Справа № 336/9462/21
Провадження № 1-кп/336/724/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 з участю: секретаря ОСОБА_2 розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за номером №0001036 від 07.09.2021 за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не маючого освіту, не працюючого, маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 29.03.2021 року Шевченківським районним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, 08.04.2021 року Шевченківським районним судом 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 , будучи засудженим до покарання у виді громадських робіт, ухилився від його відбування за наступних обставин.

Так, вироками від 29.03.2021 року Шевченківським районним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, від 08.04.2021 року Шевченківським районним судом 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

12.05.2021 року ОСОБА_3 поставлено на облік в Шевченківському відділі з питань пробації, де 26.05.2021 року ОСОБА_3 ознайомився з порядком та умовами відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт, був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування цього покарання та отримав направлення для відбування покарання на СКП «Запорізька ритуальна служба».

27.05.2021 року з СКП «Запорізька ритуальна служба» надійшло повідомлення №376 про те, що ОСОБА_3 для відбування покарання не звертався.

28.05.2021 року ОСОБА_3 з`явився до СКП «Запорізька ритуальна служба», наказом №74-к від 28.05.2021 року його було направлено для відбування покарання до «Матвіївського кладовища».

31.05.2021 року з СКП «Запорізька ритуальна служба» надійшло повідомлення №376 про те, що ОСОБА_3 для відбування покарання не з`явився 29.05 та 30.05 2021 року. З`явившись 31.05.2021 року о 08:00 годині самостійно покинув роботу о 10:30.

06.09.2021 року з СКП «Запорізька ритуальна служба» надійшло повідомлення про те, що станом на 10.09.2021 року ОСОБА_3 відпрацював 3 години 45 хв. з призначених йому 80 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КВК України, ухиленням від відбування покарання вважається систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини.

Такими чином ОСОБА_3 умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

За ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_3 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального провадження у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви ОСОБА_3 щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника ОСОБА_4 , обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті.

ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має зареєстроване місце проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав: "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистого надмірного тягаря для особи".

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. При цьому враховується, що санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту до 6 місяців та обмеження волі до трьох років і враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 не виконав покарання не пов`язане із позбавленням волі, грубо нехтував своїм обов`язком відбути громадські роботи, то належним та необхідним покаранням буде арешт. Обираючи строк арешту суд виходить з того, що ОСОБА_3 не працює, його процесуальна поведінка не є позитивною і тому арешт слід застосувати на максимальний строк.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та приходить до висновку, що необхідно призначити покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Строк арешту слід відраховувати з дня початку фактичного відбування покарання.

На вирок учасниками кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1