УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001919 від 02.11.2021 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України
ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, у провадженні СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001919від 02.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 01.11.2021, близько 23:30год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у квартирі АДРЕСА_3 , між ОСОБА_5 та матір`ю останнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті побутових непорозумінь та неприязних відносин у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на скоєння вбивства ОСОБА_7 , переслідуючи мету позбавлення життя, враховуючи перевагу у віці та фізичній підготовці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто смерті останньої, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кімнати, умовно позначеної № 1 в квартирі АДРЕСА_3 наніс чисельні удари руками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження не сумісні із життям, від яких вона померла на місці.

В подальшому, схопивши свою матір за руку, витяг її із приміщення квартири сходами, де між першим та другим поверхом залишив, а сам вийшовши з під`їзду вказаного будинку пішов у невідомому напрямку.

Таким чином, на підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).
Факт вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_4 ,вході якого виявлено труп ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; протоколом огляду відеозаписів з боді-камер, наданих Управлінням поліції охорони в Одеській області; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст.208 КПК України; повідомленням про підозру гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України; протоколом пред`явлення особи до впізнання; протоколом пред`явлення особи до впізнання, відповідно до якого свідок гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 впізнає особу чоловічої статі, яка 01.11.2021 року близько 23:43 год. виходила з під`їзду №1 за адресою: АДРЕСА_4 , в якому в подальшому було виявлено труп ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 одразу після скоєння кримінального правопорушення, з місця вчинення злочину зник; не має постійного джерела доходу, оскільки офіційно не працевлаштований; у нього відсутні міцні соціальні зв`язки,у зв`язку з чим він може переховуватись від органів досудового розслідування,тому він не може забезпечити самостійно своєчасне прибуття до органу досудового розслідування та суду та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція ч.1 ст.115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від семи до п`ятнадцяти років;
- згідно п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у разі його звільнення та повернення за місцем останнього мешкання, де було вчинено злочин;
- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на осіб, які визнані потерпілими та свідками, у даному кримінальному провадженні, оскільки при ознайомленні з матеріалами, які обґрунтовують суть клопотання та підозрюваному відомі анкетні дані вказаних осіб;
- згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;
- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував щодо клопотання сторони обвинувачення, просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника.
Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_17 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений та те, що підозрюваний зник з місця події, а також те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи данні свідків, які зазначені в матеріалах, доданих до клопотання, має реальну можливість здійснювати вплив на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_5 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваного на свідків.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що органом досудового розслідування не доведено наявності ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, так як органом досудового розслідування під час проведення обшуку місця події всі речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження були вилучені.
Що стосується ризику передбачено п.4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не зазначено, яким саме чином, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.
Разом з тим, слідчий суддя вважає не доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення, так як підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Виходячи з викладеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001919 від 02.11.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали становить 60 діб та обчислюється з моменту затримання особи 02.11.2021 року та припиняє свою дію 31.12.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1