ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3095/21 Справа № 182/8056/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0002108 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутірське Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм на ТОВ «Зоря», одруженого, маючого на утриманні дітей 2011 р.н. та 2015 р.н., зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.10.2017 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місця позбавлення волі. Відповідно до ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 . Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002108 від 05.07.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрито.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - залишено без розгляду.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Суд першої інстанції в ухвалі зазначив наступне.
Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке сталося 30 червня 2018 року. Прокурором не надано та у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення обвинуваченого від слідства та суду після вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення або про скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року ОСОБА_7 звільнено від покарання з випробуванням, у зв`язку із закінченням іспитового строку, згідно вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 року.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказану ухвалу скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність., та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Зазначає, що прийняте рішення суд мотивував тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення обвинуваченого від слідства та суду після вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення. Проте, вказаний висновок суду, на думку прокурора, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що ухвалою від 27.09.2019 року, цього ж складу суду у цій же самій справі (справа № 182/8056/18), ОСОБА_7 оголошено у розшук, який з`явився до суду лише 19.11.2019 року, що підтверджується ухвалою суду від 19.11.2019 року про призначення судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, на думку прокурора, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
Також прокурор зазначає, що закон про кримінальну відповідальність в редакції від 22.11.2018 року, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не пом`якшує відповідальність, тому, не має зворотної дії в часі, а відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VІІ від 08.04.2014 року), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, повинен був врахувати, що вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на ухилення від явки до суду у період з 27.09.2019 року до 19.11.2019 року, є обставиною, яка зупинила диференційовані строки давності, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України, та до нього підлягає застосуванню передбачений ч. 2 ст. 49 КК України загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від явки до суду - 5 років, перебіг якого закінчується 30.06.2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та її захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, за вчинення 30.06.2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Згідно матеріалів справи, а саме ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2019 року, у цій же самій справі ОСОБА_7 було оголошено у розшук, який з`явився до суду лише 19.11.2019 року, що підтверджується ухвалою суду від 19.11.2019 року про призначення судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Колегія суддів зазначає, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 року) передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робот на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». Цим законом було внесено відповідні зміни до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а саме передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робот на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Таким чином, закон про кримінальну відповідальність в редакції від 22.11.2018 року, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не пом`якшує відповідальність, а, отже, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 року), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Водночас частиною 2 статті 49 КК України у поточній редакції передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Колегія суддів зазначає, що у період з 27.09.2019 року до 19.11.2019 року, тобто протягом 22 днів, ОСОБА_7 ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим до нього підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 49 КК України у поточній редакції, яка поліпшує становище обвинуваченого.
Аналогічну правову позицію щодо застосування вимог ст. 49 КК України висловлено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа № 328/1109/19), а саме, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.
За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення повинен був врахувати, що вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на ухилення від явки до суду у період з 27.09.2019 року до 19.11.2019 року, є обставиною, яка зупинила диференційовані строки давності, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України, та до нього підлягає застосуванню передбачений ч. 2 ст. 49 КК України загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від явки до суду - 5 років, перебіг якого закінчується 30.06.2023 року.
За таких обставин, судове рішення суду першої інстанції не можна визнати законним.
Відповідно до вимог п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 411, ч. 2 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та підлягає скасуванню із зазначених підстав тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та визначення міри покарання.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст.7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні.
Тому, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, та скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно з`ясувати обставини скоєного, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість, достовірність та достатність, після чого ухвалити рішення, яке б ґрунтувалось на вимогах закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , - задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4