УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначає, що 11.09.2021 до Державного бюро розслідувань було направлено засобами поштового зв`язку заяву вих.№4502/11 про вчинення кримінального правопорушення, яка отримана 13.09.2021, однак уповноважені особи не внесли відомості до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

У зв`язку з цим заявник просить зобов`язати уповноважених осіб Державного бюро розслідувань внести відомості про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 вих.№4502/11 від 11.09.2021.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином та завчасно, що у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звертаючись зі скаргою просив проводити розгляд за його відсутності.

Разом з тим, 06.10.2021 до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 в якому вказує на необхідність заявлення слідчим суддею самовідводу від участі у розгляді скарги з огляду на численні звернення ОСОБА_3 до органів ДБР та СБУ ( а також із дисциплінарними скаргами до ВРП) на потенційні неправомірні дії судді ОСОБА_1 .

Однак слідчий суддя не вбачає підстав, передбачених положеннями ст.75 КПК України, для заявлення самовідводу від участі у розгляді скарги ОСОБА_3 , оскільки останній нічим не підтверджує факт звернення щодо судді до правоохоронних органів та Вищої ради правосуддя. Такі твердження заявника є голомовними. Крім того, сам факт таких звернень не є підставою для самовідводу.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про таке.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, в тому числі, у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Звертаючись зі скаргою заявник зазначає, що 11.09.2021 до Державного бюро розслідувань було направлено засобами поштового зв`язку заяву вих.№4502/11 про вчинення кримінального правопорушення, яка отримана 13.09.2021, однак відомості до ЄРДР, у порушення вимог ст.214 КПК України, внесені не були.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Аналізуючи зміст заяви, слідчий суддя убачає, що в заяві відсутні відомості про конкретні обставини вчинення, як вважає заявник, злочинів, при цьому заява фактично зводиться до незгоди з прийнятим суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_5 щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Така незгода, на переконання слідчого судді, не може бути обставиною, яка свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а в матеріалах скарги відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину відповідно до ст. 11 КК України.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Постановою пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», зокрема пунктом 11 визначено, що втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Як зазначено в преамбулі вищезгаданої постанови, гарантіями незалежності суддів, зокрема, є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб, неповаги до суду та встановлення відповідальності за такі діяння.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Таким чином, незгода особи з прийнятими рішеннями суддів за результатами розгляду справи не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, як зазначає заявник, а звернення із такою заявою до правоохоронних органів може свідчити про втручання у діяльність суддів, що є недопустимим.

Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку, або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Отже виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством і оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів та суддів щодо розгляду та вирішення справи поза процесуальним порядком не допускається.

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає доводи заявника необґрунтованими, а викладені в заяві обставини не містять ознак кримінальних правопорушень, які мали місце на думку заявника, а лише викладено відомості, які стосуються процесуальної діяльності судді щодо розгляду скарги ОСОБА_3 , а також допущені, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цієї скарги та доводи, які фактично зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Оскільки, з викладених в заяві обставин не вбачається наявність події злочину, а в матеріалах справи відсутні докази, що органом досудового розслідування допущена бездіяльність, слідчий суддя доходить висновку про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою вих.№4502/11 від 11.09.2021.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя