Номер провадження: 11-кп/813/2008/21
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2021 року про продовження строків запобіжних заходів у виді тримання під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 року, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Октємберян Вірменія, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, з середньою освітою, не заміжньої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається особою, що не має судимості,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.146 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України вважається особою, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, з неповною середньою освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст.89 КК України вважається особою, що не має судимості,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Пенджикент Ленінобадської області Таджикістану, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, -

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 року за обвинуваченням: ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.187, ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження, під час виконання судом приписів ст.331 КПК України, прокурором подано клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, посилаючись на продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 просили змінити їх підзахисним запобіжні заходи на інші більш м`які не пов`язані із триманням під вартою, посилаючись на не доведення прокурором продовження існування ризиків та наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2021 року продовжено строки дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , відмовлено в задоволенні письмових та усних клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжних заходів на менш суворий вид.

Мотивуючи прийняте рішення, районний суд послався на доведення прокурором існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть здійснювати спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не мають офіційного джерела прибутків, міцних соціальних зв`язків, обвинувачуються у скоєнні ряду злочинів, в тому числі особливо тяжких, санкції яких передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , а також обвинувачена ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою його підзахисної. Захисник вказує про незаконність та необґрунтованість ухвали, стверджує, що продовження існування ризиків прокурором не доведено, оскільки вони цілком втратили актуальність. Захисник посилається на те, що його підзахисна має постійне місце проживання та родину в м. Одесі та не має наміру переховуватись від суду. Захисник стверджує, що докази у кримінальному провадженні вилучені, необхідні судові експертизи проведені, свідки допитані, що виключає можливість перешкоджання обвинуваченої кримінальному провадженню;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного пристрою контролю. Захисник посилається на те, що існування ризиків прокурором не доведено, усі докази в ході досудового розслідування зібрані та досліджені судом, обвинувачений не має наміру вливати на свідків чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Захисник стверджує, що судом не врахована можливість застосування до ОСОБА_12 більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, оскільки останній тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд затягується;

- обвинувачена ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити застосований відносно неї запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання з носінням електронного засобу контролю. Обвинувачена посилається на тривалий розгляд кримінального провадження, відсутність ризиків.

Захисник ОСОБА_10 звернувся до апеляційного суду із заявою, в якій просив подану ним апеляційну скаргу розглянути без його участі, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.
За наведених обставин, враховуючи положення ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутністю захисника ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не заявляли клопотань про апеляційний розгляд за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.187, ч. 4 ст. 187 КК України, що відповідно до ст.12 КПК відносяться до особливо тяжких, тяжких та нетяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, суд при прийнятті рішення врахував, що обвинувачені офіційного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків не мають.
Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду щодо не визначення обвинуваченим у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а також існування ризиків переховування обвинувачених від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень чи іншим чином перешкоджання кримінальному провадженню, виправдовуютьпродовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинувачених та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованих злочинів, та можливого суворого покарання у виді довічного позбавлення волі, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на вищевикладене, враховуючи практику ЄСПЛ, норми КПК та існуючи ризики, доводи захисників, що тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів не може слугувати підставою продовження строку застосування запобіжного у виді тримання під вартою, є неспроможними.
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особи обвинувачених, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 злочинів, дані про особи обвинувачених, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачені можуть продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
Доводи сторони захисту про відсутність документального підтвердження існуання ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останнім злочинів, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`які, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень та переховування обвинувачених від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_9 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Одночасно, апеляційний суд враховує те, що те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 тривалий час перебувають під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, а тому вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , пояснень прокурора та захисників свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду першої інстанції протягом тривалого часу. Протягом цього часу обвинувачені тримаються під вартою та судом неодноразово продовжувався строк дії запобіжних заходів, але судовий розгляд ще не звершений.
Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2021 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4