Справа № 445/1327/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/933/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000076 від 07.02.2020 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року,-

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

встановила:

даною ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 22 листопада 2021 року включно, без визначення застави.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено до 22 листопада 2021 року року включно, без визначення застави.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено до 22 листопада 2021 року включно, без визначення застави.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що при вирішенні питання щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 під вартою, суд звертає увагу на те, що обвинувачені раніше не судимі, однак обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, офіційно не працевлаштовані, а також беручи до уваги дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою, застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що процесуальна поведінка обвинуваченого до обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була бездоганною, а саме він з`являвся на усі виклики слідчого та прокурора. ОСОБА_7 не відмовлявся від дачі показів та жодним чином не перешкоджав органу досудового розслідування у встановленні істини у справі а навпаки надавав усю необхідну інформацію для встановлення усіх обставин справи.

Апелянт наголошує, що неповнолітній ОСОБА_7 , повною мірою розумів наслідки та обставини про які він повідомляв на стадії досудового розслідування. Проте жодного разу, з моменту первинного допиту в якості свідка, який відбувся 01 квітня 2020 року і аж до 05 травня 2020 року ОСОБА_7 жодного разу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки та своєю процесуально поведінкою довів, що не має наміру переховуватися від органів досудового слідства, прокурора чи суду, не має на меті перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, не має на меті тиснути на свідків, інших обвинувачених, експертів та інших осіб у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів тощо.

На думку апелянта, суд першої інстанції фактично ухвалював рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для неповнолітнього без будь яких доказів, оскільки прокурор до свого клопотання не долучив жодного документу.

Зазначає, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки за місцем його проживання, зокрема у нього є батьки, сестра, він належно здав ЗНО та має можливість навчатися, всі його знайомі та родичі проживають у Львівській області. Таким чином, твердження про відсутність міцних соціальних зв`язків не відповідає дійсності.

Окрім того, обґрунтування обставин, що враховуються судом при обранні запобіжного заходу відсутністю у обвинуваченого постійного місця роботи не може враховуватися судом, оскільки обвинувачений є неповнолітнім і відсутність у нього постійного місця роботи є нормою, оскільки такі особи повинні навчатися, а не працювати чим обвинувачений і займається, крім цього, відсутність у ОСОБА_7 місця праці зумовлено також його перебуванням у Львівській установі виконання покарань №19 у зв`язку з застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, ОСОБА_7 фактично позбавлений можливості щодо пошуку місця роботи.

Судом не враховано, що у відповідності до довідки Львівської установи виконання покарань №19 від 25.05.2021 року №6/3268 зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20.10.2020 року проходив онлайн навчання у класі із доступом до мережі Інтернет для вивчення навчального матеріалу та складання підсумкового контролю.

У відповідності до довідки Львівського кооперативного фахового коледжу економіки та права від 10.06.2021 року №349 ОСОБА_7 дійсно навчається на І курсі заочного відділення Львівського кооперативного фахового коледжу економіки та права 1 рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2020 року до 01.07.2023 року.

На даний час коли навчання перейшло з онлайн в офлайн та студенти відвідують навчальні заклади проводити персональні пари із обвинуваченим стає все важче через зайнятість викладачів, неможливість постійного узгодження з адміністрацією Львівської установи виконання покарань №19 можливості онлайн зв`язку з навчальним закладом та необхідності персонального викладення матеріалу повторно одному студенту, що здійснює постійне навантаження на викладачів та адміністрацію Львівської установи виконання покарань №19.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_7 вдома, у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить його доступ до мережі інтернет та можливості узгодження з викладачами його занять та здобуття освіти.

Сторона захисту вважає, що сам факт вини чи її відсутності не може перешкоджати неповнолітньому розвиватися та здобувати освіту, спілкуватись із сестрою та рідними.

Переховування від суду прокурор обґрунтовував тим, що обвинуваченому загрожує позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі а також тим, що останній офіційно не працює та не має постійного джерела доходу.

На переконання апелянта, такі твердження не можуть братися до уваги, оскільки позбавлення волі на певний строк само по собі не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Щодо того, що ОСОБА_7 офіційно не працює та не має постійного джерела доходу то це нормально, оскільки він неповнолітній та перебуває на утриманні батьків а також продовжує навчання, що підтверджено відповідними довідками.

Щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні зазначає, що потерпілі та інші обвинувачені не зазначали про те, що ОСОБА_7 тиснув на них чи намагався тисну для зміни їх показів у суді чи на досудовому розслідуванні. Та й узагалі він є неповнолітнім і тиск на повнолітніх осіб з його боку є малоймовірним якщо не нереальним.

Ризик знищення, приховування або спотворення речей, документів, речових доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження прокурор обґрунтовує тим, що після вбивства неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачені спалили свій верхній одяг, знаряддя вчинення злочину, підпалили тіла потерпілих за допомогою легкозаймистої суміші після чого закопали під землею, що є обставинами, які підлягають доведенню в порядку ст. 91 КПК України і не можуть бути обставинами, які доводять обґрунтованість ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується то зазначає, що вказаний ризик грунтується виключно на припущеннях, оскільки навіть як зазначив сам прокурор у своєму клопотанні, що не виключено, що обвинувачений може вчиняти інше кримінальне правопорушення. Такий ризик не може обґрунтовуватися припущенням.

Підкреслює, що прокурором у своєму клопотання належно не обґрунтовано чому до ОСОБА_7 не може бути застосовано запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Сторона захисту вважає, що прокурором не враховано, що цілодобовий домашній арешт зможе в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки його репутація і навчання свідчать про його відповідальність та добросовісність. Його поведінка на досудовому розслідуванні та виконання ним процесуальних обов`язків свідчить про належне виконання всіх обов`язків покладених на нього органом досудового розслідування.

Окрім того, судом з 05 травня 2020 року до ОСОБА_7 не було застосовано альтернативного запобіжного заходу, незважаючи на те, що пройшов значний час та він є неповнолітнім, що є порушенням його прав.

Також просить врахувати, що потерпіла ОСОБА_15 відмовилась від свого позову заявленого до ОСОБА_7 у вказаній кримінальній справі, що також свідчить про зменшення ризиків не лише з плином часу але й через фактичне їх зменшення.

Звертає увагу, що представник потерпілої ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_17 в судовому засіданні 24 вересня 2021 року зазначив, що його клієнтка просить суд змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Та зазначив, що у його клієнтки немає до ОСОБА_7 ні моральних, ні інших претензій. Та повідомив, що йому відомо про відмову від позову з боку його довірительки ОСОБА_18 , яка прийнята судом.

Стверджує, що протягом часу дослідження доказів в суді на даний час немає будь яких доказів причетності ОСОБА_7 саме до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України а формальне продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично перетворюється у відбування покарання ОСОБА_7 ще до винесення вироку.

Зміна запобіжного заходу на даному етапі необхідна обвинуваченому ОСОБА_7 з метою реалізації його конституційного права на освіту і жодним чином не звільняє його від необхідності відбування покарання у разі доведення вини останнього перед судом. Реалізація цього права, навіть уразі засудження ОСОБА_7 , в подальшому сприятиме його адаптації у суспільстві та його виправленню і забезпечить можливістю знайти роботу та продовжувати жити, оскільки після відбування покарання життя не завершується.

Сторона захисту вважає, що викладені обставини свідчать про те, що не було належних та правових підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зміна запобіжного заходу жодним чином не свідчитиме про особливе ставлення до обвинуваченого чи його невинуватість до розгляду справи судом а лише забезпечить його належний розвиток та реалізацію його прав, що свідчитиме про належне ставлення суспільства до неповнолітнього та позбавить його відчуття безвихідності та знищення як особистості.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про заперечення поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Сихівському районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000076 від 07.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.304, ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 307, п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 307, п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставно зазначив, що обвинувачений раніше не судимий, однак обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, також суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, суд прийшов до висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачений можездійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року у частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4