Справа № 686/4784/22
Провадження № 1-кс/686/2029/22
22 лютого 2022 року м. Хмельницький
21.02.2022 року слідчий СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернуся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме:
- куртку чорного кольору марки «Rosso» з капюшоном із хутром білого кольору у середині, яку вилучено та поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, зв`язано ниткою та скріплено биркою із підписами понятих;
- рюкзак сірого кольору марки «НН», який вилучено та поміщено до сейф-пакету №7238650;
- рюкзак коричневого кольору марки «LCWAIKIKI», який вилучено та поміщено до сейф-пакету № 7352062, шляхом заборони користування та розпорядження останнім.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в період часу з 23.39. год по 23.50 год 14.02.2022 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно таємно з корисливих мотивів проникла до кабінету No 6, де із зачиненої шухляди столу здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 210.000 гривень, чим спричинила ОСОБА_5 матеріальної шкоди.
17.02.2022 року гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно видав працівникам поліції речі, а саме:
- куртку чорного кольору марки «Rosso» з капюшоном із хутром білого кольору у середині, яку вилучено та поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, зв`язано ниткою та скріплено биркою із підписами понятих;
- рюкзак сірого кольору марки «НН», який вилучено та поміщено до сейф-пакету №7238650;
- рюкзак коричневого кольору марки «LCWAIKIKI»,який вилучено та поміщено до сейф-пакету № 7352062;
17.02.2022 винесено постанову про визнання вище вказаних речей речовими доказами у кримінальному провадженні, так як вони можуть містити відомості та сліди вчиненого кримінального правопорушення.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає поверненню прокурору з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
У справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи.
Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.
Разом із тим, узагальнені підстави стосовно накладення арешту на усе майно, потребують конкретизації в частині мети його застосування, оскільки накладення арешту на майно особи впливає на її обсяг прав як власника майна.
А тому з урахуванням приписів кримінального процесуального закону, особа, яка позбавляється внаслідок застосування кримінально-правової процедури певних чи усіх повноважень власника майна має право знати підстави та мету накладення арешту щодо кожної із її речей.
Кримінальне провадження розслідується за фактом крадіжки.
Також слідчий не зазначає, за якою ознакою ці речі вилучені та яким чином можливо за допомогою цих речей встановити обставини вчинення крадіжки, яка розслідується у цьому кримінальному провадженні.
Зокрема, у клопотанні та долучених до нього матеріалах відсутні відомості про те, чи вилучені речі є викраденими чи це майно за іншими ознаками речових доказів може бути використане для досягнення мети кримінального провадження та яким чином.
Указані недоліки позбавляють слідчого суддю вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету його ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст..170 КПК України, заборон , які слід встановити стосовно цього майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідчий суддя
Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя