печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000671 від 21.08.2020, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000671 від 21.08.2020, за погодженням з прокурором, про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у її відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Другим відділом Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000671 від 21.08.2020 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що наказом Одеської митниці Держмитслужби № 15-о від 24.06.2021 ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці.

Відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 19.07.2021 № 859-о на начальника відділу митного оформлення № 2 митного посту «Одеса-автомобільний» Одеської митниці ОСОБА_4 з 19.07.2021 по 18.10.2021 покладено обов`язки за вакантною посадою начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу, безпосереднє керівництво здійсненням якої покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Згідно п. 1 Положення про Державну митну службу України (далі - Держмитслужба), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 (далі Положення про Держмитслужбу), Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, та який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до п. 4 Положення про Держмитслужбу Держмитслужба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує та здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства з питань митної справи та в межах повноважень, визначених законом, законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Держмитслужбу, під час переміщення товарів через митний кордон України та після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; забезпечує та здійснює контроль за дотриманням підприємствами і громадянами установленого законодавством порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; організовує та здійснює провадження у справах про порушення митних правил, контролює дотримання вимог законодавства під час провадження у справах про порушення митних правил; запобігає та протидіє контрабанді, здійснює боротьбу з порушеннями митних правил на митній території України; організовує та провадить відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність та здійснює контроль за її провадженням оперативними підрозділами Держмитслужби та її територіальних органів, які ведуть боротьбу з контрабандою, а також здійснює інші функції.

Згідно п. 7 Положення про Держмитслужбу Держмитслужба здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Держмитслужби належать митниці та спеціалізовані органи.

Відповідно до п. 34-1 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України до митних органів належать центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів належать органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Окрім того, відповідно до ст. 2 вказаного Закону України захисту підлягають працівники правоохоронних органів, зазначені у частині першій цього пункту, які беруть безпосередню участь відповідно у контролі за переміщенням людей, транспортних засобів, товарів та інших предметів чи речовин через державний і митний кордон України.

Таким чином, органи Держмитслужби, будучи наділеними відповідними повноваженнями та здійснюючи правозастосовні і правоохоронні функції, є правоохоронними органами.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 18 та п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у ст. ст. 364, 368, 368-5, 369 є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно п. 2 Примітки до ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Статтею 18 Кримінального кодексу України передбачено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління зі спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_4 , на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду виконувача обов`язків начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці.

Окрім того, займаючи посаду виконувача обов`язків начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці ОСОБА_4 , в розумінні примітки 1 до статті 364 КК України, є особою, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади, а також обіймає постійно чи тимчасово в органах державної влади, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконує такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, тобто виконувати функції представника влади і відповідно до примітки 1 до статті 364 Кримінального кодексу України є службовою особою у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно п. 2 Положення про відділ митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці, затвердженого наказом Одеської митниці № 15 від 30.06.2021 (далі Положення про митний пост «Одеса-автомобільний» Одеської митниці), митний пост «Одеса-автомобільний» Одеської митниці входить до складу Одеської митниці як структурний підрозділ і в зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань покладених на Митницю.

Відповідно до п. п. 13 Положення основними завданнями Митного поста є здійснення в межах повноважень контролю за порядком та умовами переміщення товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обміну митної інформації, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, організація та забезпечення здійснення інших заходів, спрямованих на реалізацію державної митної політики, що становлять державну митні справу.

Згідно п. 17 Положення керівництво Митним постом здійснює начальник, до функцій якого відповідно до п. 18 належить наступне: очолення Митного посту, здійснення керівництва його діяльністю, начальник Посту несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності; організація роботи Митного посту відповідно до Положення про Одеську митницю та цього Положення; представлення Митного посту у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні; організація, забезпечення та контроль у межах повноважень виконання працівниками Митного поста Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства фінансів України, наказів Держмитслужби, Митниці, інших актів законодавства з питань, що належать до компетенції Держмитслужби, доручень Голови Держмитслужби, його першого заступника та заступників та керівництва; у межах компетенції; у разі виявлення корупційного правопорушення чи одержання інформації про вчинення такого правопорушення підлеглими, у межах повноважень уживає передбачених законом заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомляє про його вчинення спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, самостійний структурний підрозділ у сфері запобігання, виявлення та протидії корупції Митниці для вжиття заходів, передбачених законодавством; підписання службових листів, доповідних записок, довідок і документів інформаційного, довідкового або аналітичного характеру, підготовлені керівництву Митниці або структурним підрозділам, а також листів до структурних підрозділів ОСОБА_5 щодо отримання інформаційних та аналітичних матеріалів, необхідних для виконання наданих доручень та покладених функцій.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді виконувача обов`язків начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці, здійснюючи функції представника влади та обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, є службовою особою правоохоронного органу, яка займає відповідальне становище.

Крім того, відповідно до ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Однак, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді виконувача обов`язків начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх правові наслідки, з метою особистого незаконного збагачення, розробив та втілив у життя злочинну схему по отриманню неправомірної вигоди від представника ТОВ «МОБІЛ КАР» ОСОБА_6 за вчинення ним в їх інтересах дій з використанням наданого йому службового становища, а саме за нестворення штучних перешкод під час митного оформлення ТОВ «МОБІЛ КАР» ввезених із-за кордону на територію України вживаних автомобілів та пришвидшення їх митного оформлення в зоні діяльності Одеського поста.

Так, 13.08.2020, більш точний час невстановлено, ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою м. Одеса, вул. Троїціька, 16, зустрівся з виконувачем обов`язків начальника митного поста «Одеса-автомобільний» Одеської митниці ОСОБА_4 , якому повідомив про намір здійснення митного оформлення траснпортних засобів ввезених за кордону на митну територію України.

У цей час у ОСОБА_4 , наділеного, у зв`язку з займаною посадою, повноваженнями та сталими зв`язки з службовими особами Одеської митниці Держмитслужби виник злочинний умисел на систематичне одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди за нестворення штучних перешкод при митному оформленні ввезених ним із-за кордону на територію України вживаних автомобілів та пришвидшення їх митного оформлення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, висловив прохання ОСОБА_6 щодо надання йому та невстановленим досудовим рослідування службовим особам Одеської митниці Держмтслужби неправомірної вигоди в сумі від 40 до 50 доларів США за безперешкодне розмитнення одного транспортного засобу службовими особами Одеської митниці Держмитслужби.

Враховуючи обстановку, яка склалася, ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що у разі ненадання ОСОБА_4 неправомірної вигоди, ним та службовими особами Одеської митниці Держмитслужби будуть створюватися штучні перешкоди під час митного оформлення завезених ним із-за кордону вживаних автомобілів, погодився на вимогу ОСОБА_4 щодо надання йому неправомірної вигоди, з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

У подальшому 13.10.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання попереднього прохання ОСОБА_4 передав останньому 300 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 13.10.2020 8474 грн. 43 коп.) за безперешкодне митне оформлення 6 транспортних засобів службовими особами митного посту відділу митного оформлення (далі ВМО) № 6 митного посту «Чорноморський» Одеської митниці.

У подальшому, в грудні 2020 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, під час спілкування за допомогою месенджера «WhatsApp» ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 , про тимчасову неможливість сприяння у розмитненні транспортних засобів, у зв`язку з затриманням службових осіб митного посту «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби працівниками правоохоронного органу.

У період з грудня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_4 систематично контактував з ОСОБА_6 за допомогою месенджера «WhatsApp» та особистих зустрічей, в ході яких обговорювали обставини розмитнення транспортних засобів службовими особами Одеської митниці Держмитслужби.

Надалі 09.07.2021 ОСОБА_4 , перебуваючи в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 23А повідомив ОСОБА_6 про те, що в структурі Одеської митниці Держмитслужби проводиться реорганізація і його перевели на посаду начальника ВМО №2 митного поста «Одеса-автомобільна» та, що він з іншими службовими особами Одеської митниці Держмитслужби готовий в подальшому сприяти у розмитненні транспортних засобів.

У подальшому 27.08.2021 близько 21 години 35 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи за попередньою змовою групою осіб та у співучасті з невстановленими на даний час співробітниками Одеської митниці Держмитслужби, перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , одержав від ОСОБА_6 раніше обумовлену ним неправомірну вигоду в сумі 800 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 27.08.2021 21419 грн. 52 коп.) за безперешкодне розмитнення 14 транспортних засобів.

Окрім того, ОСОБА_4 , в ході вищевказаної зустрічі в кафе «MARIOS Tratoria» після повідомлення ОСОБА_6 про намір розмитнювати ще певну кількість транспортних засобів, які будуть ввезені на митну територію України з США повідомив, що транспортні засоби, які прибувають з США розмитнюються на ВМО №2 митних постах «Одеса-автомобільний» Одеської митниці Держмитслужби, де він виконує обов`язки начальника митного посту.

Надалі, 04.10.2021 близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в кафе «MARIOS Tratoria» за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання вказівок ОСОБА_4 передав, а останній у свою чергу, продовжуючи свою протиправну діяльність та бажаючи довести до кінця злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, за попередньою змовою та у співучасті невстановленими особами Одеської митниці Держмитслужби одержав від ОСОБА_6 , неправомірну вигоду в загальній сумі 1380 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 04.10.2021 36 669 грн.), за нестворення штучних перешкод під час митного оформлення ввезених ОСОБА_6 із-за кордону 42 вживаних автомобілів та пришвидшення їх митного оформлення.

04.10.2021 ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05.10.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 та квартира за адресою: АДРЕСА_4 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Сторона обвинувачення вважає, що наявні передбачені КПК та КК України підстави та необхідність для арешту вказаних квартир, що на праві власності належать ОСОБА_4 з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Слідчий вказує, що метою арешту є спеціальна конфіскації майна, як такого, що отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України..

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на рухоме/нерухоме майно, корпоративні права.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

У зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 0000671 від 21.08.2020 арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , із забороною відчуження та розпорядження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1