ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1463/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0005099, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазірці

Канівського району Черкаської області, з середньо-

спеціальною освітою, безробітного, пенсіонера по

інвалідності, має на утриманні двох малолітніх дітей, не

перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 07 грудня 2020 року приблизно о 18 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони проїзної частини вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, по прилеглій території до ТРЦ «Аркадія», у напрямку центрального входу, в районі останнього, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на ОСОБА_7 , яка перетинала прилеглу територію цього ТРЦ, зліва направо по напрямку руху автомобіля. Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 , не викликавши працівників поліції та швидкої медичної допомоги, посадив до свого автомобіля пішохода ОСОБА_7 , самовільно залишив місце події та завіз останню до лікувального закладу, тим самим водій ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п. 2.10, 12.3 Правил дорожнього руху.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони проїзної частини вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, по прилеглій території до ТРЦ «Аркадія», у напрямку центрального входу в районі останнього, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на ОСОБА_7 , яка перетинала прилеглу територію цього ТРЦ, зліва направо по напрямку руху автомобіля. Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 , не викликавши працівників поліції та швидкої медичної допомоги, посадив до свого автомобіля пішохода ОСОБА_7 , самовільно залишив місце події та завіз останню до лікувального закладу.

Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми правої гомілки: уламкового перелому медіальної та латеральної кісточок правої гомілки (зі зміщенням уламків).

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Проти висунутого обвинувачення ОСОБА_4 не заперечив, свою вину визнав частково, вказавши, що дійсно допустив порушення Правил дорожнього руху, але вбачає таке порушення і в діях пішохода.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому правопорушенні була доведена стороною обвинувачення, а зібрані докази були повністю досліджені під час судового розгляду, в ході якого сторонам кримінального провадження була надана можливість відстоювати свої позиції, та за наслідками проведення якого, суд оцінивши зібрані докази у сукупності, дійшов таких висновків.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

2.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:
1. витяг з ЄРДР, що засвідчує дату реєстрацію провадження № 0005099 від 16 грудня 2020 року у Дарницькому УП ГУНП у м. Києві, про те, що 07 грудня 2020 року сталась ДТП за участі водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_7 , яка отримала травми;

2. рапорта працівників поліції щодо цієї ДТП від 07 грудня 2020 року із травмованими, реєстрація матеріалів в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень;

3. протокол огляду місця події від 09 грудня 2020 року, із схемою пригоди;

4. доручення на проведення слідчих (розшукових) дій від 16 грудня 2020 року та його виконання у вигляді рапорта працівника поліції із вилученим відеозаписом, що надалі був визнаний речовим доказом; протокол огляду предмета від 19 січня 2021 року, а саме диску із відеозаписом події

5. постанова про визнання речовим доказом транспортного засобу марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , що переданий ОСОБА_4 на зберігання; постанова про приєднання до кримінального провадження від 19 січня 2021 року речового доказу у вигляді CD-R диска із відеозаписом момента ДТП

6. довідка, видана КНП «КМКЛ № 1» Травмпункт, від 07 грудня 2020 року на ім`я ОСОБА_7 із діагнозом; виписка № 21094 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 ; заява про залучення медичної документації для проведення судово-медичної експертизи; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 01 лютого 2021 року, а саме медичної карти, із описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді;

7. висновок експерта № 042-117-2021 щодо ступеня тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень;

8. постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 15 лютого 2021 року, вихідні дані до неї, висновок експерта від 26 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/7545-ІТ;

9. копія паспорта на ім`я ОСОБА_4 , його посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 14 січня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий, довідки про те, що ОСОБА_4 не перебуває під наглядом лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом; копія пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , копії свідоцтв про народження малолітніх дітей 2016 та 2010 року народження, копія свідоцтва про шлюб тощо.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

Під час їх дослідження ні обвинувачений, ні його захисник не висловили будь-яких зауважень щодо неналежності або недопустимості цих доказів.

2.2 Мотиви суду
Суд приймає вказані докази на підтвердження встановлених судом обставин, оскільки письмові докази, а саме витяг з ЄРДР, рапорта працівників поліції та реєстрація матеріалів, що передувала цьому, протокол огляду місця події, проведення інших слідчих (розшукових) дій свідчить про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог законності щодо його проведення.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази про визнання певних предметів речовими доказами, проведення у законний спосіб доступу до медичної документації стаціонарного хворого, призначення судово-медичної експертизи та судової автотехнічної.

Щодо проведених експертиз та відеозапису, то суд проаналізує їх окремо.

2.3 Щодо дослідження судом експертиз та відеозаписів
Відповідно до висновку експерта № 042-117-2021 виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, враховуючи положення п.п. 1.5.2, 2.2.1/в та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Виявлене тілесне ушкодження утворилося до 08 грудня 2020 року, у тому числі у строк, вказаний у описовій частині постанови слідчого, тобто 07 грудня 2020 року. Локалізація наявного тілесного ушкодження, окремі морфологічні складові та відомі обставини події, дають підстави вважати, що наявне тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок автомобільної травми зіткнення автомобіля, який рухався, з пішоходом (який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього положенні).

Щодо висновку судової автотехнічної експертизи від 26 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/7545-ІТ, то встановлено, що з технічної точки зору, водій автомобіля «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав керуватися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У цій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 при заданих параметрах руху з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У цій дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Причиною виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Судом також був досліджений відеозапис з камер торгового центру, що містить момент дорожньо-транспортної пригоди, під час дослідження якого потерпіла просила звернути увагу суду, що водій ОСОБА_4 рухався зустрічною смугою руху, до того ж вона не могла перейти дорогу по пішохідному переходу, саме на якому був запаркований автомобіль. Сторона захисту заперечила, що водій рухався зустрічною смугою та просила суду дати оцінку діям пішохода, про що також вказано у висновку судової автотехнічної експертизи.

2.4 Допит потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2
Потерпіла повідомила суду, що 07 грудня 2020 року вони виходила з торгового центру, з центрального входу, при переході на зону парковки подивилась у праву сторону, бо там односторонній рух, й рушила. У зв`язку з тим, що на самому пішохідному переході стояв автомобіль, то проходила на 1,5 метра від «зебри». Вона пропустила одну машину й надалі відчула сильний удар, авто одразу не зупинилось, тому її нога потрапила під автомобіль. Після зупинку водій дійсно їй допоміг, разом поїхали до медпункту. Надалі ОСОБА_9 їй допомагав, вони домовились, що він сплатить за операцію та компенсує інші витрати. Втім перед операцією між нею та дружиною обвинуваченого відбувся конфлікт, ініціатором якого була остання, після чого спілкування припинилось. Поданий нею цивільний позов підтримала.

Відповідаючи на питання захисника, повідомила, що сварка була особисто не з обвинуваченим, а з його дружино. Перша операція та додаткові відшкодування були сплачені обвинуваченим повністю, щодо розрахунку за другу операцію, на яку вона очікує, то лікар їй відмовив надати розрахунок, оскільки невідомо станом на сьогодні скільки буде коштувати ця операція.

2.5 Допит обвинуваченого
Повідомив суду, що 07 грудня 2020 року відбулась вказана подія, він ввечері рухався на автомобілі вздовж торгового центру, рухався повільно, відчув сильний сигнал з правої сторони, тому відволікся й не встиг загальмувати перед пішоходом. Вийшов з автомобіля, підняв людину, запропонував викликати швидку або поїхати до травмпункту, ОСОБА_10 сказала, що треба їхати в травмпункт. У лікарні встановили, що це перелом, на наступний день домовився її забрати, поїхали на обстеження, потім був призначений день операції. На операцію її відвіз, але після операції вони вже не спілкувались.
Відповідаючи на питання прокурора повідомив, що допомогу потерпілій надавав, все оплачував, провину свою визнає повністю, це вперше таке з ним трапилось в житті і відчув великий шок.
Відповідаючи на уточнююче питання захисника повідомив, що сума була названа до операції та після, на суму до операції назбирали, на витрати після операції, близько 5 000 грн, назбирати швидко не змогли, бо вимога сина потерпілої була надати гроші або ввечері або зустрінемось в суді, заблокувавши при цьому номера. На операцію витратив 18 000 грн та 2 000 грн на обстеження. Додав, що він не відмовлявся відшкодувати завданні збитки, бо він винний, але не міг цього зробити одразу, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, доньку з інвалідністю ІІ групи пожиттєво, він також має інвалідність ІІ групи, після операції, працює неофіційно водієм, багато працювати не може через стан здоров`я, не вистачає грошей навіть на ліки. Також повідомив, що має водійський стаж у 24 роки, швидкість його автомобіля була 5-10 км/год, ДТП сталась за межами пішохідного переходу, фактично посередині між переходами.

2.6 Мотиви суду щодо доведеної винуватості
Суд оцінював вказані докази безпосередньо, а саме провівши під час судового розгляду допит потерпілої, обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали провадження, висновки експертиз, відеозапис із моментом дорожньо-транспортної пригоди.

Судом була надана можливість сторонам кримінального провадження всебічно брати участь у їх допиті та надавати заперечення щодо доказів.

З огляду на що, суд окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , дійшов висновку, що винуватість була доведена сукупністю зібраних доказів у провадженні та не залишається сумніву у тому, що ОСОБА_4 у момент події мав керуватися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування.

Поряд з цим між наслідками, що настали у вигляді цієї дорожньо-транспортної пригоди із спричиненням потерпілій тілесних ушкоджень існує причинний зв`язок із невиконанням водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за висунутим обвинуваченням.

Власне цей термін «стандарт доказування» (standard of proof) позначає рівень ймовірності, до якого обставина повинна бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин, за яких відбулось порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, відеозаписів, показань потерпілої та обвинуваченого) з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

Окрім цього, зважаючи на те, що під час судового розгляду між сторонами кримінального провадження неодноразово піднімалось питання про те, що у момент ДТП обвинувачений рухався зустрічною смугою руху, суд дійшов висновку, що на вказане твердження потерпілої, яке вона висловлювала протягом всього судового розгляду суд має відповісти.

У матеріалах провадження містяться запити органу досудового розслідування до директора КП «Центр організації руху» щодо надання схеми розташування технічних засобів регулювання дорожнього руху, дислокацію дорожніх знаків, розмітки напрямків дорожнього руху транспортних засобів та розміток пішохідних переходів та до начальника КП ШЕУ Дарницького району м. Києва щодо надання інформації про наявність дорожньої розмітки як для пішоходів, так і для транспортних засобів.

У відповідь комунальне підприємство не змогло надати запитувану інформацію, оскільки вказана ділянка, прилегла до торгового центру, не знаходиться на балансі цього підприємства.

При цьому з дослідженого відрізку відеозапису тривалістю біля 10 хв. 30 сек вбачається, що до моменту ДТП, яке зображено приблизно на 04 хв. 43 сек біля 10 автомобілей проїхало повз центральний вхід торгового центру, й у зворотному напрямку стільки ж. Загалом за проміжок часу біля 10 хв. автомобілі рухались двома рівнозначними смугами, більш ніж по 30 автомобілей у двох напрямках.

У зв`язку з чим немає жодних об`єктивних даних стверджувати, що ОСОБА_4 рухався зустрічною смугою руху.

У продовження висловлених заперечень, тепер вже стороною захисту, при дослідженні доказів, вказаних у п. 2.3, зокрема щодо висновку судової автотехнічної експертизи від 26 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/7545-ІТ, суд дійшов таких висновків.

За наслідками проведення вказаної експерти у п.п. 4, 5 вказано про те, що для оцінки дій пішохода ОСОБА_7 в умовах виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, дії можуть бути оцінені органами досудового розслідування/судом самостійно, відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху.

Суд не погоджується із твердженням сторони захисту про те, що потерпіла також порушила вимоги Правил дорожнього руху, оскільки переходила дорогу поза межами пішохідного переходу, з огляду на таке.

З дослідженого відеозапису вбачається загалом хаотичний рух пішоходів на вказаній прилеглій території, водночас вбачається наявна розмітка для пішоходів, втім скористатись нею останні практично не можуть, оскільки по завершенню пішохідного переходу по ту сторону дороги на ньому запаркований транспортний засіб, тому пішоходи переходили на протилежну сторону поза його межами зліва та справа.

Враховуючи також, що пішохід рухалась спокійним кроком, перетинаючи проїжджу частину, експертом був також розрахований час від появи пішохода для водія та певний проміжок часу, що минув, який водночас був достатнім, щоб її помітити та застосувати екстрене гальмування, чого не відбулось через те, що водій відволікся, як вбачається з його показань.

ІІІ. Кримінально-правова кваліфікацій дій обвинуваченого та призначення покарання
Суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на висунуте обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого тощо.

Отже, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, з середньо-

спеціальною освітою, безробітного, пенсіонера по інвалідності, має на утриманні двох малолітніх дітей, не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, добровільне часткове відшкодування завданих збитків, водночас не встановлені судом обставини, які обтяжують покарання, тому суд погоджується на запропоноване стороною обвинувачення покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Крім того, сторона обвинувачення просила суд про застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

Застосування судом положень ст. 75 КК України мають місце лише у виключних випадках, і цей випадок суд таким вважає. З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, є особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка не працює, тобто є єдиним годувальником у сім`є і не є настільки небезпечним для суспільства, щоб його виправлення водночас вважати неможливим без встановлення певного іспитового строку для випробування.

Потерпіла погодилась із запропонованим прокурором покаранням, не просила суд суворо карати обвинуваченого.

Прокурор також просив суд про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Сторона захисту проти цього заперечила, просила суд не призначати це додаткове покарання, посилаючись на те, що обвинувачений працює водієм, є єдиним годувальником сім`ї, є особою з інвалідністю, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є особою з інвалідністю, встановленою пожиттєво.

Незважаючи на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами альтернативно, у ч. 1 ст. 286 КК України, за якою засуджується ОСОБА_4 , додаткове покарання є обов`язковим до призначення.

Поряд з цим положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням того, що законодавець у ч. 2 ст. 69 КК України передбачив винятки до застосування положень цієї статті, основне покарання ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, але враховуючи викладені дані про його особу, на мінімальний строк.

IV. Цивільний позов потерпілої
Потерпілою ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання подано цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 58 000 грн та моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. Під час виступу у судових дебатів цивільний позивач позов підтримала, захисник проти задоволення заперечив, зважаючи на відшкодування завданих збитків при проведенні операції та супутніх витрат, про безпідставність заявлення вимог на майбутні витрати та непомірність для обвинуваченого до її виплати у такому розмірі.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушення, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За ч. 2 цієї ж статті передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, потерпіла заявила вимогу про відшкодування завданої їй шкоду, що оцінює у розмірі 40 000 грн, з яких 18 000 грн складає втрачений заробіток, 20 000 грн орієнтовна вартість операції, що планується, та 2 000 грн, витрачених під час першої операції (15.12.2020), на яку обвинувачений сплатив лише 18 000 грн.

Щодо відшкодування втраченого заробітку

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

На підтвердження цієї вимоги потерпіла надала суду довідку, що підтверджує її посаду та відповідне місце роботи, починаючи з лютого 2014 року, без зазначення середнього місячного заробітку потерпілої.

При цьому за змістом цивільного позову потерпіла вказала на те, що мала непрацездатність протягом трьох місяців, без жодної конкретизації, дат, надання копій листків непрацездатності тощо.

За таких обставин, що ця вимога є абсолютно непідтвердженою, суд відмовляє у її задоволенні.

Щодо орієнтованої вартості операції, що планується

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Поряд з цим ч. 2 ст. 1202 ЦК України передбачено, що стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Натомість, як вказано у цивільному позові та пояснено потерпілою під час засідання, лікарі їй не надали розрахунок вартості операції, що буде проведена їй у майбутньому, оскільки її вартість наразі визначити неможливо.

За таких обставин, суд не може взяти до уваги власний й орієнтовний розрахунок потерпілої на ту операцію, що планується до проведення, тому у задоволенні цієї вимоги суд відмовляє.

Щодо витрат під час першої операції

Потерпіла вказує у цивільному позові про витрати на 20 000 грн, з яких обвинувачений відшкодував лише 18 000 грн, на підтвердження чого долучила копії квитанцій на суму 17 000 грн (набір імплантатів), електрокардіограма 200 грн, комплексне лабораторне дослідження 720 грн, зроблені як у день операції, так і раніше.

Під час судового розгляду як обвинувачений, так і потерпіла підтвердили, що після ДТП обвинувачений надавав їй допомогу, у тому числі здійснив витрати на операцію та супутні їй, втім через конфлікт, що відбувся перед самою операцією припинили спілкування.

Отже, суд вважає можливим задовольнити позов в цій частині частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої здійснені нею витрати у проміжок часу з 16 грудня до 30 грудня 2020 року, що підтверджені квитанціями на загальну суму 680,05 грн.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У заявленому позові вимога про стягнення морального відшкодування внаслідок порушення прав є достатньо мотивованою.

Так, спричинена моральна шкода полягає у тому, що внаслідок отриманої травми ноги більше трьох місяців потерпіла була змушена пересуватись на милицях, що унеможливлювало повноцінно відчувати себе здоровою людиною, не могла самостійно забезпечити нормальне існування, потребувала сторонньою допомоги своїх родичів, що додавало душевних страждань та дискомфорту. Протягом двох місяців щотижня відвідувала лікарню на таксі, що також змушувало близьких родичів витрачати час на її супроводження й допомогу. Від дня ДТП і по теперішній час її супроводжує відчуття болю та стягнутості, найсильніше вночі, коли процес зростання кісток найбільш відчутний, від чого має слабкість та головний біль. Її супроводжує страх за будь-якої необхідності пересування поблизу транспортних засобів, не тільки на дорогах, але і на прибудинковій території і парковках тощо.

На підставі абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладених мотивів цивільного позову, суд водночас не вважає, що розмір морального відшкодування за ті наслідки, що настали від дій обвинуваченого для потерпілої у вигляді середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що будуть водночас ще тривалий час мати вплив на її стан здоров`я, саме у розмірі 70 000 грн, буде порушувати вимоги розумності й справедливості, тому в цій частині позов підлягає задоволенню повністю.

Разом з тим, під час судового розгляду ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту не було повідомлено суд про те, чи було здійснено водієм ОСОБА_4 загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому розмірі застраховано відповідальність, розмір франшизи та ким застраховано, що у свою чергу в разі здійснення такого страхування не позбавляє страховика на виконання своїх обов`язків.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 94, 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 680,05 грн, у решті позовних вимог відмовити.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був переданий ОСОБА_4 на зберігання, залишити останньому як власнику за належністю;

відеозапис дорожньо-транспортної пригоди від 07 грудня 2020 року на прилеглій території до ТРЦ «Аркадія», за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 33, що міститься на диску СD-R, зберігати у матеріалах кримінального провадження.

З обвинуваченого ОСОБА_4 стягнути на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення:

судової авто-технічної експертизи (висновок експерта від 26 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/7545-ІТ) у розмірі 1 634,50 грн;

судово-медичної експертизи (висновок експерта від 10 лютого 2021 року № 042-117-2021) у розмірі 1 796,90 грн.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1