1Справа № 335/2001/22 1-кс/335/948/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000103 від 25.03.2022 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лисогірка Запорізького району Запорізької області, здобув середню освіту, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номеру обслуги 3-ого дивізіону, 7-ї батареї, військове звання молодший сержант, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 406, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 від 25.03.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) молодший сержант ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

24.02.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №43 молодшого сержанта ОСОБА_6 призначено на посаду номеру обслуги 3-го дивізіону 7-ї батареї військової частини НОМЕР_1 та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Разом з ними проходив військову службу солдат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді номеру обслуги 3-го дивізіону 7-ї батареї військової частини НОМЕР_1 .

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він діючи умисно, вчинив тяжкий злочин, за наступних обставин:

24.03.2022 в період часу приблизно з 18 год. 00 хв. по 20 год. 45 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в приміщенні казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої.

Після чого, приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт.

Приблизно з цього часу, а саме з 20 год. 45 хв. 24.03.2022 у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на умисне, в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вчиненні іншого насильства відносно солдата ОСОБА_7 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин з метою продемонструвати свою уявну перевагу та спричинити смерть потерпілого.

Приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого, приблизно о 20 год. 47 хв. ОСОБА_7 також вийшов вслід за ОСОБА_6 з приміщення казарми.

24.03.2022 приблизно о 20 год. 50 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 перебуваючи поблизу казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області усвідомлюючи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на виконання наведеного злочинного наміру, спрямованого на умисне в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вчиненні дій відносно солдата ОСОБА_7 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість спричинення тяжких наслідків для ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою продемонструвати свою уявну перевагу та спричинити смерть потерпілого в умовах воєнного стану, в порушення ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту, наніс один удар в черевну порожнину ОСОБА_7 предметом ззовні схожим на ніж.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки з пораненням лівої долі печінки, наскрізним пораненням тіла шлунку і пораненням тіла підшлункової залози.

Враховуючи викладене, дії військовослужбовця ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім того, відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він діючи умисно, вчинив закінчений замах на вчинення особливо тяжкого злочину, за наступних обставин:

24.03.2022 в період часу приблизно з 18 год. 00 хв. по 20 год. 45 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в приміщенні казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, вживали алкогольні напої.

Після чого, приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт.

Приблизно з цього часу, а саме з 20 год. 45 хв. 24.03.2022 у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_7 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин.

Приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого, приблизно о 20 год. 47 хв. ОСОБА_7 також вийшов вслід за ОСОБА_6 з приміщення казарми.

24.03.2022 приблизно о 20 год. 50 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 перебуваючи поблизу казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області усвідомлюючи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на виконання наведеного злочинного наміру, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс один удар в черевну порожнину ОСОБА_7 предметом ззовні схожим на ніж, тим самим ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі останнього.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої передньої черевної стінки з пораненням лівої долі печінки, наскрізним пораненням тіла шлунку і пораненням тіла підшлункової залози.

25.03.2022 слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406 КК України, яке кваліфікується порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки; ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфікується як замах на вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях (злочинах), повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 25.03.2022 під час якого виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, показаннями свідків, протоколом затримання ОСОБА_6 відповідно до ст. 208 КПК України, протоколом відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25.03.2022, відповідно до якого ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_6 , відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом, згідно санкції ч. 1 ст. 115 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Посилаючись на те, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та на те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, слідчий просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без застосування застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, про існування яких зазначено слідчим у клопотанні. На переконання захисника, наведений у повідомлені про підозру виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , не відповідають правовій кваліфікації інкримінованих підозрюваному правопорушень. Просив слідчого суддю клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Підозрюваний також просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Суду повідомив що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши думки прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши клопотання, дослідивши долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2022 за № 0000103 за ознаками кримінальних правопорушень передбачен их ч. 3 ст. 406, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

25.03.2022 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України. У цей же день ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як визначено у ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та наданими в судовому засіданні підозрюваним поясненнями.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини слідчий суддя враховує, що тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення, може спонукати підозрюваного вживати заходів, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані, що характеризують особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан.

Аналіз вищенаведених обставин та даних про особу підозрюваного дає підстави для висновку про обґрунтованість ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів і суворість можливого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно вливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному проваджені.

При цьому слідчий суддя вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. На переконання слідчого судді застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та не усуне ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України строк дії запобіжного відносно підозрюваного слід обраховувати з дня його затримання 25.03.2022, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу до 23.05.2022 включно без визначення розміру застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3. ст. 406, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, який обраховувати з дня затримання підозрюваного 25 березня 2022 року, до 23 травня 2022 року включно.

Встановити строк дії даної ухвали до 23.05.2022 включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали виготовлено 26.03.2022.

Слідчий суддя ОСОБА_1