ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/9/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 369 КК України

УХВАЛА
02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, українку, громадянку України, із середньою-спеціальною освітою, заміжню, яка працює на посаді менеджера компанії «Bauer», не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 8500 (вісім тисяч п"ятсот) гривень.
Згідно вироку 02 червня 2017 року близько 10 години 30 хвилин, знаходячись у службовому автомобілі, марки «Тойота Пріус», бортовий номер « НОМЕР_1 », державний номерний знак НОМЕР_2 , управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, надала неправомірну вигоду в сумі 100 доларів США та 80 гривень НБУ службовим особам за не притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також незастосуванні закону, який підлягає застосуванню просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.
На підставі ст., ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до ОСОБА_7 спеціальну конфіскацію у власність держави грошових коштів, а саме 100 доларів США та 80 гривень, які були знаряддям злочину.
Обґрунтовуючи свою вимогу зазначає, що злочин, вчинений ОСОБА_7 є злочином середньої тяжкості, за який окрім штрафу передбачено покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі строком від 2 до 4 років.
В той же час, призначаючи ОСОБА_7 покарання судом не враховано, що на даному етапі розвитку української держави, боротьба з хабарництвом є найбільш актуальною соціальною та правовою проблемою.
Також автором апеляції зазначено, що оскільки грошові кошти використані ОСОБА_7 як знаряддя злочину, то вони підлягали спеціальній конфіскації на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, але судом цього зроблено не було.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження колегія судів приходить до наступного.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд цих вимог дотримався.
Зокрема суд оцінив обставини справи, механізм вчинення злочину, його тяжкість, особу обвинуваченої, який раніше не судима , на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої та наявність на утримання неповнолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
За таких обставин покарання призначене ОСОБА_7 є адекватним вчиненому їй та здатне досягти мети визначеної в ст. 50 КК України.
В апеляційній скарзі відсутні аргументи щодо явної несправедливості покарання призначеного судом першої інстанції.
Відтак, підстав для призначення їй більш суворого покарання як вимагає автор апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосування спец конфіскації щодо 100 доларів США, які були предметом кримінального правопорушення та ухвалення у зв`язку із цим вироку, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1ст. 369 КК України, яка в редакції чинній на час вчинення даного злочину передбачала покарання у виді штрафу від п`ятисот до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.
Згідно матеріалів цього кримінального провадження ОСОБА_7 у якості знаряддя злочину використовувались 100 доларів США серії LB11752018R та 4 грошові банкноти Національного банку України номіналом по 20 гривень кожна, серії: ПД5508327; ТА1757758; ТВ0914681; СН5729318, які були визнані речовими доказами.
В той же час під час ухвалення вироку суд першої інстанції не вирішував питання щодо долі названих речових доказів шляхом їх спеціальної конфіскації в дохід держави, оскільки під час підтримання обвинувачення прокурором така вимога не заявлялась.
За таких обставин колегія суддів вважає, що питання долі названих речових доказів має бути вирішено судом першої інстанції під час виконання вироку в порядку ст. 537 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.ст.407, 409, КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

В порядку ст.. 537 КПК України звернути увагу місцевого суду на необхідність вирішення долі речових доказів:

грошових коштів - 100 доларів США серії LB11752018R;

чотирьох грошових банкнот Національного банку України номіналом по 20 гривень кожна, серії: ПД5508327; ТА1757758; ТВ0914681; СН5729318, які належить обвинуваченій ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді