В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001016 від 22.07.2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, пенсіонера, розлученого, з вищою освітою, уродженця м. Самбір Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
21.07.2021 року приблизно о 13 год. 05 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи транспортним засобом, а саме: легковим автомобілем марки «Chevrolet» модель «Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Слов`янській набережній, що в м. Ужгород, у напрямку від вул. Баб`яка до пр. Свободи та доїжджаючи до ТЦ «Боздош» проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним та за умов видимості у напрямку руху, передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на громадянку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_2 , яка на той момент переходила проїжджу частину по пішохідному переходу справа наліво відносно руху зазначеного автомобіля та перебувала на дорожньому покритті по центру проїжджої частини. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та в подальшому була доставлена до медичного закладу.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, яким визначено: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №255 від 19.08.2021 року на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_7 , 1999 р.н., виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців на шкірних покривах середньої третини стегна по заднє зовнішній поверхні, задньої поверхні середньої третини лівої гомілки, лівого плеча в середній третині по переднє зовнішній поверхні; ліва верхня кінцівка фіксована пов`язкою Дезо.

Згідно даних медичної довідки з травмпункту УЦМКЛ № 6739/739 від 21.07.2021 року та консультації обласних спеціалістів (нейрохірурга, рентгенолога) у неї виявлено: «Вколочений перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки. Забій підшкірна гематома тім`яної ділянки справа. Внутрішньо суглобовий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки без зміщення кісткових уламків. Стан після перенесеної легкої ЧМТ (струс головного мозку) у вигляді резидуальної астенізації ЦНС і мікросимптоматики».

Виникли вищевказані тілесні ушкодження одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова рухаючогося автомобіля із подальшим закиданням потерпілої на капот автомобіля, ударяння об лобове скло автомобіля та подальшим скиданням потерпілої на підлегле тверде покриття та ударянням об нього, і виникли при обставинах ДТП, які описані у постанові та не суперечать обставинам ДТП, про які повідомляє потерпіла.

По давності виникнення всі вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час ДТП, яка мала місце 21.07.2021 року.

Тілесні ушкодження у вигляді: «Вколочений перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки. Внутрішньо суглобовий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки без зміщення кісткових уламків» потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21-го дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно з висновком комплексної судової фото-технічної та авто-технічної експертизи №КСЕ-19/107-21/6688 від 26.08.2021 року:

1. Відповідно до наданого на експертизу файлу «Video 2021-07-22 at 11.29.51.mp4» та габаритних розмірів автомобіля марки «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_1 , середня швидкість даного автомобіля, на обраному відрізку шляху в проміжку часу «12:49:51», згідно системного таймеру, становить біля 37…39,6 км/год.

2. Виходячи з даних файлу «Video 2021-07-22 at 11.29.51.mp4» та проведених розрахунків, час з моменту початку руху пішохода по пішохідному переході до моменту наїзду на нього автомобілем, становить біля 2,64…2,82 с.

3. Повний зупиночний шлях автомобіля марки «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_1 в даних дорожніх умовах становить 18,6м…21,1м в залежності від коефіцієнта зчеплення шин з дорогою.

4. В даній дорожній ситуації, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля марки «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 повинен був керуватись технічними вимогами п. 18.1 чинних Правил дорожнього руху України.

5. В даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_7 , повинен був керуватися вимогами розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій пішохода, не потрібно спеціальних знань у галузі автотехніки і дана оцінка може бути здійснена органами слідства та суду самостійно.

6. З технічної точки зору, при наданих на дослідження даних, водій автомобіля марки «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 мав технічну можливість зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід.

7. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, суперечність дій водія автомобіля марки «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 технічним вимогам п. 18.1 чинних Правил дорожнього руху України, перебувають в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що через те, що відволікся на оклик його імені, здійснив гальмування, однак цього виявилось недостатньо. Після зупинки транспортного засобу та виклику швидкої допомоги, поліції перебував на місці події, частково відшкодував шкоду.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, представник потерпілого, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки, він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, при цьому подала заяву, згідно з якою просить розглянути кримінальне провадження без її участі. Представник потерпілої у судовому засіданні просив застосувати додаткове покарання у його максимальному розмірі - 3 роки, зважаючи на неодноразове вчинення подібного правопорушення.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від нижчої межі, оскільки за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті. Також просив застосувати ст. 69 КК України і до додаткового покарання, а саме: на 6 місяців, надати розстрочку виконання основного покарання строком на 1 рік зі сплатою рівними частинами. Просив вирішити питання повернення транспортного засобу.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Пунктами 2, 3 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, визначених ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Кримінальний закон враховує, що особливості конкретної справи, наявність пом`якшуючих покарання обставин, дані, що характеризують особу винного, можуть привести в ряді випадків до виникнення ситуацій, коли навіть мінімальне покарання, призначене в межах санкції, виявилося б надто суворим і не досягло б поставлених перед ним цілей. Відтак стаття 69 КК України надає суду право, зокрема, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно із правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 17.12.2019 у справі № 401/2684/17, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Разом з тим, з врахуванням наведених пом`якшуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, на обліку в КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" не перебуває, часткового відшкодування шкоди, повного визнання обвинуваченим своєї вини, в сукупності з фактичними обставинами вчинення злочину, на думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вважає, що достатньою мірою для виправлення та упередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень є міра покарання, передбачена санкцією ч. 1 ст. 286 КК України штраф за мінімальною межею, визначеною у санкції даної статті, та вважає за можливе пом`якшити призначене останньому покарання та застосувати ст. 69 КК України.
Так, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також, поряд з покаранням у вигляді штрафу суд враховує за необхідне застосувати додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та позбавити ОСОБА_4 права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 4 ст. 53 КК України суд з урахуванням майнового стану особи може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. Поряд з цим, суд зазначає, що доказів майнового стану обвинуваченого, окрім як наявності пенсійного віку без надання відомостей про розмір пенсії, перенесених хвороб у 2017 та 2021 роках, до матеріалів справи не додано.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. ст.122, 124 КПК України, процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376, 395, 532 КПК України, ст.69 КК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст.69 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 10 коп. за проведення інженерно транспортної експертизи № СЕ-19/107-21/6687-ІТ від 27.08.2021 року, (одержувач: УК у м. Ужгород, 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: UA0007493 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО 899998).
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп. за проведення комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/107-21/6688-ІТ від 26.08.2021 року, (одержувач: УК у м. Ужгород, 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: UA0007493 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО 899998).
Скасувати арешт майна, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021 року (справа № 308/9981/21) на влучений під час огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди 21.07.2021 року автомобіль «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , володільцем якого являється ОСОБА_4 .
Речові докази:
- транпортний засіб марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, за адресою: вул. Гагаріна, 10а, м. Ужгород - повернути власнику;
- змив з керма, внутрішньої рукоятки водійських дверей та рукоятки перемикання швидкостей автомобіля, який передано до камери схову Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області знищити;
- оптичний диск «hp», «DVD» 4.7 GB 120 min, яке зберігається при матеріалах кримінального провадження № 001502 залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1