляду клопотання та отримання засудженим 4 заохочень, може свідчити, що він стає на шлях виправлення, однак не може стверджувати що він за увесь період відбування покарання повністю довів своє виправлення, а його ставлення до праці та поведінка свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Виходячи із викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду м.Полтава від 26 травня 2021 року скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 26 травня 2021 року про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу.
У задоволення подання начальника Державної Установи «Полтавська виправна колонія (№64) та голови спостережної комісії Подільської районної в м.Полтава Ради про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_10 .