ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/628/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/298/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.186 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року.
Даним вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Скасовано повністю арешти на майно, накладені ухвалами слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28.12.2018 року.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 26 грудня 2018 року близько 09.00 годин, попередньо знаючи, що на господарстві ОСОБА_10 , яке знаходиться по АДРЕСА_1 ніхто не проживає, вирішив проникнути в інше володіння особи, а саме господарську будівлю господарства ОСОБА_10 , з метою скоїти крадіжку спортивних інвентарів.
26 грудня 2018 року, близько 09.00 год. ОСОБА_8 готуючись до вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи в с. Дворіччя Теребовлянського району телефоном домовився із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про перевезення вантажу із с. Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області в невстановлене досудовим розслідуванням місце, не повідомляючи останніх, яке саме майно необхідно перевезти та кому воно належить. 26 грудня 2018 року близько 10.00 години ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , автомобілем PEUGEROT BOXER д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_11 , прибули в с. Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області, де на одній із вулиць вказаного села, зустріли ОСОБА_8 ..
Реалізуючи свій злочинний намір на скоєння протиправних дій ОСОБА_8 , у присутності ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не усвідомлювали протиправності дій ОСОБА_8 , перебуваючи на господарстві, шо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, бажаючи настання протиправних наслідків, шляхом зламу вхідних дверей проник в інше володіння особи, а саме в господарську будівлю господарства ОСОБА_10 , звідки виніс гирі із надписом 16 кг/ 5 руб. 50 коп. - дві одиниці, вартістю 920 гривень, гирю із надписом 24 кг - одну одиницю, вартістю 510 гривень, диск із надписом MAXXPRO 20KG - дві одиниці, вартістю 1400 гривень, диск з ручками із надписом 5 KG - дві одиниці, вартістю 411,67 гривень, гриф для штанги діаметром 25 мм, довжиною 1,5 м - одну одиницю, вартістю 580 гривень 83 копійок та гантелі із надписом 10KG - дві одиниці, вартістю 550 гривень, однак, не зміг завершити свій умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця, оскільки був помічений та викритий ОСОБА_14 , якій відомо кому належить господарство та яка зробила зауваження ОСОБА_8 щодо його протиправних дій. Незважаючи на це ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його протиправні дії були помічені сторонньою особою, а саме ОСОБА_14 та почали носити відкритий характер, не припинив свій злочинний умисел на викрадення майна та вирішив його завершити, а саме відкрито почав виносити спортивний інвентар із господарської будівлі господарства ОСОБА_10 та поміщати в транспортний засіб PEUGEROT BOXER д.н.з. НОМЕР_1 .
В подальшому викрадене майно вказаним транспортним засобом, який найняв з метою перевезення вантажу, перевіз та залишив неподалік від власного господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , після чого міг розпоряджатись ним на власний розсуд.
Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 4 372 гривень 50 копійок.
З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_8 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні останнього наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки та покласти обов`язки передбачені ч.1 ст. 76 КК України.
Вважає, що вирок Гусятинського районного суду є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт не погоджується з висновком суду про відсутність доказів належності всього переліченого в обвинувальному акті майна потерпілому ОСОБА_7 , відсутності прямого умислу і корисливого мотиву.
Вважає, що суд дав неналежну оцінку показам потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , які вказали що спортивний інвентар, яким користувалися хлопці був придбаний за їхні спільні кошти, тому належав їм усім, в тому числі ОСОБА_8 ..
Апелянт посилається на те, що свідок ОСОБА_10 пояснювала, що ОСОБА_17 ходив тренуватися з іншими хлопцями і спільно придбали в спортзал тільки грушу. Про те, що ОСОБА_17 скидався на інший спортивний інвентар свідок не зазначала.
Не погоджується апелянт із твердженням суду про те, що у справі відсутні докази на підтвердження прямого умислу в ОСОБА_18 на протиправне заволодіння чужим майном з корисливим мотивом та бажання настання протиправних наслідків.
Наголошує на тому, що будь-яких тверджень, що ОСОБА_19 було заборонено займатись у вказаному приміщенні, ні свідок ОСОБА_14 ні свідок ОСОБА_10 не вказали.
Вважає, що покази свідка ОСОБА_16 суперечать показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та неповністю викладені у вироку стосовно обставин скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення.
Посилається на те, що із показів вказаних свідків вбачається, що перевозив вказаний інвентар ОСОБА_17 з однією метою - отримати за нього грошові кошти, тобто розпорядитися ним на власний розсуд, що доводить в його діях наявність корисливого мотиву.
Вважає, що об`єктивних підстав не брати до уваги показання вказаних свідків у суду не було, оскільки як ОСОБА_11 так і ОСОБА_12 до вказаних подій з ОСОБА_20 знайомі не були та будь-яких стосунків не підтримують. В противагу цьому, свідок ОСОБА_16 є батьком обвинуваченого та є зацікавленою особою, а тому надані ними покази, викликають сумніви у своїй достовірності.
Вказує, що суд при винесенні виправдувального вироку взяв до уваги показання обвинуваченого, який заперечував свою вину у пред`явленому обвинуваченні, сприйняв їх за достовірні та правдиві, а також покази батька обвинуваченого ОСОБА_16 , який є зацікавленою у розгляді даного кримінального провадження особою.
Зазначає, що покази обвинуваченого є суперечливими, не узгоджуються з показами свідків, потерпілого та надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Посилається на те, що ОСОБА_17 не надав чітких та переконливих аргументів, які б узгоджувались із наявними доказами та вказували, яка саме частина викраденого майна належить йому, постійно надаючи різні показання, що весь чи більша частина інвентара належить йому.
Вважає, що про корисливий мотив злочину свідчить характер розвитку подій, узгодженість та направленість дій обвинуваченого, який не отримавши згоди в ОСОБА_7 чи ОСОБА_10 , яка згідно своїх показів спостерігає за господарством, направився до дерев`яної споруди, зірвав навісний замок та погрузив спортивний інвентар з метою отримати, в подальшому, за нього грошові кошти. В той же час, задумане йому не вдалось завершити, оскільки перебуваючи біля свого будинку приїхав батько - ОСОБА_16 та сказав розгрузити все біля будинку.
Посилається на те, що під час додаткового допиту в судовому засіданні 01.07.2021 року потерпілий ОСОБА_7 вказав, що дозволу ОСОБА_19 для винесення спортивного інвентара він не давав та не спілкувався з ним з цього приводу.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах: прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_21 , в судових дебатах його захисника та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
За змістом статті 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, ухвалюється виправдувальний вирок.
У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдування обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримався вказаних вимог закону, тому погоджується з його висновком про виправдування ОСОБА_18 з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Такий висновок суду ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_19 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а саме у тому, що він 26 грудня 2018 року близько 09.00 годин, попередньо знаючи, що в господарстві ОСОБА_10 , яке знаходиться по АДРЕСА_1 , ніхто не проживає, умисно, з корисливих мотивів проник в інше володіння особи та відкрито викрав спортивний інвентар, помістив його на транспортний засіб перевіз та залишив неподалік від власного господарства, після чого міг розпорядитися на власний розсуд.
Виходячи із диспозиції ч.3 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за вказаною статтею настає за відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину покладається на сторону обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку були досліджені надані стороною обвинувачення докази: протоколи слідчих дій, висновок експерта, речові докази, інші письмові докази, показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, яким суд надав вірну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх достатності для прийняття відповідного процесуального рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження.
Так, потерпілий ОСОБА_7 ствердив, що працює в м.Тернопіль, тому постійно в с.Дворіччя не проживав. В грудні 2018 року йому подзвонила ОСОБА_10 та просила приїхати в с.Дворіччя.
Потерпілий вказав, що приїхавши в село, надав поліції список спортивного інвентара.
Зазначив, що заяви про викрадення майна в поліцію не заявляв, участі в будь-яких слідчих діях не брав, жодних предметів йому для впізнання не пред`являли. Про те, що йому завдана якась шкода, він не повідомляв поліції, оскільки майно було спільним, належало, в тому числі і ОСОБА_19 , воно було доступним для всіх і цей спортивний зал був спільний.
Ствердив, що з переліку майна йому належала одна гиря вагою 24 кг та дві гирі вагою 16 кг.
Потерпілий вказав, що господарська будівля належала його батькові і в спадок перейшла ОСОБА_10 і йому, проте документів немає.
Вказав, що себе потерпілим не вважає, будь-яких претензій немає. Підтвердив, що ОСОБА_19 не забороняв користуватися спортивним інвентарем, в тому числі і його, та переносити його до себе додому. Приміщення закривалось на ключ і всі, хто мав ключ, приходили та займавлися в залі.
Допитані в суді першої інстанції свідки ствердили наступне.
Свідок ОСОБА_22 , який є батьком обвинуваченого вказав, що в грудні 2018 року по місцю свого проживання: АДРЕСА_1 , його син з хлопцями вигружали з транспортного засобу спортивний інвентар так як син казав, що хоче зробити вдома спортзал, перенести інвентар, щоб не покрали.
Ствердив, що частина речей належала його сину, оскільки він сам їх виготовляв з металу.
Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що вона є сусідкою, бачила як ОСОБА_8 забирав свої речі із спортзалу, виносив гантелі, штанги.
Вказала, що хлопці всі разом складалися на спортивний інвентар.
Як пояснила свідок ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_7 є сином її покійного брата. Вказала, що на території домоволодіння хлопці зробили спортзал. Його облаштовували і ОСОБА_17 і ОСОБА_7 і інші хлопці, всі мали ключі та ходили тренуватися.
Вказала, що після смерті брата хлопці не займалися. Ключі знаходились в неї, оскільки вона спостерігає за домоволодінням. Ствердила, що не знає, кому належав спортивний інвентар, знає що на грушу скидались хлопці разом. Що належало ОСОБА_7 їй невідомо, чи давав дозвіл ОСОБА_7 забрати речі, вона не знає, оскільки з ним про це не спілкувалась.
Із показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що 26.12.2018 року разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 приїхали в с. Дворіччя, заїхали автомобілем заднім ходом до сараю збитого з дощок, який був розвалений. Підняли двері, зайшли всередину, де був спортивний інвентар та їм сказав ОСОБА_23 грузити цей інвентар.
Свідок вказав, що підійшла жінка та ОСОБА_17 з нею почав спілкуватися. Потім приїхали до ОСОБА_18 додому та вигрузили спортивний інвентар.
З показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що 26.12.2018 року з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 поїхали в с.Дворіччя. Під`їхавши до стодоли чи сараю, яка була похилена, а заїзд був вільним, вони розвернулись. ОСОБА_17 пішов відкривати сарай. Відірвав руками дві-три дошки, які були як двері, відтягнув їх, вони зайшли всередину і погрузили спортивний інвентар в бус.
Бачив, що підійшла жінка до ОСОБА_18 , вони спілкувались, після чого приїхали до будинку ОСОБА_8 вигрузили речі та поїхали.
Зазначеним показам суд надав вірну правову оцінку вказавши, що у діях обвинуваченого ОСОБА_18 відсутній умисел на вчинення інкримінованого йому правопорушення.
Зокрема, грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому (ч.3 ст. 186 КК України) з об`єктивної сторони є відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Окрім того, грабіж можливо вчинити лише з прямим умислом, тобто винний усвідомлює, що вчиняє відкрите вилучення чужого майна, усвідомлює неминучість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди для потерпілого та бажає їх настання. Тому мета та мотив грабежу полягає у заволодінні (привласненні) чужого майна, отриманні майнової вигоди.
Як встановлено із досліджених в суді першої інстанції доказів, умисел ОСОБА_18 був спрямований не на предмет грабежу і, відповідно, матеріальну вигоду для себе, а на те, щоб перевезти належний йому спортивний інвентар для влаштування спортивного залу по місцю свого проживання, оскільки за попередньою адресою доступу тренуватися не було.
Наведене підтверджується показами свідка ОСОБА_14 , яка зазначила, що 26.12.2018 року до неї приходив ОСОБА_17 з проханням дати ключі від спортзалу, щоб забрати свій спортивний інвентар, яких в неї не було та показами свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що в домоволодінні по АДРЕСА_2 , на яке в неї є спадкові права, після смерті її брата- батька ОСОБА_7 , хлопці в спортзалі не займались, там було зачинено, а ключі знаходились в неї.
Окрім того, суд вірно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_24 , який вказав, що йому було відомо від сина, що той мав намір зробити спортивний зал вдома по АДРЕСА_1 з спортивним інвентарем, який належав і йому; покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з показань яких встановлено, що спортивний інвентар, який був загружений в авто з дерев`яної буди, вони відвезли до домогосподарства по місцю проживання ОСОБА_18 , дані протоколу огляду місця події від 26.12.2018 року, згідно з якими спортивний інвентар знаходився на АДРЕСА_1 , навпроти місця проживання обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що суд правильно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 які підтвердили, що спортивний інвентар, яким користувались хлопці-мешканці села Дворіччя в спортзалі за адресою АДРЕСА_2 , був придбаний за їхні спільні кошти, тому належав їм усім, в тому числі і ОСОБА_25 ..
Потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_17 не заперечили того, що дві гирі із надписом 16 кг 5 руб. 50 коп. та одна гиря із надписом 24 кг, які містяться в переліку спортивного інвентаря в обвинувальному акті, належать ОСОБА_7 ..
Щодо інших предметів, які інкримінуються ОСОБА_19 , а саме диск із надписом MAXXPRO 20KG - дві одиниці, вартістю 1400 гривень, диск з ручками із надписом 5 KG - дві одиниці, вартістю 411,67 гривень, гриф для штанги діаметром 25 мм, довжиною 1,5 м - одну одиницю, вартістю 580 гривень 83 копійок та гантелі із надписом 10KG - дві одиниці, вартістю 550 гривень, то в суді першої інстанції стороною обвинувачення не доведено, що ці речі являються чужим майном в розумінні ч.3 ст.186 КК України.
Окрім цього, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.358 КПК України дослідив надані стороною обвинувачення письмові документи та оцінив їх згідно з вимогами ст.94 КПК України як кожен окремо, так і у сукупності з іншими доказами та дійшов правильного висновку, що такі докази поза розумним сумнівом беззаперечно не підтверджують вину ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який є обґрунтованим.
Так, суд першої інстанції дослідив:
- протокол огляду місця події від 26.02.2018 року з ілюстративною таблицею складеного слідчим СВ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_26 , відповідно до якого проведено огляд господарства по АДРЕСА_1 . Вказане господарство частково огороджене, вхід до якого здійснюється шляхом доступу. На території господарства нежитлове підсобне, складське приміщення шириною 3,5 м, довжиною 15 м. Вхід до вказаного нежитлового приміщення здійснюється через одностворчасті дерев`яні двері, до яких кріпляться металевий ланцюг, який кріпиться до стінки на навісний замок із очевидною корозією, які на момент огляду не пошкоджено;
- протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2019 року складеного слідчим СВ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_26 та відеозапис його проведення за участю свідка ОСОБА_14 , відповідно до якого свідок показала місце, де знаходилася дерев`яна будівля, з якої 26.12.2018 року ОСОБА_23 разом з хлопцями виносили інвентар до буса;
- протокол огляду предмету від 31.12.2018 року з ілюстративною таблицею складеного слідчим СВ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_26 , відповідно до якого оглянуто металеві предмети, зовні схожі на спортивний інвентар: гирі, диски, штанги, гантелі у кількості 10 штук, за зовнішніми ознаками вживані в користуванні;
- висновок судової товарознавчої експертизи № 6.1-7/19 від 08.01.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість спортивного інвентаря: гирі, диски, штанги, гантелі, станом на 26.12.2018 року, могла становити 4372, 50 грн.;
- протокол огляду місця події від 26.02.2018 року складеного слідчим СВ Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_26 , відповідно до якого на вулиці навпроти житлового будинку АДРЕСА_1 виявлено та вилучено спортивне приладдя: гантелі вагою 10 кг- 2 штуки, світло сірого кольору, гирі 16 кг 2 штуки із надписом ЗЕКО, надписом 5 руб. 50 коп., гриф світлого кольору довжиною 1 м 50 см із обох кінців якого виявлено гвинтові нарізи, гиря вагою 24 кг, -чорного кольору. Бліни 2 шт., чорного кольору, вагою 20 кг з написом MAXXPRO. Бліни -2 шт. чорного кольору, вагою 5 кг без напису. Оглянуто транспортний засіб ПЕЖО BOXER білого кольору із н.з. НОМЕР_1 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши дані процесуальні документи в сукупності з іншими доказами - показаннями потерпілого, свідків, дійшов вірного висновку, що вони не можуть слугувати підтвердженням винуватості ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки не містять доказів належності всього переліченого в обвинувальному акті майна потерпілому ОСОБА_7 та спричинення йому шкоди на суму 4372 грн. 50 коп..
Судом першої інстанції дана належна оцінка протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується, від 26.12.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 зазначила, що викрадено належний їй спортивний інвентар на суму 3500 гривень, який сам по собі не є процесуальним джерелом доказів, оскільки вказує виключно на надходження інформації про можливий злочин.
При цьому суд вірно взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_7 , який вказав, що заяви про викрадення до поліції не писав та не заявляв, участі в будь-яких слідчих діях не брав, жодних предметів йому для впізнання не пред`являли та про те, що йому завдана якась шкода, він поліції не повідомляв.
У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що в нього заперечень щодо користування ОСОБА_20 спортивним інвентарем, в тому числі його чи перенесення його в інше місце не було.
Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_7 разом вчилися та дружили. Близько п`яти років тому, в приміщенні дерев`яної буди, яка зроблена із дощок на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , що належало батьку потерпілого, вони облаштували спортзал, куди разом із хлопцями з їх села принесли спортивний інвентар, частину речей зробили самі в нього вдома та занесли в зал, де всі тренувалися. Після смерті батька ОСОБА_7 - сестра померлого ОСОБА_27 заборонила їм займатися в цьому приміщенні. Тому він перевіз спортивний інвентар за місцем свого проживання, щоб продовжити тренуватися.
Обвинувачений вказав, що забрав не весь інвентар, залишив турнік, бруси, грушу. Ствердив, що спілкувався з ОСОБА_7 , який не заперечив, щоб він забрав інвентар до себе додому, а майна, яке б належало ОСОБА_27 , там не було.
Зазначені показання обвинуваченого підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, тому посилання прокурора що вони є суперечливими та не узгоджують з показами свідків, потерпілого, є безпідставними.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта проте, що ОСОБА_8 не забороняли займатися в спортзалі, оскільки свідок ОСОБА_14 вказала, що останній просив в неї ключі від спортзалу, щоб забрати свої речі, яких вона не мала, а свідок ОСОБА_10 ствердила, що після смерті брата в домоволодінні ніхто не проживає, хлопці не займалися, бо ключі знаходяться в неї, як особи, яка спостерігала за домоволодінням, проте право власності не було оформлено.
Щодо посилання прокурора на корисливий мотив ОСОБА_8 , зокрема отримати кошти за вищевказаний інвентар, то вони є необґрунтованими, так як з вироку вбачається, що свідок ОСОБА_12 зазначав, що ОСОБА_8 говорив про свій інвентар і про те, що потрібні гроші, однак що хотів зробити зі своїм майном останній, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали, що їм не відомо, оскільки зазначений інвентар вигрузили біля його будинку, де був присутній і батько обвинуваченого, та поїхали. Тому твердження апелянта про суперечливі та неповністю викладені у вироку покази цих свідків - не відповідають дійсності.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на додаткові покази потерпілого ОСОБА_7 , які він дав 01.07.2021 року, зазначивши, що дозволу ОСОБА_19 для винесення спортивного інвентаря не давав та не спілкувався з ним з цього приводу, оскільки потерпілий вказав, що з заявами про викрадення будь-якого свого майна в правоохоронні органи не звертався та ствердив, що спортивний інвентар був спільним і належав, в тому числі і ОСОБА_8 ..
За таких обставин, судом першої інстанції правильно встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній умисел на протиправне заволодіння чужим майном з корисливим мотивом та настання протиправних наслідків, тому дійшов вірного висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, за викладених в обвинувальному акті обставин, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку, при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року (справа № 159/3738/16-к) обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Оскільки стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_18 наявний склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 22 КПК України, зберігаючи неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази, давши їм належну оцінку, прийшов до правильного висновку про виправдування ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 186 КК України, в якому він обвинувачується.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, який слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_18 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді