Ухвала

іменем України
22 грудня 2021 року

м. Київ
Справа № 729/413/20
Провадження № 51-5442 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 березня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кулачківці Снятинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Київського апеляційного суду від 9 грудня 2020 року за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 , ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави за проведення експертиз

4396 грн 28 коп.
Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.
УхвалоюЧернігівського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 22 жовтня 2019 року, близько 16 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , маючи умисел на вчинення крадіжки, повторно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що його дії є непомітними для інших осіб, за допомогою сили рук зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник до приміщення будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно загальною вартістю 1703,90 грн, що належать ОСОБА_6 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду та вказану суму.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що вона просить скасувати судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Мотивуючи свою скаргу, захисник вказує на те, що в діях засудженого ОСОБА_5 не має складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. В суді апеляційної інстанції захисник наполягав на тому, що діяння ОСОБА_5 має бути кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у приміщення. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інших приміщеннячи сховище або такої, що завдала значної шкоди, оскільки він часто бував у гостях ОСОБА_7 , того дня зайшов у будинок потерпілої лише в пошуках своєї співмешканки, замок не зривав у зв`язку з його відсутністю, на момент входження до будинку умислу заволодіти чужим майном не мав. Тобто стверджує, що у ОСОБА_5 був вільний доступ до господарства потерпілої ОСОБА_7 . До того ж вказує, що господарство не має паркану, матеріали справи не містять даних щодо існування замка, а показання потерпілої викликають сумнів.

Захисник, окрім зазначеного, вказує й на те, що визнання вини засудженим в суді першої інстанції було невірно трактовано, адже свою вину ОСОБА_5 визнавав частково і не визнав у тій частині, що він зривав замок.
Також захисник вказує, що протокол слідчого експерименту є суперечливим доказом, оскільки не проводилася відеофіксація, окрім того сам ОСОБА_5 припускає, що під час проведення слідчого експерименту перебував у пригніченому та нетверезому стані, адже вживав спиртні напої через смерть малолітньої дочки.
Крім того, на думку захисника, органами досудового розслідування порушено право на захист засудженого ОСОБА_5 , адже підчас слідчих дій не було забезпечено право обвинуваченого мати захисника.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник заявляв клопотання про виклик свідків та їх допит, оскільки судом першої інстанції не повністю досліджені обставини справи, однак всупереч ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд відмовив у задоволенні даного клопотання.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою касаційну скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що він дійсно 22 жовтня 2019 року близько 16 години прибув до господарства ОСОБА_7 , пошкодивши навісний замок на дверях будинку проник всередину та викрав продукти харчування, інструменти, інші речі, а також мобільний телефон потерпілої. З сумою викраденого згоден був згоден та просив суворо не карати; потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 22 жовтня 2019 року ввечері вона повернулась до свого господарства, виявила зірваний навісний замок на дверях, крадіжку продуктів харчування, мобільного телефону та інших речей. Згодом вона дізналась, що крадіжку вчинив ОСОБА_5 .

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_7 , вина ОСОБА_5 підтверджується також даними протоколів слідчих дій, зокрема й протоколу проведення слідчого експерименту від 29 квітня 2020 року та фототаблицями, доданими до протоколу, в ході якого ОСОБА_5 розповів та показав яким чином здійснив пошкодження навісного замка в будинку ОСОБА_7 , здійснив викрадення належного їй майна, та інших письмових доказів, наведених у вироку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за такою ознакою, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Вказані ж у судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника переглядалися в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Так, апеляційний суд, посилаючись на вищевказані показання обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_7 , дані протоколів слідчих дій та інших письмових доказів, наведених у вироку, акцентував на тому, що в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в його діях кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, з огляду на те, що сам обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції повністю визнав вину у пред`явленому обвинуваченні, зокрема зазначав про те, як він проник до будинку шляхом пошкодження навісного замка, і детально пояснював обставини вчиненого кримінального правопорушення в ході проведеного слідчого експерименту під час досудового розслідування. Крім того, в поданій заяві до правоохоронних органах та в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла повідомляла, що виявила зірваний замок на дверях та крадіжку майна.
Наведені обставини, як зазначив суд апеляційної інстанції, прямо спростовують доводи захисника. Крім того, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме намагання сховати частину викраденого, спростовує його доводи в апеляційному суді, що він взяв речі у будинку ОСОБА_7 вважаючи їх придбаними його співмешканкою.
Також апеляційний суд надав відповідь й на доводи засудженого щодо порушення його права на захист. Так, у судовому рішенні зазначено, що твердження обвинуваченого про порушення його права на захист у зв`язку з наданням йому на підпис протоколу шляхом обману та порушення інших норм КПК України, колегія суддів розцінила, як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене, враховуючи, що на їх підтвердження ним не було надано жодних доказів, не наведено обставин та мотивів, які б могли свідчили про таке.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла правильного висновку про те, що вина ОСОБА_5 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів також наголошує на тому, що доводи захисника про порушення права на захист щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , як зазначалося вище, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Правильним також є й наведений висновок суду апеляційної інстанції щодо правильної кваліфікації дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Що ж стосується доводів захисника стосовно порушення апеляційним судом норм, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів зазначає, що захисник у касаційній скарзі не обґрунтовує, в чому ж саме полягало це порушення з огляду на умови застосування зазначеної норми закону. Зокрема, з огляду на те, що для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність не лише відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), але й однієї із закріплених у законі умов (неповноти дослідження зазначених обставин або наявності певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга захисника не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області

від 29 березня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3