ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/135/22 Справа № 712/8429/20 Категорія: ч.1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сщ. Радгоспне Драбівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та процесуальні витрати за надання правової допомоги в сумі 12 000 грн., а всього загальну суму 42 000 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 31632,10 грн. залишено без розгляду, рекомендувавши звернутися в порядку цивільного судочинства.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» витрати за надання медичної допомоги при травмуванні, відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 у сумі 6369,28 грн.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у сумі 3268,80 грн..
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.12.2021 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 30.06.2020 близько 21:20 год, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Смілянська в місті Черкаси зі сторони бульвару Шевченка в напрямку до вулиці Гоголя, здійснюючи маневр розвороту ліворуч на перехресті з вулицею Гоголя біля будинку №40/275 для руху в напрямку до бульвару Шевченка, грубо порушив вимоги:
- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 33.4. «Наказові знаки» Правил дорожнього руху України, а саме вимог дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч» Правил дорожнього руху України, який дозволяє рух лише прямо або праворуч;
- п. 34.1. Правил дорожнього руху України, а саме вимог дорожньої розмітки 1.18. Правил дорожнього руху України, яка показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах.
Під час руху він, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, здійснюючи маневр розвороту ліворуч по проїзній частині вулиці Смілянська в місті Черкаси на перехресті з вулицею Гоголя та біля будинку №40/275, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, всупереч вимог дорожнього знаку 4.4 Правил дорожнього руху України, та дорожньої розмітки 1.18 Правил дорожнього руху України, які на вказаному перехресті дозволяють рух лише прямо або праворуч, продовжив виконувати зміну напрямку руху та здійснення маневру розвороту ліворуч для руху в напрямку до бульвару Шевченка, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не дав дорогу та допустив зіткнення з мотоциклом Kawasaki Z750, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по проїзній частині вулиці Смілянська зі сторони бульвару Шевченка в напрямку до вулиці Гоголя в лівій смузі руху на дозволяючий його руху зелений сигнал світлофора.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/738 від 14.08.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівого колінного суглобу з уламковим переломом надколінника, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; рани правої нижньої кінцівки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; саден кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 10.1, 33.4, 34.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 21.08.2020 №4/54Е-20, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок змінити, та виключити з нього посилання суду на призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Крім того, обвинувачений просив зменшити розмір стягнутої з нього на користь ОСОБА_9 моральної шкоди з 30 000 грн. до 10 000 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він працює в ТОВ «Нова пошта», і його безпосередні обов`язки пов`язані з керуванням транспортним засобом, що є єдиним джерелом доходу. Позбавлення права керування транспортним засобом поставить його в скрутне матеріальне становище, та унеможливить відшкодування стягнутих з нього коштів. Зазначає, що місцевим судом не враховано те, що потерпілим також були порушені вимоги ПДР України. Вказує, що потерпілого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП, а тому в даному випадку груба необережність останнього впливає на розмір відшкодування йому моральної шкоди. Крім того, потерпілим не надано жодних належних доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок змінити в частині задоволеного цивільного позову, та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_7 на його користь з 30000 грн. до 200000 грн..
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що місцевим судом під час визначення суми відшкодування моральної шкоди залишено поза увагою: документально підтверджені факти перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я протягом 21 дня, що очевидно порушило звичайний ритм життя; він був змушений носити гіпс, пересуватися на милицях, займатися лікувальною фізичною культурою за участю інструктора, а також витрачати свій час на відвідування закладів охорони здоров`я; поніс непередбачені фінансові витрати на лікування. Ним фактично витрачено усі свої заощадження, а заробити кошти не мав можливості, оскільки був обмежений у пересуванні через травму, отриману в результаті ДТП, що як наслідок викликало у нього тривале відчуття стресу, страху про майбутнє життя без грошових коштів; йому за дев`ять місяців довелося перенести три хірургічні операції, що супроводжувалися болісними відчуттями, новими обмеженнями рухливості, що зумовлювало відповідні душевні переживання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги потерпілого просив відмовити, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали подану потерпілим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого - відмовити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення поданих апеляційних скарг, просила вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України є вірною. Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду перевіряється лише в частині правильності призначення додаткового покарання ОСОБА_7 , та стягнення з останнього на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди.
Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 № 18 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки місцевим судом вірно враховано обставини дорожньої - транспортної пригоди за участі обвинуваченого, її наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, невизнання ним вини та невідшкодування завданої потерпілому шкоди.

Вказане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 30.06.2020, тоді як 01.07.2020, тобто через 2 дні, набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018, яким внесено зміни до частини 1 статті 286 КК України, та в абзаці другому частини першої слова «або без такого» виключено, тобто таким чином на даний час посилено покарання за вказаною статтею.

Також місцевим судом надано оцінку тому, що потерпілим ОСОБА_9 були порушені також вимоги п.п. 3.29, 12.3 ПДР України, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим останній був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Однак, з технічної точки зору, порушення ОСОБА_7 вимог п. 10.1, 33.4, 34.1 ПДР України перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині є неспроможними.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він працює провідним фахівцем ТОВ «Нова пошта», його робота пов`язана з керуванням автомобілем, і позбавлення права керування транспортним засобом поставить його в скрутне матеріальне становище, та унеможливить відшкодуванням стягнутих з нього коштів, оскільки останній не позбавлений можливості працевлаштуватися на іншу роботу.

Потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, як на підставу збільшення стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди посилається на те, що він протягом 21 дня перебував на стаціонарному лікуванні, переніс 3 операції, змушений носити гіпс, пересуватися на милицях, займатися лікувальною фізичною культурою за участю інструктора, та поніс значні фінансові витрати на лікування, що порушило його звичайний ритм життя.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені потерпілим обставини не можуть слугувати підставою для збільшення розміру стягнутої на його користь моральної шкоди, оскільки останній не позбавлений можливості звернутися в цивільному порядку з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», де обвинуваченим була застрахована його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу.

Що стосується моральної шкоди, то при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п.3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами. (Абзац перший пункту 18 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду N 13 від 25.12.92).

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Місцевим судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_9 було порушено вимоги п. 3.29 ПДР та 12.3 ПДР України, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим останній був притягнутий до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, на думку колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано визначено розмір суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , - 30 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та конкретним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення стягнутої з нього моральної шкоди до 10000 грн.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни в частині стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди, а також призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, як про це просять апелянти в своїх апеляційних скаргах, відсутні, у зв`язку з чим вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.12.2021 необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 без задоволення

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді