Провадження №11-кп/4812/173/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000855 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велідарівка Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України такого, що не має судимості, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 ,
потерпіла ОСОБА_9 ,

представник потерпілої ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року змінити в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким з урахуванням статей 75 та 76 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 2673 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що обвинувачений своєю поведінкою, як на досудовому слідстві, так і в суді, довів свою щирість та бажання виправитись, а тому, на переконання апелянта, є підстави для застосування статті 75 КК України.
На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що дружина ОСОБА_7 перебуває в стані вагітності, та те, що саме обвинувачений намагався надати першу невідкладну допомогу потерпілому, викликав швидку допомогу та поліцію.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 30 вересня 2017 року близько 19.05 години ОСОБА_7 в порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в світлий час доби, по сухій ґрунтовій проїжджій частині вулиці Садова в смт. Єланець Миколаївської області в напрямку с. Велідарівка Єланецького району Миколаївської області зі швидкістю більше 54 км/год.
Рухаючись в даних умовах, вказаної автодороги ОСОБА_7 грубо порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність в дорожній обстановці, яка склалася, не контролював свій рух, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, виїхав за межі проїжджої частини, праворуч на узбіччя, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, допустив перекидання автомобіля «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, потерпілої та представника потерпілої, які заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за частиною 2 статті 286 КК України, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до статті 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог, викладених в пунктах 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 286 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 50, 65 67 КК України. Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережного тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема, позитивну характеристику за місцем проживання, та те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, в силу статті 89 КК України, є таким, що не має судимостей, дані висновку органу пробації за досудовою доповіддю, обставин, які пом`якшують покарання, а саме, його щире каяття та активне сприяння розкриттю вчиненого ним злочину, обставину, яка обтяжує покарання перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим.

Суд першої інстанції вірно визнав, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів йому має бути призначено основне покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України, за якою кваліфіковано його дії, із призначенням додаткового виду покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо-визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип законності, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Враховуючи наведене, посилання апелянта, в апеляційній скарзі, на надто суворе покарання, є таким, що не заслуговує на увагу.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
-правових відносин.

Враховуючи обставини вчиненого обвинуваченим злочину (кримінального правопорушення), перш за все, перебування ОСОБА_7 під час керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо істотного підвищення ступеня суспільної небезпеки вчиненого за вказаних обставин та унеможливлення виправлення засудженого без відбування покарання, тобто відсутності підстав звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статі 75 КК України.
З цих же підстав суд апеляційної інстанції також погоджуються із висновком суду першої інстанції щодо позиції потерпілої відносно призначення та відбуття обвинуваченим покарання.
Щодо визнання вини, щирого каяття обвинуваченого, його активного сприяння розкриттю злочину, даних про особу обвинуваченого, у тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, то судом першої інстанції ці обставини враховані при призначенні покарання, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Долучена захисником під час апеляційного провадження копія свідоцтва про народження дитини обвинуваченого, не спростовує законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції відносно призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі щодо звільнення обвинуваченого від відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК України та його можливості виправлення без відбування покарання, є такими, що не знайшли підтвердження за висновками, ані суду першої інстанції, ані апеляційного суду.

Враховуючи наведене підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: