Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

19 листопада2021 року м.Пирятин

Колегія суддів Пирятинського районного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

І. Мотиви, викладені прокурором у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У клопотаннях зазначає, що обґрунтованість підозри була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно обвинувачених та продовження строку їх застосування на стадії досудового розслідування. Наразі проводиться підготовче судове провадження на підставі обвинувального акту, що виключає можливість дослідження доказів, якими сторони обґрунтовують свої правові позиції, та які стосуються суті обвинувачення поза порядком, визначеним главою 28 КПК України. Вказує, що ризики, які були підставою для застосування і продовження такого запобіжного заходу обвинуваченим, не змінилися, продовжують мати місце, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам. Про високу ймовірність того, що обвинувачені можуть вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини: неодноразові намагання за відсутності передбачених законом підстав досягти передачі кримінального провадження на розгляд суду в межах територіальної юрисдикції Апеляційного суду Харківської області; активна підтримка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дій обвинуваченого ОСОБА_6 , спрямованих на затягування судового розгляду, вчинення таких дій особисто та через своїх захисників, у поєднанні зі скаргами на порушення розумних строків судового розгляду та надмірне тримання під вартою, а також на погіршення стану здоров`я; тиск ОСОБА_6 на суд, присяжних, потерпілих та свідків особисто, через своїх захисників та за допомогою підконтрольних засобів масової інформації шляхом ініціювання відкриття кримінальних проваджень, розповсюдження за місцем проживання свідків, присяжних, потерпілих відомостей, які містять охоронювану законом таємницю, а також спотворення інформації щодо обставин справи до надання відповідної оцінки доказам, які ці обставини підвищують, судом; вплив обвинуваченими на потерпілих шляхом переконання у необхідності змінити їх представника та шляхом вжиття заходів до дискредитації їх представника; зловживання стороною захисту правом на відводи, яких лише у Кобеляцькому районному суді Полтавської області було заявлено 24, а в Гадяцькому районному суді Полтавської області - 17; залежність обвинуваченого ОСОБА_7 від обвинуваченого ОСОБА_6 в частині захисту своїх інтересів; порушення ОСОБА_7 вимог режиму, невиконання покладених обов`язків, порушення заборон, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України, Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів; систематичне порушення ОСОБА_8 порядку в залі судових засідань, відверта зневага до загальноприйнятих норм моралі та існуючого в державі правопорядку.
При визначенні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019, який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_14 та мера м. Кременчука ОСОБА_15 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_13 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_13 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Також прокурор зазначає, що по справі існують реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Такими ознаками є необхідність закінчення судового розгляду у кримінальному провадженні про особливо тяжкі злочини відносно публічних осіб, що мають підвищену суспільну небезпеку з огляду на наявність кваліфікуючих ознак, а також необхідність охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам з огляду на відсутність контролю за спілкуванням обвинувачених при перебуванні їх за місцем проживання, відсутність повного контролю за переміщенням у дні судових засідань, під час перебування в суді, значну відстань від місць проживання до приміщення суду, якому передано кримінальне провадження для розгляду. Застосування до обвинувачених електронного засобу контролю також не зможе запобігти ризику вчинення обвинуваченими дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК, оскільки перевірка причин надходження сигналу тривоги потребуватиме значного часу, якщо такі обставини матимуть місце на шляху від міста Кременчука до міста Пирятин. Відповідно до обвинувального акту від 12.02.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. Можливість застосування до обвинувачених покарання у вигляді довічного позбавлення волі, у разі визнання їх винними, свідчить про те, що ризик переховування від суду з часом не зменшився, оскільки вказані обставини можуть вплинути на поведінку обвинувачених під час розгляду кримінального провадження та спонукати обвинувачених до переховування від суду чи незаконно впливати на учасників справи. Обвинувачений ОСОБА_7 упродовж 11 років проходив службу за контрактом за межами України, з 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі на посадах, пов`язаних з оперативною роботою. Існування в межах державного кордону України територій, на яких органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень, наявність у ОСОБА_7 навичок оперативної роботи, можливість використання соціальних зв`язків, що виникли під час тривалого проходження служби за контрактом за межами України, підвищують ризик вчинення дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Родина ОСОБА_6 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною, що в сукупності дає фінансові та статусні можливості переховуватись цьому обвинуваченому від суду, тиснути на свідків та потерпілих по справі, які на теперішній час ще не допитані, з метою зміни показань цих учасників, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Існування в межах державного кордону України територій, на яких органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень, підвищують ризик вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Випадки агресії з боку ОСОБА_8 в судових засіданнях не випадкові, а є проявами характеру обвинуваченого, який був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, у тому числі злочину, поєднаного з посяганням на здоров`я працівника правоохоронного органу. Існування в межах державного кордону України територій, на яких органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень, неодноразове засудження ОСОБА_8 за вчинення умисних злочинів підвищують ризик вчинення дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні продовжує існувати, оскільки судовий розгляд має відбуватись спочатку.

ІІ. Мотиви, викладені захисниками обвинувачених у клопотаннях про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначав про те, що прокурором подаються невмотивовані та необґрунтовані, формальні клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою. Ризики, які були підставою для обрання первісного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час зменшились. Прокурор в клопотаннях вже не заявляє про ризик знищення доказів, ризик скоєння інших кримінальних правопорушень або перешкоджання суду іншим чином. Ризик переховування від суду у разі обрання обвинуваченому цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю не буде існувати. Наразі існує лише непідтверджене матеріалами припущення прокурора про його існування. Ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків не існує, оскільки прокурором не надано жодних підтверджуючих даних. До того ж жоден із свідків під час їх допиту не надав відомості, що ОСОБА_8 впливав на них чи чинив тиск. Таким чином, підстави визначені кримінальним процесуальним законодавством з урахуванням практики Європейського суду з прав людини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні. Не виконуючи два остаточних рішення по цій кримінальній справі (рішення «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України»), обидва з яких констатували системні порушення законодавства в частині нерозумного строку розгляду цієї справи та необґрунтованого тримання під вартою, не даючи оцінки відсутності доказів на підтвердження обвинувачення та відсутності ризиків, суд, замість забезпечення відновлення порушених прав ОСОБА_8 , фактично перекладає тягар доведення на сторону захисту. ОСОБА_8 утримується під вартою вже довгий строк. Вказане тримання під вартою фактично перетворилося на очікування вироку і не має жодного відношення до міри запобіжного заходу, яка повинна забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. ОСОБА_8 неодноразово заявляв суду, що розуміє свій статус обвинуваченого і у разі зміни запобіжного заходу зобов`язується виконувати покладені обов`язки, передбачені ч.7 ст.42 КПК України, а також можливі додаткові обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, якщо такі будуть застосовані судом. Під час перебування на волі ОСОБА_8 не стояв на обліку у лікаря нарколога або психіатра, алкогольними напоями не зловживав. Мав міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання з дружиною і донькою, а також її батьками, де він мешкає більшість часу. В ході досудового розслідування по справі було встановлено, що він регулярно провідував свої батьків в м. Христинівка, підтримував зв`язок із старшим сином ОСОБА_16 . Не наведення прокурором фактичних підстав, які б унеможливлювали застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, враховуючи особу обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. При цьому посилався на необґрунтованість підозри, недоліки досудового розслідування та безпідставне тривале утримання ОСОБА_6 під вартою. ЄСПЛ у рішенні «Левченко проти України», яка була об`єднана зі справою «Пасічний проти України», а також у рішенні «Бевз проти України», яка була об`єднана зі справою «Куник проти України», встановлено порушення розумного строку розгляду даної справи. Вказані рішення ЄСПЛ мають бути застосовані в силу чинного законодавства України відносно ОСОБА_17 через «ідеальну релевантність», через схожість фактів та юридичних висновків, так як ухвалені у кримінальній справі, яка розглядається і відносно нього. Сторона захисту звертає увагу на те, що у відповідності до положень ст.3, 29, 62 Конституції, ст.5 Конвенції, усталеної практики ЄСПЛ, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому суд має виходити з презумпції відсутності підстав для подальшого тримання особи під вартою, а прокурор має надати докази того, що з`являються обставини, які свідчать про неможливість зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Натомість, всі роки розгляду справи, суди, у тому числі суди апеляційної інстанції, прокурори, виходять з протилежної презумпції: якщо захистом не доведено існування нових обставин, які можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, вважається, що раніше встановлені судом обставини не змінились, відповідні абстрактні ризики не зменшились, а тому немає підстав для зміни запобіжного заходу. Прокурори кожен раз абстрактно вказують про тиск на свідків, але у справі є свідки обвинувачення і свідки захисту. Жодних доказів таких дій не має. ОСОБА_6 не вчиняв і не вчиняє тиск на обвинувачених, у тому числі на ОСОБА_13 , про що безпідставно вказує прокурор. Про відсутність тиску заявляв сам ОСОБА_13 . Навпаки, на нього чинився тиск зі сторони обвинувачення. У судовому засіданні ОСОБА_13 заявив, що з ОСОБА_6 не спілкувався, не розмовляв, замовлень, у тому числі протиправних, ніяких не отримував, грошей не отримував. Натомість, наразі ОСОБА_13 здійснює тиск на інших обвинувачених. Окрім цього, захисник вказує, що ОСОБА_6 має місце роботи, сім`янин, має дружину, дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи, пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, має численні хвороби, у тому числі серця. ОСОБА_6 у травні перехворів на СОVID-19, внаслідок чого у нього значно погіршився стан здоров`я та вплинуло на його хронічні захворювання. Врахування стану здоров`я інваліда 2 групи внаслідок війни, коли необхідне амбулаторне і стаціонарне лікування у зв`язку з тяжкими хронічними захворюваннями, чого він не має можливості отримати в умовах СІЗО, зумовлює необхідність невідкладно і негайно змінити запобіжний захід. У Кременчуці ОСОБА_6 проживає постійно з родиною. З 1995 року працює і обіймає посаду директора Приватного підприємства «Приватна Телекомпанія «Візит». Неодноразово обирався громадою міста Кременчука депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області трьох скликань, під час виконання обов`язків депутата отримував заохочення. Він є членом громадських організацій, зокрема, Полтавської обласної громадської організації «Право на Захист», громадської організації «Комітет захисту конституційних прав громадян «Вибір», Кременчуцької міської організації інвалідів війни, збройних сил та учасників бойових дій, а тому користується довірою у друзів, колег по роботі, жителів міста Кременчука, області завдяки цьому і дорожить своєю честю, гідністю і діловою репутацією/ Вказані обставини підтверджується почесним грамотами і нагородами, у тому числі почесними грамотами міського голови Кременчука ОСОБА_15 . Вказані обставини свідчать про нормальні, ділові відносини між ОСОБА_6 і ОСОБА_15 . Ці докази характеризують його, як особу з високими моральними цінностями, яка заслуговує на довіру, що повинно бути враховано. ОСОБА_6 , як інвалід 2 групи внаслідок війни, більше 2 років року не може оформити пенсію з інвалідності, так як до органу пенсійного фонду заява про призначення пенсії повинна бути подана особисто. Захисник просив змінити ОСОБА_6 тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 також подав письмову заяву про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, на домашній арешт або на особисте зобов`язання. За його підрахунками цей суд є вже 15-м складом суду, який має розпочати розгляд кримінальної справи з самого початку. На даний час є 2 рішення ЄСПЛ щодо обвинувачених у цієї справі «Левченко проти України», «Бевз проти України». Ці рішення стверджують про порушення державою Україна п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з тривалим (в тому числі досудовим) триманням заявників під вартою та п.1 ст.6 Конвенції через надмірну тривалість кримінального провадження. Відмовляючи в задоволенні подання Полтавського апеляційного суду про направлення кримінального провадження №0000192 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, колегія суддів Верховного суду в своїй ухвалі від 07.09.2021 наголошує на наявності порушення норм кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, розгляд якого не завершується вже протягом більше як 6 років, що є порушенням положень ч.1 ст.21 КПК України щодо гарантування права учасників провадження на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки. При розгляді клопотання захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 просив задовольнити його, виходячи з наступного. Просив суд бути неупередженим до ОСОБА_7 , врахувати стан здоров`я ОСОБА_7 , те, що ОСОБА_7 раніше несудимий, має відмінні характеристики та не намагався уникати своїх процесуальних обов`язків, врахувати міцність його соціальних зв`язків, а також те, що за рахунок його пенсії утримується його дружина - ОСОБА_18 , яка є інвалідом. Просив суд врахувати наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання у АДРЕСА_1 . Також захисник уважає за можливе та не заперечує проти застосування певних додаткових обмежень до обвинуваченого ОСОБА_7 при зміні йому запобіжного заходу. Просив суд врахувати відсутність доказів того, що ОСОБА_7 , за умов застосування до нього будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде намагатися переховуватися від суду, знищувати докази, незаконно впливати на потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином. Просив суд прийняти до уваги і відсутність будь-яких порушень закону під час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту Київським районним судом у м. Полтава у літку 2017 року, як на такі обставини, що достатньо гарантують належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час перебування його під домашнім арештом, в умовах та порядку, визначених ст. 181 КПК України. Просив суд прийняти до уваги те, що з жовтня місяця минулого року, тобто вже більше року, розгляд кримінальної справи по суті не проводився за відсутності вини у цьому ОСОБА_7 . Недоведеність прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, виключає обрання та продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зі свого боку, ОСОБА_7 обіцяє суду своєчасно з`являтися на його виклики та виконувати усі вимоги, які до нього встановлені.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні

3.1 Позиція прокурора
Прокурор у судовому засіданні підтримав свої клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити.

Щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, прокурор заперечував. Уважає, що при оцінці ризиків необхідно враховувати особу обвинуваченого, його поведінку не тільки до того, як було відкрито кримінальне провадження відносно нього, а і його процесуальної поведінки, його поведінки в залі судових засідань, висловлення своїх власних намірів, його ставлення до тих чи інших значущих обставин. Також потрібно враховувати таку ознаку як зловживання правом. Не можна ставитися до права на захист, як до абсолютного права, тому що воно також має певні процесуальні обмеження. Всі клопотання, що заявляються, не пов`язані із судовим розглядом, тому прокурор уважає це процесуальною диверсією, тобто відволікання уваги суду. В даному випадку неможливо повернути попередній юридичний статус обвинуваченого ОСОБА_8 , який існував до порушення його прав, встановленого рішенням ЄСПЛ «Бевз проти України». І будь-якого іншого способу виконання цього рішення в законі не зазначено. Прокурор також зазначає про те, що не можна виключати вплив обвинуваченого ОСОБА_8 на свідка ОСОБА_19 , оскільки при проведенні досудового розслідування за заявою ОСОБА_8 щодо погроз з його боку, адресованих у бік Пасічного, останній слідством навіть не допитувався.

У судовому засіданні прокурор заперечував щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 на особисте зобов`язання. Вказав, що більш м`який запобіжний захід не може бути застосовано обвинуваченому. Суд має враховувати особу обвинуваченого, його поведінку яка до цього часу не змінилася. Велика кількість клопотань, подана Мельником та його адвокатами, спрямована на затягування розгляду кримінального провадження у розумні стоки. Вказане можна вважати як зловживання правом. Щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , то у слідчому ізоляторі наявна медична частина, де лікар надає належну допомогу, а в разі неможливості обстеження, останній повідомляє начальника установи і після погодження направляє хворого на обстеження до медичного закладу з орієнтовного переліку. Доводи захисника, викладені у клопотання, нічим не підтвердженні та не знайшли свого доведення у судовому засіданні.

Також прокурор заперечував щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому. Вказав, що більш м`який запобіжний захід не може бути застосований обвинуваченому. Поведінка сторони захисту свідчить про затягування кримінального провадження.

3.2 Позиція сторони захисту
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що прокурором подано формальне клопотання, воно вже неодноразово подавалося із зазначенням одних і тих же ризиків. Позицію сторони захисту, яка висловлюється у процесуальний спосіб, не можна вважати ризиком, який буде перешкоджати істині по справі, - це передбачений законом спосіб захисту. Первісно ОСОБА_8 було незаконно затримано у порушення вимог ст. 208 КПК України. Сам прокурор уникає тих питань, що стали підставою порушення прав обвинуваченого, а саме: зникнення частини матеріалів досудового розслідування, відсутність речових доказів. Використане право його підзахисним та самим захисником щодо подання клопотань в процесі розгляду кримінального провадження не може слугувати підставою затягування розумних строків розгляду кримінального провадження та відноситися до одного із ризиків. Уважає, що рішення ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» і «Бевз та інші проти України» повинні виконуватися національними судами, необхідно змінити запобіжний захід. Прокурор згадує факти колишнього засудження ОСОБА_8 , однак це неприпустимо і порушує вимоги ст.89 КПК України, бо на даний час ОСОБА_8 є несудимою особою. Ризику впливу на свідків зараз не існує взагалі. Ризик якихось погроз Пасічному, про які сказав прокурор, не підтверджено доказами. Щодо погроз ОСОБА_19 було проведено розслідування, допитано працівників конвойної служби та винесено постанову про закриття кримінального провадження. У постанові слідчий вказав, що жодних даних про погрози ОСОБА_19 не встановлено. Навпаки, на даний час ОСОБА_19 здійснює тиск на родичів ОСОБА_7 , умовляє їх.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Додатково пояснив, що клопотання прокурора формальне, переписане з одного в інше з тими ж самими обставинами. Нового прокурором нічого не зазначено. На підтвердження ризиків прокурор повинен надати якісь письмові докази, як того вимагає КПК. Факти погроз та образ представнику потерпілих є надуманими. Клопотання свого захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю ОСОБА_8 підтримав.

У судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження їх підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказали, що прокурором подано формальне клопотання. Рахують, що рішення ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» 2019 року і «Бевз та інші проти України» повинні виконуватися національними судами, необхідно змінити запобіжний захід ОСОБА_6 . Останній був незаконно затриманий, не набув статусу підозрюваного. ОСОБА_6 є невинною особою. Докази наявності вини їх підзахисного відсутні у матеріалах кримінального провадження. Свідки, допитані як на досудовому слідстві так і у судовому засіданні, прямими очевидцями не були. Таким чином захисники не вбачають ризиків щодо впливу на свідків. Щодо загроз ОСОБА_19 і бути не може, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 з ним не знайомий і бачив лише двічі під час розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що нового у клопотанні прокурора він нічого не побачив, ризики, наведенні в останньому, ті ж самі, що і в попередньому клопотанні. Уважає, що прокурор затягує час розгляду кримінального провадження. Прокуратуру ухвалою суду зобов`язано відкрити матеріали кримінального провадження на 105 томах, проте час ознайомлення закінчується, а прокуратура не бажає їх надавати, таким чином прокурор хоче морально поламати обвинувачених, щоб вони визнали вину. Додатково ОСОБА_6 зазначив, що ще на досудовому слідстві він співпрацював з органами поліції, допомагав через свою компанію знайти речові докази та очевидців події. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу щодо нього у виді тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що нових доводів у клопотанні прокурора він не почув. Письмові докази, надані прокурором, не можуть бути прийняті судом, оскільки не відповідають належним. Наголосив на тому, що він тяжко хворіє. Переніс двічі інфаркт. Навесні хворів на COVID, проходив лікування у реанімаційному відділенні, життя трималося на волосині. Все це супроводжувалося неможливістю надати лікарем чергової часини належної медичної допомоги. Ліки відсутні, медичне обладнання також. Процедура звернення до лікаря медичної частини займає дуже багато часу, з написанням великої кількості заяв. Після перенесеного COVID його стан здоров`я ще більше погіршився, потребує додаткового обстеження шляхом проведення комплексної томографії легень (на ступінь ураження) та серця. Йому важко ходити, має велику втому, у зв`язку з чим має доступ до свіжого повітря через відкриту квартирку в камері. За весь час перебування в слідчому ізоляторі втратив всі зуби у зв`язку з недостатньою кількістю отримання кальцію та вітамінів організмом. Бажає обрати собі того лікаря, який буде надавати йому належну медичну допомогу. Наголосив також на тому, що родина має кошти на оплату його лікування. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання його захисника щодо зміни запобіжного заходу.

ІV. Мотиви суду
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Заслухавши доводи прокурора та заперечення обвинувачених і їх захисників, дослідивши подані матеріали, колегія суддів зробила висновок про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і керувалася наступним.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 , будучи організатором-замовником, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень судді Автозаводського районного суду м. Кременчук ОСОБА_20 у зв`язку з його професійною діяльністю, у кінці грудня 2013 року та на початку січня 2014 року вступив у попередню змову з ОСОБА_7 з метою відшукання осіб для заподіяння ОСОБА_20 тілесних ушкоджень за матеріальну винагороду. ОСОБА_6 , будучи організатором вчинення злочину, в третій декаді січня 2014 року вступив у попередню змову з ОСОБА_7 , який наступного дня вступив у попередню змову з ОСОБА_13 з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_20 за винагороду. Встановивши та відстеживши щоденний графік руху ОСОБА_20 , ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_6 11.02.2014, приблизно о 19 годині відстежили місце перебування ОСОБА_20 , який на власному автомобілі приїхав додому, де ОСОБА_8 , підійшовши ззаду, вистрелив з обрізу по ногам ОСОБА_20 , а ОСОБА_13 з іншого обрізу, реалізуючи умисел на вбивство, вистрелив ОСОБА_20 у спину, після чого потерпілий помер у лікарні.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377 КК України як умисна організація (замовлення) заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_7 - за ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377 КК України як умисна з корисливих мотивів організація групи осіб для заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку із його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя; ОСОБА_8 - за ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377 КК України як умисне на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя.

Крім цього, в середині лютого 2014 року ОСОБА_6 , будучи організатором-замовником, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 , замовивши останньому за матеріальну винагороду відшукати осіб, які б вчинили вбивство Кременчуцького міського голови ОСОБА_15 , підготовку до вчинення злочину та його виконання. У зв`язку з цим у березні 2014 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 кошти для придбання знаряддя злочину, засобів мобільного зв`язку та автомобіля, а у березні 2014 року ОСОБА_7 , виступаючи організатором, вступив у попередню змову з ОСОБА_21 та ОСОБА_8 за матеріальну винагороду здійснити підготовку до злочину.

26.07.2014 приблизно о 9-50год ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , організатором ОСОБА_7 , на замовлення ОСОБА_6 , на автомобілі ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , відстежили місце перебування ОСОБА_15 поруч з будинком № 46 по вул. Сумській м. Кременчук. У цей час ОСОБА_13 , керуючи вказаним автомобілем, під`їхав до ОСОБА_15 . ОСОБА_8 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, у відчинене праве переднє скло дверей з гладкоствольної вогнепальної зброї «Сайга» здійснив три постріли у спину ОСОБА_15 , після чого разом з ОСОБА_13 на вказаному автомобілі зникли з місця події. Від отриманих ушкоджень ОСОБА_15 помер на місці.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.27 п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України як організація (замовлення) умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів; ОСОБА_7 - за ч.3 ст.27 п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України як організація групи осіб, яка вчинила умисне вбивство, з корисливих мотивів; ОСОБА_8 - за ч.3 ст.27 п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України як умисне, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб вчинення вбивства.

При цьому колегія суддів не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане є недопустимим на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства. Суд лише визначає на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». У даному кримінальному провадженні міститься інформація, яка дає підстави вважати ймовірною причетність підозрюваних до вчинення злочину, що є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Тим більше, що відповідно до практики ЄСПЛ, факти, що підтверджують обґрунтованість підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, сукупність тих даних, які є в розпорядженні суду, з позиції практики Європейського суду з прав людини, свідчать про достатність підстав уважати обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_6 , ОСОБА_22 та ОСОБА_7 указаних кримінальних правопорушень.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід уважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Зазначений стандарт доказування (переконання) колегія суддів використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинувачених.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, колегія суддів дійшла висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Ризик переховування від правосуддя колегія суддів оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) обвинувачених (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування тощо).

Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Злочин, у якому обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Так, ризик переховуватися від суду обґрунтовано доведено прокурором при розгляді клопотання. Колегія суддів погоджується, що переховуватися від суду обвинувачених може спонукати тяжкість можливого покарання. Крім ризику переховування від слідства, колегія суддів вважає, що є достатня ймовірність обвинувачених при застосуванні їм більш м`якого запобіжного заходу затягувати судове слідство з метою уникнути відповідальності. Прокурор навів приклади, що під час попереднього судового розгляду сторона захисту неодноразово заявляла відводи колегіям суддів (заяви про які були ідентичні за змістом незалежно від складу колегії), у провадженні яких була справа, та ініціювала передання справи до розгляду в інші суди області та за її межі, що вплинуло на тривалість розгляду справи.

Майновий стан обвинуваченого Мельника, сім`я якого володіє бізнесом та засобами масової інформації, дає підстави також для висновку про достатність ресурсів для життя обвинуваченого в умовах розшуку, що підвищує ймовірність ризику переховуватися від суду.

Колегія суддів відхиляє як непереконливі доводи захисту про те, що при обранні обвинуваченим менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладенням додаткових обов`язків, зокрема, носіння електронного засобу контролю, вказаний ризик буде мінімальним.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені можуть бути обізнаними із недоліками роботи електронного засобу контролю. Це не дає можливість колегії суддів дійти висновку, що домашній арешт з носінням електронного засобу контролю може запобігти ризикам переховування від суду.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини обвинувачених у сукупності дають підстави колегії суддів дійти висновку щодо наявності ризику ймовірного переховування від суду.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора про наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні з іншими свідками у справі та, зокрема, із Пасічним, який після затвердження угоди про визнання винуватості зобов`язаний надавати викривальні показання стосовно інших обвинувачених, останні можуть здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Про тиск на себе з боку сторони захисту заявили також у своїх заявах потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які підтримують клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених. Уважають, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї. Сприймають таку загрозу як реальну.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення захисників щодо неприйнятності поданих засобами електронного зв`язку заяв потерпілих, які не містять електронного цифрового підпису з огляду на таке.

Закони України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис» не є частиною кримінального процесуального законодавства в розумінні ст.1 КПК України. Водночас, відповідно до ч.3 ст.9 КПК України при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України.

Нормами КПК не передбачено подання заяв від учасників судового процессу в електронній формі, закон не обмежує право учасників судового процесу надсилати до суду документи електронною поштою. Надіслані засобами електронного зв`язку сканкопії заяв потерпілих написані власноручно та містять простий підпис заявника, що не викликає сумнівів у їх достовірності.

При розгляді клопотань прокурора та сторони захисту щодо запобіжного заходу обвинуваченим колегія суддів бере до уваги дані про особи обвинувачених, вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан, їх репутацію.

Обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, за останнім місцем проживання у м. Христинівка Черкаської області характеризувався посередньо, раніше не судимий. Даних про стан здоров`я обвинуваченого та джерела його доходів матеріали справи не містять.

Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання в м. Кременчук Полтавської області, сім`ю та місце роботи, з 1995 року обіймав посаду директора Приватного підприємства «Приватна телекомпанія «Візит», з 2003 по 2014 рік - директора ПП «Візит-Сервіс», неодноразово обирався депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалід 2 групи внаслідок війни, є членом ряду громадських організацій, нагороджений почесними грамотами і нагородами, які долучено до матеріалів справи, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Згідно висновку експерта №18 від 28.02.2019 має ряд хронічних захворювань, у тому числі ішемічну хворобу серця, внаслідок чого потребує лікування кардіологічної, неврологічної патології та захворювання шлунково-кишкового тракту в амбулаторних умовах.

Обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має постійне місце проживання в м. Кременчук Полтавської області, пенсіонер органів внутрішніх справ, раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризувався позитивно, нагороджений почесною грамотою ЦВК.

Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Дані про особи обвинувачених не вказують на підстави для зміни вже застосованого запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вже існували раніше та оцінювалися судами при визначенні існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України при винесенні рішень про обрання та продовження обраного обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів відхиляє твердження прокурора про негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, з огляду на те, що судимість ОСОБА_8 погашена у встановленому законом порядку. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи прокурора про неналежну процесуальну поведінку обвинувачених у судових засіданнях інших судів з огляду на те, що на сьогоднішній час така поведінка втратила актуальність та не свідчить про її системність. Крім того колегія суддів не спостерігала неналежну процесуальну поведінку обвинувачених у судових засіданнях в Пирятинському районному суді Полтавської області.

Щодо незадовільного стану здоров`я обвинувачених, про які зазначала сторона захисту, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Ризики, які вище встановила колегія суддів, а саме: ризик переховування від суду і ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, «Осаковський проти України» від 17.07.2014 та ін).

Обставинами, що дають підстави стверджувати про наявність суспільного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченим.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та тяжкого злочину проти правосуддя з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками. Захист особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому, є однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я.

Наявність значного публічного інтересу в даному кримінальному провадженні з часом не зникає і полягає в якнайшвидшому вирішенні справи справедливим та безстороннім судом та притягненні винних у вбивстві публічних осіб до кримінальної відповідальності.

Зазначене, за наявності інших необхідних умов, може виправдовувати обмеження прав обвинувачених.

Підсумовуючи викладене вище, а також враховуючи характеристику кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК, колегія суддів доходить висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та зможе запобігти цим ризикам.

Підставами для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим є обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, а не попередні ухвали судів, як про це стверджують захисники. Суд першої інстанції тільки розпочав судовий розгляд даного кримінального провадження, а тому ніякі висновки в ухвалах судів як преюдиція, не враховуються колегією суддів.

Прокурором обґрунтовано доведено неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів з огляду на тяжкість вчиненого, відсутність звернень про взяття обвинувачених на поруки, а також необхідності постійного візуального контролю, додержання обмежень, що застосовуються у будь-яких інших запобіжних заходах, не пов`язаних з триманням під вартою, не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Жодних обставин, які б свідчили про можливість змінити на сьогоднішній день обвинуваченим запобіжний захід не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, зважаючи на складність кримінального провадження, з метою надання достатньо часу для судового розгляду відповідно до вимог ч.2 ст.114 КПК України та виконання вимог ч. 1 ст.197 КПК України, тобто до 17.01.2022 включно.

З наведених підстав, клопотання захисників про зміну обвинуваченим запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів захисників про врахування у даному провадженні висновків, викладених у рішеннях ЄСПЛ «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», слід зазначити таке.

25 червня 2020 року ЄСПЛ було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України» (заява № 1838/18), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо деяких осіб, зокрема і Куника, а саме: порушення п. 3 ст. 5 Конвенції щодо невмотивованості рішення про продовження тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, п.1 ст.6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження.

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена ОСОБА_8 у зв`язку із цим грошова компенсація (5000 євро) дають підстави вважати, що щодо нього були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. ЄСПЛ вказаним рішенням констатував порушення Конвенції лише щодо невмотивованості рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою, Висновок ЄСПЛ щодо порушення п.1 ст.6 Конвенції стосується надмірної загальної тривалості кримінального провадження, проте не пов`язується із судовим розглядом та вирішенням справи по суті, оскільки остаточного судового рішення у кримінальному провадженні ще не ухвалено.

Всім іншим доводам колегія суддів не дає оцінки, оскільки в даному судовому рішенні суд надав достатні відповіді на фактичні та правові (матеріально-правові та процесуальні) доводи сторін у всіх суттєвих аспектах. Суд вивчив основні аргументи сторін та дав їм детальну оцінку.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_7 колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У статті 49 Конституції України задекларовано, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Статтею 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2.3, 2.6, 2.7 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, зареєстрованим в Мінюсті 10.02.2012 за № 212/20525, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Отже, з огляду на гарантоване Конституцією та законами України право обвинуваченого ОСОБА_7 , незалежно від місця його перебування, на належні медичне обслуговування та надання медичної допомоги, на вільний вибір лікаря-фахівця, а також враховуючи скарги ОСОБА_7 на неналежне надання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів, в межах своїх повноважень, уважає за необхідне звернути увагу керівництва слідчого ізолятора на необхідність виконання вимог вищевказаних законів та нормативно-правових актів щодо медичного обслуговування та надання належної якості медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 .

При цьому Полтавській обласній прокуратурі, на яку згідно ст.2, 26 Закону України «Про прокуратуру» покладено обов`язок здійснення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, слід здійснити контроль за виконанням даної ухвали в частині надання медичної допомоги ОСОБА_7 .

Крім того колегія суддів роз`яснює обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що вони також мають право на вільний вибір лікаря.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 315, 392 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 січня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 січня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 січня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Керівництву ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» забезпечити допуск обраного ОСОБА_7 лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях ОСОБА_7 , які не можуть бути проведені в медичній частині ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», провести такі додаткові обстеження на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

За результатами проведеного обстеження ОСОБА_7 надати в розпорядження Пирятинського районного суду Полтавської області у місячний термін довідку про стан здоров`я ОСОБА_7 , а також інформацію, чи може ОСОБА_7 за станом здоров`я утримуватись в умовах слідчого ізолятора.

Полтавській обласній прокуратурі здійснити контроль за виконанням ухвали в частині надання медичної допомоги ОСОБА_7 та інформацію за результатами контролю направити на адресу Пирятинського районного суду Полтавської області.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 22.11.2021.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3