Справа № 282/1256/21
Провадження № 1-кс/282/479/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року

смт. Любар

Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:
Власник арештованого майна ОСОБА_3 зазначає, що 18 жовтня 2021 року слідчим суддею Любарського районного суду накладено арешт на телефон Redmi 9C p IMEIL НОМЕР_1 . Даний телефон приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

На даний час у ОСОБА_3 виникла потреба у користуванні телефоном, оскільки він є засобом, за допомогою якого він спілкується з рідними, окрім того на ньому знаходиться його записна книжка та ряд банківських послуг через які він оплачує своє проживання та харчування.

Саме тому, ОСОБА_3 просить скасувати арешт на його мобільний телефон та передати вказаний телефон йому, на відповідальне зберігання.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, про час та місце проведення засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, у вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Враховуючи скорочені строки розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як вбачається із змісту ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).
При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).
В даному випадку ОСОБА_3 не надав жодних доказів на підтвердження викладеного у клопотанні, а саме: про наявність кримінального провадження та ухвали про накладення арешту на належне йому майно, як і доказів того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, ту обставину, що достовірних чи допустимих доказів, відповідно до яких вказаний арешт потрібно скасувати, в матеріалах справи немає, приходжу до висновку, що на даний час у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309, 369-371 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1