Справа №694/2193/21
провадження № 1-кс/694/1039/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.11.2021 року м. Звенигородка
Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001238 від 18.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.15, ч.2 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на майно, а саме: -грошові купюри номіналом 50 (п`ятдесят) гривень в кількості 9 (дев`яти) штук, які мають номера: СТ 2962811, ТС 4646505, ФЖ 8104000, ИЄ 1996921, ФД 5047959, ФГ 4928705, СЛ 5501807, ГА 4859538, ФА 7984379, купюри номіналом 100 (сто) гривень в кількості 2 (дві) штуки з номерами: АА 8244683, ИФ7467177, купюри номіналом 200 (двісті) гривень, в кількості 3 (три) штуки, з номерами ЧВ 6982759, КЗ 0493952, ЧГ 5132735, купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень в кількості 12 (дванадцяти) штук з номерами ХА 8120766, АБ 7708476, БА 1691999, ХВ 1923212, АГ 9687932, ВЕ 9552028, ХЗ 2647730, УА 8059110, БА 7536614, УБ 9164413, БГ 3625065, ВО 4200402, купюри номіналом 1 (одна) гривня в кількості 3 (три) штуки з номерами: ПУ 7295875, КЗ 4595707, ТЕ 8129672, мобільний телефон зеленого кольору марки Tecno із номером телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_5 на праві приватної власності;-мобільний телефон Tecno із ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 та номером телефону № НОМЕР_5 , та жіночу куртку жовтого кольору, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності;-мобільний телефон Hyawei із ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності;- записник формату А 4 на 48 аркушів та шматочки рваного паперу, власником яких є ОСОБА_6 , а також сам автомобіль Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , та фактичним власником якого являється ОСОБА_7 .
В обґрунтування клопотання посилається на те, що 18.11.2021 до Звенигородського РВП надійшла заява ОСОБА_9 про те, що приблизно о 13.00 год. в с. Вотилівка Звенигородського району Черкаської області невідомі особи шахрайським шляхом намагалися заволодіти її грошовими коштами.
Матеріали, за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2021 за № 0001238, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.
18.11.20201 року під час огляду проведеного за правилами обшуку в с. Вотилівка (колишнього Лисянського району) Звенигородського району Черкаської області на узбіччі дороги по вул. Галкіна було виявлено автомобіль Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 . В даному автомобілі знаходилися три особи: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: м. П`ятихатки П`ятихатського району Дніпропетровської області, фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 житель АДРЕСА_2 . Даним особам було запропоновано перед початком обшуку добровільно видати речі та предмети, які можуть мати значення речового доказу у кримінальному провадженні та слугувати предметами вчинення даного кримінального правопорушення, на що ОСОБА_5 добровільно видала грошові купюри номіналом 50 (п`ятдесят) гривень в кількості 9 (дев`яти) штук, які мають номера: СТ 2962811, ТС 4646505, ФЖ 8104000, ИЄ 1996921, ФД 5047959, ФГ 4928705, СЛ 5501807, ГА 4859538, ФА 7984379, купюри номіналом 100 (сто) гривень в кількості 2 (дві) штуки з номерами: АА 8244683, ИФ7467177, купюри номіналом 200 (двісті) гривень, в кількості 3 (три) штуки, з номерами ЧВ 6982759, КЗ 0493952, ЧГ 5132735, купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень в кількості 12 (дванадцяти) штук з номерами ХА 8120766, АБ 7708476, БА 1691999, ХВ 1923212, АГ 9687932, ВЕ 9552028, ХЗ

2647730, УА 8059110, БА 7536614, УБ 9164413, БГ 3625065, ВО 4200402, купюри номіналом 1 (одна) гривня в кількості 3 (три) штуки з номерами: ПУ 7295875, КЗ 4595707, ТЕ 8129672. Також остання видала свій мобільний телефон зеленого кольору марки Tecno із номером телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . ОСОБА_6 добровільно видала мобільний телефон Tecno із ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 та номером телефону № НОМЕР_5 . ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон Hyawei із ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 .
Під час обшуку автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 належить ОСОБА_8 , в ньому було виявлено та вилучено на задньому сидінні записник формату А 4 в кількості 48 аркушів та шматочки рваного паперу, а також сам автомобіль.
Під час особистого обшуку ОСОБА_6 , в неї було вилучено жіночу куртку жовтого кольору, в якій вона перебувала 18.11.2021 у с. Вотилівка.
Враховуючи те, що зазначені вище предмети можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому дані предмети, у кримінальному провадженні відповідають критеріям, зазначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, і накладення арешту є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження.
Як пояснили останні, вони користувалися своїми мобільними телефонами для зв`язку між собою, коли перебували на території с. Вотилівка Звенигородського району Черкаської області. ОСОБА_7 пояснив працівникам поліції, що його автомобіль Daewoo Nexiaд.н.з. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , який являється його батьком, використовувався ним близько чотирьох разів для перевезення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та їх особистих речей, що могли бути використані як предмети вчинення кримінального правопорушення, по їх діяльності на селах Черкаської області. ОСОБА_5 пояснила, що грошові кошти які вона мала при собі належать їй, але при цьому будь яких документів про отримання даних грошових коштів не надала, а саме отримання даних коштів у банку чи іншій установі, що ставить під сумніви те, чи не використовувалися дані грошові кошти у злочинних цілях та чи не являються вони предметами вчинення даного кримінального правопорушення чи можливо інших правопорушень.
Враховуючи, що під час досудового слідства було вилучено певний ряд вищевказаних речових доказів, які можуть являтися предметами вчинення даного кримінального правопорушення та мають істотне значення для подальшого розслідування даного кримінального провадження, тому виникла необхідність у забезпечені розслідування кримінального провадження та проведення в ньому відповідних експертиз та інших слідчих дій із зазначеними вище предметами,тому на них повинен бути накладений арешт.
Старший слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Дане клопотання підтримує та просив задовольнити.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином.
За наведених обставин, слідчий суддя вирішив за можливе розглядати дане клопотання без участі слідчого та власника/користувача майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не надходило, відтак фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Судом встановлено, що СВ Звенигородського РВП ГУНП у Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001238від 18.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч. 2 ст. 190 КК України.

18.11.2021 року під час огляду проведеного за правилами обшуку в с. Вотилівка (колишнього Лисянського району) Звенигородського району Черкаської області на узбіччі дороги по вул. Галкіна було виявлено автомобіль Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 належить ОСОБА_8 , в якому знаходилися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким було запропоновано перед початком обшуку добровільно видати речі та предмети, які можуть мати значення речового доказу у кримінальному провадженні та слугувати предметами вчинення даного кримінального правопорушення, на що ОСОБА_5 добровільно видала:- грошові купюри номіналом 50 (п`ятдесят) гривень в кількості 9 (дев`яти) штук, які мають номера: СТ 2962811, ТС 4646505, ФЖ 8104000, ИЄ 1996921, ФД 5047959, ФГ 4928705, СЛ 5501807, ГА 4859538, ФА 7984379, купюри номіналом 100 (сто) гривень в кількості 2 (дві) штуки з номерами: АА 8244683, ИФ7467177, купюри номіналом 200 (двісті) гривень, в кількості 3 (три) штуки, з номерами ЧВ 6982759, КЗ 0493952, ЧГ 5132735, купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень в кількості 12 (дванадцяти) штук з номерами ХА 8120766, АБ 7708476, БА 1691999, ХВ 1923212, АГ 9687932, ВЕ 9552028, ХЗ 2647730, УА 8059110, БА 7536614, УБ 9164413, БГ 3625065, ВО 4200402, купюри номіналом 1 (одна) гривня в кількості 3 (три) штуки з номерами: ПУ 7295875, КЗ 4595707, ТЕ 8129672, мобільний телефон зеленого кольору марки Tecno із номером телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; - ОСОБА_6 добровільно видала мобільний телефон Tecno із ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 та номером телефону № НОМЕР_5 ;- ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон Hyawei із ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 . Під час обшуку автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_8 , в ньому було виявлено та вилучено на задньому сидінні записник формату А 4 в кількості 48 аркушів та шматочки рваного паперу, а також сам автомобіль. Під час особистого обшуку ОСОБА_6 , в неї було вилучено жіночу куртку жовтого кольору, в якій вона перебувала 18.11.2021 у с. Вотилівка, що підтверджується протоколом обшуку.
18 листопада 2021 року постановою слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001238 вилучені речі визнано речовими доказами та визначено їх місце зберігання - кімнату зберігання речових доказів та майданчик тимчасового утримання СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України підставою для тимчасового вилучення майна стало те, що усі перераховані вище речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та постановою слідчого визнані речовим доказом та приєднані до кримінального провадження.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.

1 ст. 98 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ст. 171 КПК України, законодавець зобов`язує сторону, яка звертається до суду з клопотанням про арешт майна, зазначити наступне: підстави і мету такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до положень ст. 170 та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майна; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Проте, вказаних вимог закону стороною обвинувачення при зверненні із вказаним клопотанням не дотримано.
Так, слідчим суддею встановлено, що 18.11.2021під час огляду, проведеного за правилами обшуку було виявлено та вилучено вищевказані предмети та речі, які відповідно до постанови слідчого визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Разом з тим кримінальне провадження здійснюється за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, тобто замахом на шахрайство.
Замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). При цьому вказаний злочин є закінченим з моменту заволодіння майном.
Як вбачається з фабули кримінального правопорушення, згідно з якою наведено його кваліфікацію, жодним майном імовірні підозрювані особи не заволоділи.
Разом з тим, вищевказані предмети та речі, на які слідчий просить накласти арешт, хоч і визнані речовими доказами, однак як вбачається з фабули вчиненого кримінального правопорушення, а саме витягу з ЄРДР, вказані об`єкти жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення не мають, їх зміст не розкритий, а постанова слідчого про визнання таких предметів та речей речовими доказами належним чином не мотивована, а лише констатує факт визнання вищевказаних предметів речовими доказами, тому підстави накладення на них арешту відсутні. Відтак, слідчим не доведено, що вказане майно могло бути отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.
Також, у вказаному клопотанні відсутнє мотивування за якими критеріями ст. 98 КПК України майно підпадає під ознаки речових доказів, що позбавляє суд можливості провести аналіз та зробити висновки про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого процесуального статусу речового доказу, яким є майно, не свідчить про його відповідність визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.
Посилання слідчого на необхідність проведення експертиз вилученого майна слідчий суддя вважає безпідставним, оскільки постанов про призначення таких експертиз не надано та не зазначено з огляду на фабулу вчиненого кримінального правопорушення які це можуть бути експертизи..
Слідчий суддя звертає увагу й на те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.
З наявних матеріалів не убачається, що без накладення вищевказаного арешту неможливо досягти дієвості провадження.
В самому клопотанні не зазначено, яке доказове значення має майно, на яке ініціюється накладення арешту, а містяться лише загальні посилання на положення закону.
Також інформації про вчинення будь-якою особою будь-яких дій по відношенню до вказаного майна, пов`язаних з його приховуванням, втратою, пошкодженням чи псуванням матеріали

клопотання не містять.
У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які сторона обвинувачення послалась у клопотанні.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/WestAllianceLimited» проти України).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, щопри вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
За викладених обставин, враховуючи необґрунтованість клопотання, його невідповідність положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001238 від 18.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.15, ч.2 ст. 190 КК України - відмовити.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1