Справа № 212/8386/19
У Х В А Л А

про запобіжний захід

21 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу.
Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити йому запобіжний захід домашній арешт, оскільки потрібна допомога його матері.

Захисник просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, з підстав того, що обвинувачений має соціальні зв`язки та недоведені ризики про які вказав прокурор.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , а також те, що він до затримання проживав з матір`ю, не працював, доходу не мав, раніше судимий, обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, в той час, коли в суді на розгляді перебуває два інших кримінальних провадження, за якими кримінальні правопорушення вчинені одразу після звільнення з місць позбавлення волі.
Прокурором у клопотанні наведені відомості, що дають підстави обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07. 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Оцінюючи наведені обставини, суд вважає, що існують ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, а тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.
Уданому випадку суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особистості, та має усунути загрози скоєння нових злочинів та ризик переховування від суду (відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність джерел доходу). Посилання сторони захисту на обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешті, суд уважно дослідив, проте не може застосувати до нього, оскільки такий захід не може запобігти вищевказаним ризикам.
Суд, дійшовши висновку про продовження існування вказаних вище ризиків, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог статті 199 КПК України, вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, яке інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів з визначенням розміру застави на підставі ст. ст. 182,183 КПК України,двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 45400,00 гривень.

Стороною захисту не підтверджені доводи про наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання обвинуваченого та доходу.
Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані та не наведені.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до 19.02.2022 року, включно.
Одночасно визначити заставу ОСОБА_4 у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в сумі становить 45400,00 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Дніпропетровській області протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, не відлучатись із населеного пункту, де він мешкає.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 19.02.2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі установи виконання покарання.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, вважається такими, що до останнього застосовано запобіжний захід у виді застави, та він зобов`язаний виконувати покладені обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відмовити обвинуваченому та захиснику у клопотанні про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1