Справа № 331/1009/21
Провадження № 1-р/331/6/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Кольц Д.М., за участю секретаря судового засідання Дорофєєвої М.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву начальника СІЗО начальника арештованого дому підполковника внутрішньої служби О.Азарова про роз`яснення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся начальник СІЗО начальник арештованого дому підполковник внутрішньої служби О.Азаров про роз`яснення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_1 попереднє ув`язнення з 23.01.2021 року по дату набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В своєму клопотанні начальник СІЗО О. Азаров просить роз`яснити вирок в частині набрання вироком законної сили, де судом було вказано, що «до набрання вироком законної сили у межах граничного строку застосування заходу запобіжного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін».

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 380 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 року по кримінальному провадженню №331/1009/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_1 попереднє ув`язнення з 23.01.2021 року по дату набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В резолютивній частині вироку зазначено, що до набрання вироком законної сили у межах граничного строку застосування заходу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 залишити без змін.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються, окрім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, одним з видів яких є запобіжний захід. (п. 2 ч. 4 ст. 374, п. 9 ч. 1 ст. 131 КПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє його виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В пунктах 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява № 5425/11, статус остаточного 04.09.2015 року) Європейський суд з прав людини виклав таку позицію щодо застосування статті 5 Конвенції:

«Суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16 січня 2007 року).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних , або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Таким чином, роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності, а тому судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час його виконання.

Роз`яснюючи вирок, ухвалу, суд не вправі змінювати зміст вироку, ухвали, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у вироку або ухвалі. Вимоги, які пред`являє кримінальний процесуальний закон до змісту ухвали або вироку, містяться у ст. 372 і 374 КПК.

Статтею 532 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Статтею 377 КПК України визначений порядок обрання та зміни запобіжного заходу вироком суду. Оскільки зазначена стаття містить конструкцію до набрання вироком законної сили (без посилання на граничні строки), іншими нормами кримінального процесуального закону не визначено граничних строків застосування (обрання чи продовження) дії запобіжного заходу вироком суду, то такий строк встановлюється до набрання вироком законної.

У зв`язку із всім вищевикладеним, суд вважає за можливе роз`яснити вирок суду у частині вирішення питання про продовження запобіжного заходу, а саме, спираючись на відсутність у КПК України граничного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовженого (обраного) за вироком суду, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_1 вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 369, 380, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Заяву начальника СІЗО начальника арештованого дому підполковника внутрішньої служби О.Азарова про роз`яснення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити.

Роз`яснити вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2021 року по кримінальному провадженню №331/1009/21, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, в частині вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 12.07.1989 залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Д.М. Кольц