ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000359 від 02.05.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відмовлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України продовжено строком на 60 днів з 21.09.2021 року по 19.11.2021 року, без визначення розміру застави.

ЄУНСС №726/658/21 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_7
Провадження №11-кп/822/370/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України
Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вказана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

На думку адвоката, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою без визначення розміру застави на домашній арешт або заставу, судом не в повній мірі було взято до уваги суттєве погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 під час його тримання під вартою.

Звертає увагу, що з наданих стороною захисту медичних документів, судом було встановлено та підтверджено у ОСОБА_6 захворювання - вірусний гепатит С з наслідками ушкодження печінки та підшлункової залози.

Вважає, що ігнорування Чернівецьким слідчим ізолятором, прокурором та судом погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 та невжиття достатніх заходів для можливості останнім пройти належне медичне діагностування та лікування може кваліфікуватись як умисне порушення державою ст.ст. 3, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, розгляд клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави, було проведено формально. Прокурор в судовому засіданні формально підтримав подане клопотання, не наводячи при цьому доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) ОСОБА_6 за ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України.

Також прокурором формально наведено ризики, які, на думку прокурора, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, при цьому не наведено конкретних доказів по кожному з цих ризиків.

Позиції сторін.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застави, як незаконну та обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або заставу.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю - доповідача, яка виклала суть ухвали та вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , міркування сторони захисту, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 2 ст. 331 КПК України, передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції були дотримані повністю.

Як вбачається з ухвали суду на даний час в Садгірському районному суді перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000359 від 02.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України та інших осіб за аналогічні злочини.

Стороною обвинувачення було дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого із вчиненням інкримінованого йому діяння та обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, про що вказано у клопотанні та ухвалі суду.

Так, ухвалою Садгірського районного суду 21.09.2021 р., обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.11.2021 року включно.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З`ясовуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, а також наявність ризиків, передбачених п.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, згідно з п.4 та п.5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, чим і скористався суд при ухвалені рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що саме тримання під вартою спроможне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В ході досудового розслідування та в судовому засіданні не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_6 став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження.

Що стосується доводів сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх недоведеними та в судовому засіданні апеляційної інстанції жодним чином не підтвердженими.

Крім того, суд першої інстанції аналогічні доводи сторони захисту належним чином перевірив в судовому засіданні та в своєму рішенні навів обґрунтовані доводи, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції.

Зокрема, в своєму рішенні суд послався на листа начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано Франківській, Закарпатській та Тернопільської областях від 02.09.2021 року № 1231/ЧВ-21, відповідно до якого ОСОБА_6 за час перебування в установі 05.08.2021 року було проведено обстеження методом ПЛР дослідження на РНК вірусу гепатиту С результат позитивний, для визначення методу та специфічного лікування рекомендовано визначення генотипу вірусу, які не проводяться силами лабораторій медичних частин. При проведенні додаткових методів обстеження та медичних послуг, які проводяться в закладах МОЗ і є платними згідно наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, ув`язнені мають право на отримання таких платних послуг за власні кошти або кошти родичів, так як дана особа не попадає під програму безкоштовне лікування.

Отже, твердження сторони захисту щодо неналежного надання ОСОБА_6 права на медичну допомогу та за станом свого здоров`я такий не може перебувати під вартою, а також й не встановлено того, що обвинувачений звертався по медичну допомогу до медичної частини №33 та йому було безпідставно відмовлено в її наданні, а тому такі доводи захисника обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Згідно ч.2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку всім доводам сторони захисту в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , які він навів під час розгляду його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, оскільки обмежена наявними матеріалами кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийняв законне і обґрунтоване рішення про продовження такого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Доводи, що наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 , з урахуванням особи його підзахисного ОСОБА_6 , тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявністю ризиків щодо процесуальної поведінки обвинуваченого, не дають підстав для скасування ухвали суду та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, як про те апелює сторона захисту.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 407, 418, 419, 422-1, ч.2 ст. 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2021 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3