ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/740/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

засудженої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_9 про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року ОСОБА_10 засуджена вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року за ч.1 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна, за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Згідно ст. 70 КК України призначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.
Засуджена ОСОБА_10 звернулася до суду з клопотанням про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, зарахування відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання з посиланням на те, що змін до законодавства законодавчим органом не внесено, тому суд позбавлений можливості розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Крім того, зазначив що однією з обов`язкових умов застосування ст. 82 КК України є встановлення факту того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Матеріали особової справи на засуджену не містять достатніх даних про те, що засуджена стала на шлях виправлення. Сам по собі факт прийняття 12 березня 2019 року ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) не може бути безумовною підставою для застосування до засудженої ст. 82 КК України.
ОСОБА_10 не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що відбула 3 роки 11 місяців позбавлення волі, подальше тримання під вартою є таким, що порушує Європейську конвенцію про захист прав та основоположних свобод людини. Звертає увагу, що не зверталася до суду в порядку ст. 81, 82 КК України, натомість суд дав правову оцінку підставам, на які вона не посилалася. Посилається на рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України». Вважає, що покарання має бути пом`якшено через невідповідність рішенню ЄСПЛ.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлено, що ОСОБА_10 засуджена вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року за ч.1 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна, за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Згідно ст. 70 КК України призначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.
Відповідно до ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та у випадках, спеціально передбачених законом. Застосування зазначеного покарання не суперечить а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.
Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів. Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству. Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого, та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цьогоКодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Згідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, законодавством передбачена можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженогоУказом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.
Крім того, відповідно до висновків, які викладені в рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) про те, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, ЄСПЛ дійшов висновку, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру.
З наведеного вбачається, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства. При цьому, виключно до повноважень Верховної Ради України згідно із п. 3 ст. 85 Конституції України належить прийняття законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі чи його умовно-дострокове звільнення, а отже, на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни засудженій покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки правові підстави для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги засудженої, відсутні. Ухвала Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року є вмотивованою та висновки суду узгоджуються з чинними нормами КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: