Справа № 308/2466/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, об`єднане кримінальне провадження, за № 0001332 від 24.04.2015 року, за № 0000326 від 14.03.2021 року та за № 0000148 від 06.02.2021 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, придбав з метою збуту порошкоподібну речовину білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи №18/260 від 29.04.2015 року, містить психотропну речовину «метамфетамін», загальною масою метамфетамін у 0,0389 г., містить 31,5520 ваг.% - 0,0123 г. метамфетаміну, яка знаходилась у згортку з фольги, яку умисно, незаконно зберігав з метою збуту, а 22 квітня 2015 року переніс з місця свого проживання, тобто з АДРЕСА_1 , на перехрестя вулиць Заньковецької-Грушевського у м.Ужгороді, де о 19 год. 43 хв., цього ж дня, знаходячись на території дитячого майданчика, який є місцем масового перебування громадян, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, за грошові кошти у сумі 400 гривень, вказану психотропну речовину незаконно збув ОСОБА_5 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, а також незаконний збут психотропних речовин в місцях масового перебування громадян.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, повторно придбав з метою збуту подрібнену речовину зеленого кольору, яка згідно висновків судово-хімічних експертиз №18/346 від 17.06.2015 року, та 18/347 від 18.06.2015 року має анатомо-морфологічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканабінол і є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений, загальною масою в перерахунку на висушену речовину, становить 1,1928 грама, яку умисно, незаконно зберігав з метою збуту по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Після цього, ОСОБА_4 не зупиняючись на вчиненому, доводячи свій умисел спрямований на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу «марихуана» до кінця, розфасувавши наркотичний засіб із загальної кількості 1,1928 грама до поліетиленового пакета у кількості 1,0723 грам, а іншу частину у кількості 0,1205 грама загорнув до грошової купюри номіналом одна гривня, серії ПЄ №7238544, 16 червня 2015 року, переніс із місця свого проживання, тобто з АДРЕСА_1 , на перехрестя вулиць Заньковецької - Грушевського у м. Ужгороді, де о 17 год. 45 хв., цього ж дня, знаходячись на території дитячого майданчика, який є місцем масового перебування громадян, біля будинку №27, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, за грошові кошти у сумі 300 гривень, незаконно збув ОСОБА_5 , особливо небезпечний наркотичний засіб, загальною масою в перерахунку на висушену речовину, становить 1,0723 грам, який знаходився у поліетиленовому пакеті, а іншу частину особливо небезпечного наркотичного засобу «марихуана» у кількості 0,1205 грама загорнутої у грошову купюру номіналом одна гривня, серії ПЄ №7238544, незаконно зберігав при собі до моменту затримання та виявлення працівниками відділу по боротьбі із незаконним обігом наркотиків УМВС України в Закарпатській області.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу в місцях масового перебування громадян.

В сукупності, своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене за ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, особливо небезпечного наркотичного засобу, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропних речовин в місцях масового перебування громадян.

Крім того, 05 лютого 2021 року близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів з метою власної наживи та збагачення за рахунок викраденого перебуваючи за адресою місто Ужгород, вулиця Лавріщева, без номеру, на території гаражного кооперативу «Темп», таємно, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , звідки викрав клапанну кришку двигуна, вартість якої становить 155 гривень 33 копійки, два стальні колісні диски, вартість яких становить 516 гривень 66 копійок, радіатор охолодження двигуна, вартість якого становить 666 гривень 67 копійок, до легкового автомобіля марки «Москвич (АЗЛК)», 1977 року виготовлення, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1338 гривень 66 копійок відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/107- 21/1804/АВ від 26.02.2021 року.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення.

Також встановлено, що 13 березня 2021 року близько 15 години 18 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власної наживи та збагачення за рахунок викраденого, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 на території приватного господарства, таємно, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник до іншого приміщення (складу), звідки викрав інструменти, а саме: залізо, алюміній, латунь та мідь, вартість яких відповідно до акту зважування № 8/04 від 08.04.2021 року, становить 2 612 грн. 90 коп., які виніс за межі складського приміщення на подвір`я з метою подальшої реалізації та повернувся знову до складського приміщення з метою викрадення іншого майна, однак свій злочинний умисел не зміг до кінця довести, з причин які не залежали від його волі, оскільки був помічений та затриманий власником вказаного дворогосподарства ОСОБА_7 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, ОСОБА_4 , повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчинених правопорушеннях за обставин, наведених у обвинувальних актах, визнав обставини вчинення кримінальних правопорушеннь, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах. Поряд з цим від дачі показів згідно ст. 63 Конституції України відмовляється. Просив врахувати, що щиро кається, більше такого робити не буде, вчини вказані дії внаслідок збігу важких матеріальних та сімейних обставин. Просив врахувати, що має матір похилого віку яка на даний час хворіє.

Потерпілий ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке 14.03.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти об`єднання кримінальних проваджень не заперечує.

Потерпілий ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.02.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Потерпілі повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому діянь та призначити покарання відповідно чинного законодавства. Просив з урахуванням визнання вини, щирого каяття застосувати ст. 69 КК України відносно обвинуваченого та призначити покарання за ст. 307 КК України нижче від найнижчої межі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальних актах, потерпілі скористались своїм правом та подали заяву про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинах, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, та учасники судового провадження не заперечили щодо встановлених фактичних обставин, тому суд, на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин справи, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд оцінює, що обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні не заперечив щодо встановлених фактичних обставин, вказуючи, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальних актах, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, у суду не має.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

При цьому, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій по епізодах вчинення кримінальних правопорушень органом досудового слідства обвинуваченим ОСОБА_4 за ст. 307 ч. 2 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин в місцях масового перебування громадян та за ст. 307 ч. 2 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно, в місцях масового перебування громадян є зайвою, виходячи з наступного.

Так, статтею 307 КК передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. За конструкцією та змістом склади цього злочину, в тому числі й кваліфіковані, є так званими складами з кількома альтернативними діяннями, що мають різний «предметний» зміст.

Тобто диспозиція цієї норми закону про кримінальну відповідальність перелічує кілька альтернативних діянь, кожне з яких як самостійно, так і в їх сукупності, причому у будь-якій кількості й поєднанні, становлять єдиний (одиничний) злочин.

З огляду на викладене визначальним для правильної кримінально-правової оцінки послідовного вчинення діянь, альтернативно вказаних у кримінально-правовій нормі, зокрема у статті 307 КК, є з`ясування змісту суб`єктивного ставлення винної особи до вчинених нею діянь.

Якщо у винної особи був єдиний умисел щодо незаконного придбання, зберігання та збуту наркотичного засобу, психотропної речовини або їх аналогів, вчинені нею діяння щодо одного й того ж предмета злочину, без значного розриву в часі, належить розглядати як єдиний (одиничний) злочин.

Суд рахує за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_4 кваліфікуючу ознаку повторність, при цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 32 КК України, повторність відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 307 КК України. Оскільки, вказані дії ОСОБА_4 охоплювались єдиним умислом та утворюють єдиний продовжуваний злочин вони не потребують кваліфікації за ознакою повторності .

Пленум Верховного Суду України у пунктах 5,6 постанови №7 від 4 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» роз`яснив, що якщо в одній статті (частини статті) Особливої частини КК України, передбачені різні за своїм змістом діяння (статті 263, 307, 309 тощо), їх вчинення в різний час не утворює повторності злочинів у випадках, коли такі діяння охоплюються єдиним умислом особи. У цих випадках вчиненні особою діяння стають елементами одного злочину (наприклад, незаконне виготовлення, придбання наркотичних засобів і наступне їх зберігання та перевезення; незаконне придбання вогнепальної зброї та бойових припасів і наступне їх зберігання та носіння). Від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК України складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину.

В судовому засіданні встановлено, що придбання обвинуваченим ОСОБА_4 порошкоподібну речовину білого кольору (метамфетамін) та подрібнену речовину зеленого кольору (канабісу) подальший її збут у два прийоми громадянину під вигаданим ім`ям ОСОБА_5 , відповідно 22 квітня 2015 року та 16 червня 2015 року відповідно, охоплювались єдиним умислом ОСОБА_4 , а відтак, в даному випадку відсутня, в розумінні ст. 32 КК України, кваліфікуюча ознака ч.2 ст. 307 КК України, повторність цього злочину.

Тобто, факти вказують, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , охоплювались єдиним умислом, а відтак, усупереч висновкам зробленим на досудовому слідстві, не утворюють повторності злочинів і мають кваліфікуватися як продовжуваний єдиний одиничний злочин.

Таким чином, окремі елементи дій ОСОБА_4 , не є окремими складами злочинів і не потребують самостійної кваліфікації, а тому не утворюють повторності.

За таких обставин, діяння вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 слід кваліфікувати тільки за ст. 307 ч. 2 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, особливо небезпечного наркотичного засобу, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропних речовин в місцях масового перебування громадян.

Згідно обвинувального акта по кримінальному провадженню відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001332 від 24.04.2015 року, ОСОБА_4 , раніше судимий 16.03.2007 року Ужгородським міськрайонним судом за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з вимоги про судимість відносно ОСОБА_4 , відбув реальне покарання. Згідно пояснень ОСОБА_4 був звільнений у зв`язку з відбуттям покарання.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 15.06.2021 ОСОБА_4 засуджений Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Указаний вирок набрав законної сили 16.07.2021.

У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що на даний час відбуває покарання в УВП №9 згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 389 КК України, у вигляді арешту строком на 1 місяць.

Згідно системи документообігу Д-3 ОСОБА_4 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року за ч. 2 ст. 389 КК України, у вигляді арешту строком на 1 місяць.

Зі змісту якого ОСОБА_4 не відбув громадські роботи із установлених йому 100 годин, тобто не виходив на громадські роботи без поважних причин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання йому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 307, ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить: 1) щире каяття; 2) активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно зі ст. 67 КК України, обставиною, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчинених кримінальних правопорушеннь, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності притягувався, має матір похилого віку, що також має вади здоров`я, з його слів, а також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення свідомих дій, спрямованих на викриття власної протиправної діяльності, відсутність претензій зі сторони потерпілих, як обставини, що пом`якшують його покарання, і відсутність обставин, які б його обтяжували.

Зазначені пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а відтак на думку суду, є підставами для застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі нижчого від найнижчої межі, встановленої санкціями ч.2 ст. 307 КК України та за ч.3 ст.185 КК України, ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України в межах санкції статей.

З огляду на встановлені обставини, суд вбачає підстави для призначення ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України основного покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві власності, окрім житла.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних злочинів у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, розміру вилученої особливо небезпечної наркотичної та психотропної речовини, суд вважає, що розмір покарання ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, та за ч.3 ст.185 КК України, ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та вважає, що лише таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами.

При призначенні остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні ОСОБА_4 , покарання, суд враховує, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт та одному дню позбавлення волі відповідають один день арешту.

Отже 100 годинам громадських робіт відповідає 12 днів позбавлення волі.

Відповідно до санкції ч.2 ст. 307 КК України (в ред. від 05.04.2015 на час вчинення кримінального правопорушення) передбачалося покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.3 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України то відповідно ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі помякшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з цим, відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року за ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 1 місяць. На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вказаним вироком в ДУ «УВП №9».

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Зважаючи на те, що кримінальні правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні вчинені ним до постановлення попередніх вироків суду від 15 червня 2021 року та 15 вересня 2021 року, суд вважає за необхідне остаточно призначити обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироками від 15 червня 2021 року та 15 вересня 2021 року, більш суворим покаранням призначеним за даним вироком.

При цьому суд вважає за необхідне зарахувавши в строк відбування покарання період його перебування в умовах тримання під вартою.

Згідно матеріалів справи днем фактичного затримання обвинуваченого є 16.06.2015 року.

Ухвалою Ужгородського міськоайонного суду Закарпатської області від 16.03.2018 року, ОСОБА_4 , змінено запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

З урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України (в редакції згідно Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» 26.11.2015 року №838-VIII), суд вважає, що обвинуваченому слід зарахувати в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з моменту затримання а саме із 16.06.2015 по 16.03.2018 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки 21 червня 2017 року набули чинності зміни до ч.5 ст. 72 КК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року № 2046-VIII.

При цьому, застосовуючи до обвинуваченого положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції згідно Закону від 26.11.2015 року №838-VIII) суд керується ч.2 ст.5 Кримінального кодексу України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, на підставі ч.5 ст.72 КК України(в редакції згідно Закону від 26.11.2015 року №838-VIII) обвинуваченому ОСОБА_4 , підлягає зарахуванню в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 16.06.2015 року по 16.03.2018 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім цього слід зарахувати строк частково відбутого покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 15 вересня 2021 року у вигляді арешту строком на 1 місяць.
Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати - за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися. Запобіжні заходи: під час досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід обирався у виді домашнього арешту, строк дії якого закінчився. Клопотань про обрання такого не подавалось.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та сім місяців 2 (два) дні з конфіскацією всього належного йому майна крім житла.

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців 2 (два) днів позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла.

На підставі ч.4 ст.70,72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду 15 червня 2021 року та вироком Ужгородського міськрайонного суду від 15 вересня 2021 року більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців 2 (два) дні позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 , згідно ст.72 ч. 1,5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 16.06.2015 року по 16.03.2018 включно та частково відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року у вигляді арешту строком на 1 місяць.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1475 грн. 58 коп., 1144 гривень, 15 копійок та 817 гривень, 25 копійок, стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.

Речові докази: поліетиленові пакети, в яких знаходяться дверні ручки ті нші металеві речі, кабелі та речі різного роду, алюмінієві уголки, ручки замків та самі замки, нарізані частини труб, лічильники на воду, труби із водопроводу та проводи різного кольору, які скріплені бірками та підписами учасників слідчих дій, які передані в кімнату зберігання речових доказів Ужгородського РУП, повернути власнику; клапанна кришка двигуна, два стальні колісні диски, радіатор охолодження двигуна повернути власнику.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Нокія» ІМЕІ № НОМЕР_2 , сім картку мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_3 конфіскувати в дохід держави, грошові кошти в сумі 70 грн., які передано на зберігання до Закарпатської ОДАБ «Укргазбанк» повернути ГУНП України в Закарпатській області; речовину, яка відповідно до висновку експертизи має анатомо- морфологічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканабінол і є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, спеціальний пакет «Експертної служби» № 2988876 в якому знаходиться кристалічна речовина білого кольору метамфетамін, що зберігається в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ ГУНП України в Закарпатській області знищити; Mikro SD № 178т. 10.04.2015 р. та Mikro SD № 210т. 11.06.2015 р. залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1