Провадження № 1-кп/127/892/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено 24.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001076, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області від перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою мотивуючи наступним. Прокурор просив врахувати, що обвинуваченому ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який останнім був порушений та у зв`язку з неявками обвинуваченого до суду його було оголошено в розшук. Відтак, на переконання прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 може і в подальшому у раз зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, переховуватись від суду з метою уникнути від покарання, оскільки за вчинення інкримінованого йому злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Крім того, прокурор просив врахувати, що, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, не має постійного та стабільного джерела прибутку, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих чинників та схильність підозрюваного до вчинення майнових злочинів. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки навіть застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не змогло запобігти переховуванню останнього від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував та запевняв суд, що він буде з`являтись на виклики в судові засідання. Також просив врахувати, що під час перебування на свободі інших кримінальних правопорушень не вчинив. Обвинувачений просив врахувати, що на даний час він має постійне місце проживання в м. Одесі та неофіційно працевлаштований там же. Щодо ризику впливу на потерпілого, обвинувачений зазначив, що такого наміру в нього немає, крім того йому не відома адреса проживання потерпілого.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд при вирішенні заявленого клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою приходить до наступного висновку, оцінюючи усі обставини наявні у даному кримінальному провадженні в їх сукупності.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 після зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не з`являвся до суду, в подальшому двічі перебував у розшуку. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк, відтак, на переконання суду, у разі обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватись від суду, розуміючи невідворотність покарання у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

З урахуванням того, що на даний час триває стадія судового розгляду, а саме допит потерпілого та свідків, на переконана суду існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів наданих під час досудового розслідування, оскільки обвинуваченому відомі їх місця проживання.

Існує ризик того, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує особу обвинуваченого, який згідно обвинувального акту має ряд не знятих та не погашених судимостей, не має міцних соціальних зв`язків, суду не надано доказів працевлаштування ОСОБА_4 до затримання, тобто у останнього відсутнє постійне джерело доходу, тому на переконання суду, у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 291, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 11.11.2021 до 09.01.2022 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду, в частині обрання дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: