Провадження № 1-о/317/1/2022
Справа № 317/986/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участі потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника засудженого адвоката: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву в інтересах засудженого до довічного ув`язнення ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за виключною обставиною у кримінальному провадженні за ч.1 ст.121, ч. 2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.152 п.9 ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Запорізького районного суду Запорізької області звернувся адвокат ОСОБА_9 , діючи від імені і в інтересах довічно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про перегляд за виключною обставиною судових рішень, що набули законної сили - вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 317/986/17, якими ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі.

В заяві зазначив, що згідно ст. 462 КПК України, обставиною, що є виключною, і могла вплинути на рішення судів всіх інстанцій, але була і не могла бути відома у 2018-2020роки - є Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р (ІІ)/2021, яким було визнано неконституційним ч. 1 ст. 81, та ч. 1 ст. 82 Кримінального кодексу України, які раніше унеможливлювали застосування до довічно засуджених умовно- дострокового звільнення, а також констатувало невідповідність покарання у вигляді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення (з мотивів виправлення, а не помилування) таким, що не відповідає ст. 28 Конституції України, та ст. 3 Європейської конвенції з прав людини 1950 року.

Адвокат зазначає, що згідно ст. 28 Конституції України, в Україні заборонено покарання, пов`язане з катуванням. Конституційний Суд Україні в своєму рішенні від 16.09.2021 року № 6-р (ІІ)/2021 констатував, що існуюче в Україні покарання у вигляді довічного позбавлення волі (до біологічної смерті, яке не передбачає перспективи звільнення з мотивів виправлення, а не помилування) є катуванням і прямо суперечить ст. 28 Конституції України.

В своєму зверненні адвокат наполягає, що якби це рішення Конституційного Суду України було відомо вищезазначеним судам при ухваленні вироку, то зазначені суди не змогли би призначити ОСОБА_8 довічне позбавлення.

Адвокат наполягає на тому, що ОСОБА_8 відбуває таке покарання, яке на його думку забороняє ст. 28 Конституції України. Адвокат наголошує, що на момент подання даної заяви право ОСОБА_8 вже порушено, а нового законодавства, яке би усувало вищезазначені порушення Конституції України не прийнято.

На думку адвоката єдиним засобом поновлення порушеного права ОСОБА_8 є перегляд судових рішень - вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, Постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 317/986/17 за виключною обставиною, скасування даних судових рішень і постановлення нового судового рішення, яким ОСОБА_8 необхідно призначити покарання, яке не порушує ст. 28 Конституції України і Постанову Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6- р (ІІ)/2021, - не пов`язане із довічним позбавленням волі, у вигляді позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні адвокат надав аналогічні заяві пояснення та наполягав на її задоволенні.

Засуджений ОСОБА_8 підтримав заяву адвоката в своїх інтересах, але щодо обґрунтування заяви нічого пояснити не зміг.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_6 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 категорично заперечували проти заяви, просили відмовити у її задоволенні як в необґрунтованій, та такий що суперечить вимогам законодавства. Прийняті по провадженню рішення судів всіх інстанцій вважають законними та обґрунтованими.

Прокурор вважає, що заява адвоката в інтересах засудженого до довічного ув`язнення є такою, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та вважає, що відсутні підстави для задоволення такої заяви.

Судова колегія, вивчивши надану заяву, вирок, ухвалу та постанову, що оскаржуються, вислухавши думку адвоката та особи, в інтересах якої подана заява, думку прокурора та потерпілих, що є учасниками розгляду, представника потерпілої, приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами.

Виключними обставинами визнаються:

1)встановлена Конституційним Судом України неконституційність, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2)встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3)встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Відповідно до ст.461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу протягом 30 днів із дня офіціального оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Процедура перегляду судових рішень за виключними обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у частині 3 статті 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на виключні, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. Згідно процедури перегляду судових рішень за виключними обставинами підставою його здійснення є одна із визначених у ч. 3 ст.459 КПК України обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.
Всупереч встановленим вимогам кримінального процесуального кодексу в поданій заяві захисника не зазначені обставини, які відповідно до ст.459 КПК України можна визнати виключними; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин, та зміст вимог заявника з урахуванням повноважень суду, визначених ст.467 КПК України. В судовому засіданні вказані недоліки адвокатом та особою в інтересах якої подана заява, усунуто не було.
Посилаючись за текстом заяви на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 заявник не вказує якого саме закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи встановлена неконституційність та яким чином вказане рішення Конституційного Суду України вплинуло на вирок суду, про перегляд якого подана заява.
Більш того, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/21 від 16.09.2021, на яке посилається адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 у своїй заяві, не встановлена неконституційність закону, застосованого судом при ухваленні вироку стосовно нього, а визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.82 КК України, що не впливало на вирішення справи по обвинуваченню ОСОБА_8 , по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, на теперішній час нормами Кримінального кодексу України не врегульовано питання застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі положень ст.ст.81,82 КК України, а вказаним рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/21 від 16.09.2021 лише зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст.ст. 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Адвокат ОСОБА_9 наполягав на тому, що у рішенні Конституційного Суду України від 16.09.2021 зазначено, що з огляду на установлення Європейським судом з прав людини факту порушення Україною статті 3 Конвенції на підставі того, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення, та з урахуванням того, що ч. 2 ст.28 Конституції України є тотожною ст. 3 Конвенції, Конституційний Суд України вважає, що встановлене кодексом покарання у вигляді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення є несумісним із вимогами Конституції України. При призначенні ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі суд використовував Кримінальний кодекс України. Положення саме цього кодексу відносно покарання у вигляді довічного позбавлення волі були визнані такими, що не відповідають вимогам Конституції України.
Так, ч. 1 ст.81 КК України містить перелік осіб, до яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ч. 1 ст.82 КК України вказує на право осіб, що відбувають покарання на його заміну більш м`яким. Тобто обидві норми закону, що стали предметом розгляду Конституційного Суду України стосуються не розгляду справи по суті чи постановлення вироку, а порядку його виконання.
З огляду на таке формулювання є незрозумілим посилання захисника адвоката ОСОБА_9 , на те яким чином положення ч.1 ст.81, ч. 1 ст. 82 КК України застосовані у вироку щодо ОСОБА_8 , та на якій підставі він підлягає перегляду.
Довічне позбавлення волі, як один із видів покарання відповідно до п.12 ч.1 ст.51 КК України, передбачено ст.64 КК України. Між тим, Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 вищезазначена норма неконституційною не визнавалася.
З урахуванням наведеного, доводи заявника про те, що Рішенням № 6-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав неконституційною норму про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, є безпідставним.
Однак, все вищевикладене не змінює того факту, що на теперішній час нормами Кримінального кодексу України не врегульовано питання застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі положень ст.ст. 81,82 КК України, а вказаним рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/21 від 16.09.2021 лише зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст.ст. 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для перегляду за виключними обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року, на підставі того обґрунтування, яке викладено у заяві адвоката ОСОБА_9 і інтересах засудженого ОСОБА_8 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.459,462, КПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 317/ 986/ 17 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, п.9 ч.2 ст.115, ч.1 ст.152 КК України та засудженого до довічного позбавлення волі відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена відповідно до КПК України в передбачений 7-денний строк до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде оголошено о 11.00 годині 18.01.2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2