В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002557 від 02 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, із базовою загальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, судимого: 14 березня 2019 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі (відбув покарання), 27 травня 2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підстав ст. 75 КПК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
02 вересня 2021 приблизно о 12 год 21 хв, перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА» за адресою: м. Київ, просп. Соборності, 2/1, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, та діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_3 наблизився до відкритого стелажу із парфумами, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає та користуючись вільним доступом взяв один флакон туалетної води «Givenchy Blue Label» ємкістю 100 мл закупівельною вартістю 1249 грн 00 к., що належить ТОВ «РУШ».

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 сховав вказаний товар собі під одяг та з неоплаченим флаконом туалетної води почав рухатись в напрямку виходу з приміщення магазину, проте був зупинений працівниками охорони.

Так, ОСОБА_3 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 , намагався завдати майнової шкоди ТОВ «РУШ» на загальну суму 1249 грн 00 к.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину. Пояснив, щоз 2013 року перебував на обліку бездомних громадян, із 21 серпня 2021 року перебуває у християнському центрі «Преображение», там проживав і працював. Після того як йому не виплатили заробітну плату, він вирішив викрасти товар у магазині, щоб потім його продати і отримати гроші. Щиро кається у вчиненому, більше вчиняти злочини не буде.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК У країни, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває у християнському центрі «Преображение», раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді обмеження волі.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Так, захисник вказував на наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, а замахістотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. У зв`язку з цим просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Оцінюючи наявність такої обставини як збіг тяжких життєвих обставин, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 552/517/19, зокрема, що за змістом п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин - це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливають на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ним кримінального правопорушення.

Однак у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 має житло, роботу, у християнському центрі отримує безоплатне харчування, проте все одно вчинив злочин. Крім того, викрадене майно, а саме флакон туалетної води, не є товаром першої необхідності, а тому суд не може визнати це обставиною, що пом`якшує покарання.

Також суд не враховує як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відшкодування шкоди, оскільки викрадений товар вилучено у нього після його затримання працівниками магазину, що не свідчить про добровільність відшкодування завданої шкоди.

Як роз`яснено в абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Зважаючи на те, що даний злочин ОСОБА_3 вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме 02 вересня 2021 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року на майно, а саме флакон туалетної води «Givenchy Blue Label» ємкістю 100 мл - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме флакон туалетної води «Givenchy Blue Label» ємкістю 100 мл, який передано у камеру зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві(квитанція № 017133 повернути власнику ТОВ «РУШ», 2 цифрові носії з відеозаписом події камер спостереження магазину «ЄВА» та відеозаписом ОМП, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1