Номер провадження: 11-сс/813/1427/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту підозрюваному ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) стосовно ОСОБА_9 до 16 листопада 2021 року включно.

Постановлено конвоювати та утримувати ОСОБА_9 в порядку екстрадиційного арешту в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Рішення суду мотивоване тим, що в разі звільнення ОСОБА_9 з-під варти, є реальні ризики того, що останній почне переховуватись від компетентних органів України не тільки з метою уникнення видачі до Російської Федерації, але й з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності на території України, а також ризик, що ОСОБА_9 продовжить свою злочинну діяльність, з метою здобуття коштів на існування, або для організації втечі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, зокрема зазначає, що:

- притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності в Україні без застосування запобіжного заходу свідчить про сумлінне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та відсутність наміру переховуватись від суду;

- наявна у матеріалах провадження медична документація свідчить про поганий стан здоров`я ОСОБА_9 ;

- ОСОБА_9 є батьком двох малолітніх дітей та матеріально допомагає їх матері, працює у галузі ІТ-сфери та характеризується за місцем роботи виключно позитивно, батько ОСОБА_9 має у власності житлове приміщення у м. Одеса, де ОСОБА_9 постійно проживає;

- раніше до ОСОБА_9 , застосовувались запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, протягом який підозрюваний довів своє сумлінною поведінкою відсутність наміру переховуватись від органів досудового слідства та суду.

На підставі викладеного, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляду нічного домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.
Захисник ОСОБА_7 підтримав у судовому засідання доводи та вимоги апеляційної скарги, окремо звернув увагу на стан здоров`я підозрюваного, який знаходить на даний час у слідчому ізоляторі на лікуванні.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що оскаржувана ухвала є цілком законною та обрятованою, звернула увагу на порядок розгляду судом клопотання про застосування екстрадиційного арешту у порядку ч.8 ст.584 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 р. передбачено, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

З матеріалів провадження вбачається, що співробітниками Управління карного розшуку ГУНП в Одеській області 16.09.2021 о 10 годині 10 хвилин за адресою: м.Одеса, вул. Варненська, 3-Б затримано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_9 , який розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації (викрадення людини, групою осіб за попередньою змовою).

Підставою для затримання ОСОБА_9 та застосування у подальшому стосовно нього екстрадиційного арешту є документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо нього запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

Так, в провадженні слідчого відділу в м. Домодєдово Головного слідчого управління Слідчого комітету Російської Федерації в Московській області знаходиться Кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст. 126 КК Російської Федерації (викрадення людини, групою осіб за попередньою змовою).

Офісом Генерального прокурора розглядається запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 (викрадення людини, групою осіб за попередньою змовою) КК Російської Федерації, направлений на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 (далі Конвенція), яку ратифіковано Україною 10.11.1994.

Відповідно до вимог ст. 60 Конвенції після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

З матеріалів, що містяться у запиті про видачу вбачається, що 28.08.2018 року близько о 04 годині 00 хвилин, діючи в складі групи осіб за попередньою змовою ОСОБА_9 спільно зі своїми спільниками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 незаконно проникли в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де, застосовуючи насильство до проживаючого у вказаному будинку ОСОБА_12 , посадив його в автомобіль потерпілого марки Rangeroversport з реєстраційним знаком НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), проти волі зазначеної особи відвезли його на територію України.

Так, 05 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_9 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК Російської Федерації.

Постановою оперуповноваженого ОРР УМВС Росії по міському округу Домодєдово від 28.12.2020 року ОСОБА_9 оголошено у міжнародний розшук.

Постановою Домодєдовського міського суду Московської області від 30.12.2020 року стосовно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту затримання на території РФ або з дня екстрадиції на територію Російської Федерації.

Офісом Генерального прокурора 18.05.2021 Одеській обласній прокуратурі доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_9 до Російської Федерації, а також звернення до суду з клопотанням про застосування до вказаної особи екстрадиційного арешту.

На цей час, проведеною перевіркою не встановлено обставин, за наявності яких видача ОСОБА_9 не може бути здійснена.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 584 КПК України передбачено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Згідно ж до вимог ч.8 ст.584 КПК України при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Як вбачається з вимог ч.10 ст.584 КПК України екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Відповідно до ч.10 ст.584 КПК України, в межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Задовольняючи клопотанням прокурора та застосовуючи до громадянин ОСОБА_9 екстрадиціний арешт, слідчий суддя врахував надані йому документи, вимоги ст.584 КПК України, наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_9 , екстрадиційного арешту, зокрема те, що інкриміновані йому злочини, на території Російської Федерації, передбачені п.«а» ч.2 ст.126 КК РФ, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі більше ніж на 1 рік. Крім того, строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 162 КК РФ, не закінчився.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя при постановленні оскарженої ухвали вмотивовано констатував наявність ризику можливого переховування затриманого від правосуддя, оскільки затриманий є громадянином Республіки Білорусь, офіційного дозволу на постійне проживання, місця реєстрації та мешкання в Україні не має та затриманий на території України у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та притягується Київським районним судом м. Одеси до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні № 0002867 від 18.11.2019 року.

Викладені обставини свідчать про існування ризику у вигляді переховування затриманого з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, існує реальна загроза перешкоджанню виконанню запиту компетентного органу іноземної держави, який позбавляє суд можливості вирішити питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення видачі ОСОБА_9 , в порядку ст.585 КПК України.

Також слід зазначити, що ОСОБА_9 не звертався для отримання статусу біженця або додаткового захисту на території Україні; на обліках в управляннях соціального захисту та сімейної політики не перебуває; в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у тому числі, у складі добровільних формувань, участь не приймав.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слідчий суддя, взявши до уваги обставини справи, вмотивовано дійшов до висновку про те, що в даному випадку суспільний інтерес перебування ОСОБА_9 під вартою, переважає його особистий інтерес.

Встановлені судом першої інстанції обставини знайшли своє підтвердження також в апеляційному суді.

Також слід зазначити, що посилання захисника на сумлінну поведінку ОСОБА_9 під час застосування до нього попередніх запобіжних заходів та відсутність наміру переховуватись від суду не є переконливими та жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування в подальшому.

Окрім того, щодо посилань захисника на поганий стан здоров`я ОСОБА_9 апеляційний суд вважає за необхідне звернути уваги о на таке.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що ОСОБА_9 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.

Соціальні зв`язки ОСОБА_9 , на які звертає увагу її захисник у апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на переконання апеляційного суду, позитивні характеристики, наявність дітей та місця проживання не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати вище зазначені ризики, обставини ж щодо перебування дітей не його утриманні, належними доказами стороною захисту підтверджені не були, надані захисником копії свідоцтв про народження дітей самі по собі не підтверджують прийняття активної участі у їх вихованні та перебування на утриманні, обставини ж щодо працевлаштування ОСОБА_9 належними доказами стороною захисту підтверджені не були.

На підставі викладеного, аналізуючи положення норм міжнародного права та національне законодавство України щодо особливостей затримання та тимчасового арешту особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за межами України, колегія суддів приходить до переконання, що при затриманні та розгляді клопотання прокурора відносно ОСОБА_9 дотримано права та законні інтереси останнього, зокрема встановлена особа затриманого, перевірені документи, що містять інформацію про вчинення особою кримінального правопорушення на території іноземної держави, обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави та перебування цієї особи у міжнародному розшуку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого це рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги затриманого та його захисника без задоволення. Інших даних, щодо істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо застосування тимчасового арешту до підозрюваного, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді не виявлено.

Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями:370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 422,532, 584, 585 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту підозрюваному ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3