Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

22 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_9
представника потерпілих адвоката ОСОБА_10
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0008117, внесеному до ЄРДР 27.07.2018 року, ухваленим щодо обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, яка народилася у с. Георгіївка, Мар`їнського району, Донецької області, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимої,

яка визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008 року) і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 21045 (двадцять одна тисяча сорок п`ять) грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008 року).

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

26 липня 2018 року, приблизно о 21 годині 38 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА RIO» д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася у середній смузі руху по бул. Т. Шевченка зі сторони вул. Володимирської у напрямку площі Перемоги та наближалася до перехрестя бул. Т. Шевченка та вул. Петлюри у місті Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_7 проявила неуважність, невірно оцінила дорожню обстановку, не переконалася у безпечності зміни напрямку свого руху, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, та під час перестроювання не надала дорогу мотоциклу «Джіанше» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроїтися ОСОБА_7 , у результаті чого відбулося зіткнення лівими задніми дверима керованого нею автомобіля та правою передньою частиною мотоцикла «Джіанше».

У результаті зіткнення транспортних засобів водій мотоцикла «Джіанше» ОСОБА_11 отримав закриту травму правої стопи у вигляді перелому основи дистальної фаланги 1-го пальця правої стопи та пасажир вищезазначеного мотоцикла ОСОБА_12 отримала травму правої кисті у вигляді перелому діалізу середньої фаланги зі зміщенням уламків та уламкового перелому дистальної фаланги із незначним зміщенням уламків 3-го пальця, перелом дистальної фаланги 4-го пальця кисті із невеликим зміщенням уламків.

Згідно із висновками судово-медичних експертиз №1750/Е та №1751/Е виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , та представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року (справа №761/45943/18) змінити, пом`якшити призначене покарання, а саме: не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік обвинуваченій ОСОБА_7 . В іншій частині вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зважає на те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вказаним вироком є несправедливим та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не навів жодних мотивів прийнятого рішення і не взяв до уваги те, що робота водієм є єдиним джерелом її заробітку та засобом для існування.

Поміж іншого, апелянт додає, що позбавляючи ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, місцевий суд належним чином не врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди, а також даних про її особу, яка раніше несудима та стала на шлях виправлення.

Представник цивільного відповідачаПрАТ «СК «ВУСО» адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить: змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 1 липня 2021 року у справі 761/45943/18, провадження №1-кп/761/751/2021, доповнивши його: цивільний позов ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (, вул. Казимира Малевича, 31, м. Київ, 03150) із вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди в розмірі 21045,40 грн, моральної шкоди в розмірі 200000,00; на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 23452,00 грн, моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн залишити без задоволення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на недотримання положень ст. ст. 91, 92, 93, 128, 129, п. 7 ч. 1 ст. 368, 370 КПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, посилається на порушення порядку залучення цивільного відповідача у вказаному кримінальному провадженні, оскільки місцевим судом помилково розглянуто та задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про залучення до справи цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка, на думку апелянта, не мала права звертатися з таким клопотанням. Звертає увагу і на те, що під час судового розгляду потерпілі не підтримали своїх позовних вимог до зазначеного співвідповідача, що, у свою чергу, свідчить про відмову від них, а тому висновки суду про відсутність підстав для вирішення по суті питання щодо цивільного позову до страхової компанії не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу та в останньому слові просила закрити кримінальне провадження у зв'язку із закінченням строків давності, не підтримала апеляційну скаргу представника цивільного відповідача; її захисника ОСОБА_13 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити та не підтримав апеляційну скаргу представника цивільного відповідача; пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційних скаргах не заперечуються.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 , який зазначає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вказаним вироком є несправедливим та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не навів жодних мотивів прийнятого рішення і не взяв до уваги те, що робота водієм є єдиним джерелом її заробітку та засобом для існування, колегія апеляційного суду зауважує на наступному.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої, те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в тому числі такі, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортні засоби, свідчить про те, що обвинувачена нехтує Правилами дорожнього руху та не стає на шлях виправлення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції обвинуваченій призначено покарання, яке не є занадто м`яким або несправедливим для обвинуваченої, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Посилання захисника обвинуваченої на те, що місцевий суд належним чином не врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди, а також даних про її особу, яка раніше несудима та стала на шлях виправлення є необґрунтованими та не беруться до уваги колегією суддів, оскільки, як прямо зазначено в мотивувальній частині вироку /т. 2 а.с. 75/ призначаючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд враховував характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують її особу, те, що вона у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває; інвалідом не являється; у зареєстрованому шлюбі не перебуває; вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується. Крім того, до обставин, які пом`якшують покарання суд врахував щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвоката ОСОБА_8 на порушення порядку залучення цивільного відповідача у вказаному кримінальному провадженні, не беруться до уваги колегіє суддів, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, після долучення прокурором в судовому засіданні першої інстанції копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3088074, виданого ПрАТ СК «ВУСО», яким застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 за заподіяну шкоду здоров`ю та майну, за клопотанням сторін кримінального провадження та представника потерпілих, судом було залучено цивільного відповідача ПрАТ СК «ВУСО».

З приводу доводів представника цивільного відповідача, що під час судового розгляду потерпілі не підтримали своїх позовних вимог до зазначеного співвідповідача, що, у свою чергу, свідчить про відмову від них, а тому висновки суду про відсутність підстав для вирішення по суті питання щодо цивільного позову до страхової компанії не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, слід зазначити наступне.

Дане питання було розглядом в суді першої інстанції, та дійсно, враховуючи те, що потерпілі у даному провадженні не пред`являли цивільний позов до ПрАТ СК «ВУСО», а тільки до самої обвинуваченої ОСОБА_7 , отже, як вірно вказано судом першої інстанції, правових підстав для вирішення питання про стягнення грошових коштів з ПрАТ СК «ВУСО» немає.

Інші доводи апеляційної скарги представника ПрАТ СК «ВУСО» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Під час судового розгляду в апеляційній інстанції, на стадії пояснень, прокурор ОСОБА_9 просив вирок місцевого суду скасувати та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, що підтримали обвинувачена та її захисник.

Однак, в даному випадку не вбачається можливості застосування звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, оскільки прокурор не заявляв відповідного письмового клопотання до апеляційного розгляду.

В той же час, колегія суддів вважає можливим звільнити згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Згідно вироку, обвинувачена ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні 26 липня 2018 року кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 КК України вважає, що остання підлягає звільненню від призначеного покарання за це кримінальне правопорушення, у звязку із закінченням строків давності.

Враховуючи викладене, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвоката ОСОБА_8 , а вирок місцевого суду змінити, застосувавши положення ч. 5 ст. 74 КК України та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України).

В іншій частині вирок місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0008117, внесеному 27.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України).

У решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 р о л ь