Провадження № 1-кп/522/646/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000079 від 18.02.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця Приморського краю Російської Федерації, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-07.12.2020 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, згідно ст.ст. 75, 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
09.02.2021 року у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в денний час перебував біля центрального автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном - грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом обману останнього.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами в розмірі 4 100 гривень, ввівши в обману ОСОБА_5 щодо надання послуг влаштування на роботу за кордон, приховуючи свій намір не виконувати свою обіцянку, 09.02.2021 року приблизно о 10:00 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , який знаходився біля центрального автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та під приводом надання йому послуг з оформлення листа-запрошення до Німеччини, запропонував йому передати грошові кошти в сумі 4 100 гривень.
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4100 грн.
Обманувши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати грошові кошти, з місця скоєння кримінального проступку зник, грошовими коштами потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 4100 гривень.
Далі продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, 10.02.2021 року ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 зустрітись в денний час за адресою: АДРЕСА_4 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами в розмірі 6 100 гривень, ввівши в обману ОСОБА_5 щодо придбання квитків на автобус з м. Одеса до м. Львів та з м. Львів до м. Гамбург, приховуючи свій намір не виконувати свою обіцянку, 11.02.2021 року приблизно об 11:00 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 та під приводом купівлі квитків, запропонував передати грошові кошти в сумі 6100 грн.
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 6100 грн.
Обманувши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати грошові кошти, з місця скоєння кримінального проступку зник, грошовими коштами потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 6 100 гривень.
Далі продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, 12.02.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи приблизно о 12:00 годині, більш точного часу не встановлено, за адресою: АДРЕСА_2 , зателефонував ОСОБА_5 та ввівши в обману останнього щодо придбання квитків на автобус з м. Одеса до м. Львів та з м. Львів до м. Гамбург, приховуючи свій намір не виконувати свою обіцянку, під приводом того, що не вистачає грошових коштів на придбання білетів, запропонував ОСОБА_5 перерахувати грошові кошти в сумі 1300 гривень на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 .
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 перерахував на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1300 грн.
Обманувши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати грошові кошти, грошовими коштами потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1300 гривень.
Далі продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, 13.02.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи в денний час, більш точного часу не встановлено, за адресою: АДРЕСА_2 , зателефонував ОСОБА_5 та ввівши в обману останнього щодо створення для нього електронного гаманця, який останньому необхідний для виїзду за кордон, приховуючи свій намір та ненадання ОСОБА_5 доступ до нього, під приводом того, що на електронному гаманці необхідно мати грошові кошти, запропонував перевести грошові кошти в сумі 40 доларів СІЛА, що згідно курсу НБУ складає 1113 гривень, на електронний гаманець № НОМЕР_2 .
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , через термінал, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська кут вул. Велика Арнаутська, перевів на електронний гаманець № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 40 доларів США, згідно курсу НБУ складає 1113 гривень.
Обманувши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати грошові кошти, грошовими коштами потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 40 доларів США, згідно курсу НБУ складає 1113 гривень.
Далі продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужими грошовими коштами, 15.02.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи в денний час, більш точного часу не встановлено, за адресою: АДРЕСА_2 , зателефонував ОСОБА_5 та ввівши в обману останнього щодо необхідності перерахування на електронний гаманець грошових коштів, який нібито належить останньому, приховуючи свій намір на заволодіння грошовими коштами, запропонував перерахувати грошові кошти в сумі 1 380 гривень.
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 через термінал, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , перерахував на електронний гаманець № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1380 гривень.
Обманувши ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати грошові кошти, грошовими коштами потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1380 гривень.
Заволодівши майном шляхом обману, а саме грошовими коштами, що належать - ОСОБА_5 на загальну суму 13993 гривень,
ОСОБА_3 , покинув місце скоєне ним кримінального проступку, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальний збиток у вказаному розмірі.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини, а саме: що дійсно 09.02.2021 року, перебуваючи біля центрального автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , він з корисливих мотивів під приводом надання послуг з оформлення листа-запрошення до Німеччини, запропонував ОСОБА_5 передати грошові кошти на загальну суму 13993 гривень, не маючи намір повертати грошові кошти. У вчиненому розкаявся, просив суд призначити йому справедливе покарання.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердив, що матеріальний збиток йому не відшкодовано, цивільний позов не подавав, призначення обвинуваченому покарання залишив на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки він заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство).
У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, є рецидив злочинів.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, на наркологічному обліку не значиться, однак матеріальний збиток потерпілому взагалі не відшкодував.
Також суд бере до уваги суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, зміст обвинувачення, яке складається з п`яти епізодів, посередню характеристику та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 є раніше судимою особою за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, однак на шлях виправлення на встав, належних висновків для себе не зробив, та знов вчинив кримінальний проступок, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді обмеження волі.
Згідно з ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_3 не відбув покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2020 року повністю, покарання за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, необхідно призначати за правилами ст. 71 КК України

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 07.12.2020 року у вигляді 1 (одного) місяця обмеження волі, остаточно призначивши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
Строк відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,не обирати.

Речовий доказ: інформацію, яка знаходяться в додатку «WinRAR archiver» з файлами типу «Архив ZIP - WinRAR (.zip)», «Foxit Reader PDF Document» та «Рисунок JPEG», які знаходяться на диску «CD-R 700 mb 52х 80 min», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1