У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.02.2022 Справа №607/2033/22

провадження № 1-кс/607/697/2022

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001958 від 18 травня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 144, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /1960 року/, про застосування запобіжного заходу у тримання під вартою щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Волгоград, РФ, громадянин України, із неповною вищою освітою, одружений, без місця реєстрації в Україні, зі слів тимчасово проживає у АДРЕСА_1 , проживає постійно у Республіці Італія, працює там же, раніше не судимий,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 144, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /1960 року/,
встановила:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, у якому просить застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В обґрунтування таких вимог зазначає, що свідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001958 від 18 травня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 144, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /в редакції 1960 року/.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що на початку 1998 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення шляхом вимаганням грошових коштів в свого сусіда ОСОБА_7 . Реалізуючи його, ОСОБА_4 у січні 1998 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, телефонував ОСОБА_7 та висловив вимогу передачі 1 000 доларів США, з погрозою умисного пошкодження та знищення майна останнього.

Надалі, у ОСОБА_4 , який зрозумів, що ОСОБА_7 не має наміру передавати йому 1 000 доларів США, виник умисел на умисне пошкодження та знищення майна ОСОБА_7 задля переконання останнього у серйозності своїх вимог. Водночас, ОСОБА_4 вирішив залучити до такої злочинної діяльності інших осіб, які б змогли виконати його вказівки щодо пошкодження та знищення майна ОСОБА_7 . З цією метою ОСОБА_4 на початку березня 1998 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, запропонував вчинити злочинні дії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими був раніше знайомий, пообіцявши їм грошові кошти в розмірі 500 доларів США, на що останні погодились.

Надалі, у березні 1998 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Тернополі, точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, надав вказівку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 періодично телефонувати ОСОБА_7 з вимогами передачі 1 000 доларів США, а також доручив вчинити умисне пошкодження майна останнього шляхом підпалу дверей квартири АДРЕСА_2 та знищити майно ОСОБА_7 , шляхом здійснення вибуху на підвіконнику потерпілого.

На виконання вказівки ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у березні 1998 року, точного періоду часу досудовим розслідуванням не встановлено, неодноразово телефонували на домашній телефон ОСОБА_7 з вимогами передачі 1 000 доларів США, після чого 01 квітня 1998 року близько 2300 год. здійснили підпал дверей квартири ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_3 , внаслідок чого останньому спричинено майнову шкоду в розмірі 300 грн.

У подальшому, 09 квітня 1998 року, приблизно о 0600 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на виконання вказівки ОСОБА_4 , спричинили вибух саморобним пристроєм на підвіконнику квартири ОСОБА_7 АДРЕСА_2 , чим спричинили останньому майнову шкоду в розмірі 12 грн.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вважаючи, що ОСОБА_7 недостатньо заляканий та не збирається надавати йому грошові кошти, у травні 1998 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, надав ОСОБА_9 вказівку вкинути в квартиру ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_3 вибуховий пристрій, щоб останній не сумнівався в серйозності намірів вимагачів. Вкидання такою пристрою мало відбутись у день, коли ОСОБА_4 не буде в м. Тернополі.

Оскільки ОСОБА_8 відмовився від виконання будь-яких вказівок ОСОБА_4 , ОСОБА_9 до виконання вказівки про вкидання вибухового пристрою в квартиру ОСОБА_7 залучив ОСОБА_10 , якому повідомив про необхідність лише розбиття вікон у квартирі потерпілого, а про намір вкидати у квартиру вибуховий пристрій та про вимагання нічого не зазначав.

У подальшому, 18 травня 1998 року, приблизно о 0330 год. ОСОБА_11 цеглою пошкодив вікно гостьової кімнати у квартирі АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_7 з родиною, після чого ОСОБА_9 одразу ж вкинув у вказану квартиру вибуховий пристрій. В результаті вибуху якого спричинено тяжкі тілесні ушкодження дочці ОСОБА_7 - ОСОБА_12 у виді опіків II ступеня тіла і III ступеня АБ обличчя, рук і ніг, а дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді опіків III ступеня обличчя, обох рук і ніг, тобто внаслідок вибуху спричинено тяжкі наслідки.

Крім того, вибухом знищено особисте майно родини Дручок на загальну суму 11 960 грн., тобто завдано великої майнової шкоди.

03 лютого 2022 року ОСОБА_4 в межах вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 144, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /в редакції 1960 року/, яку слідчий вважає обґрунтованою зібраними в межах кримінального провадження доказами.
Також слідчий зазначає, що існують ризики недотримання вказаним підозрюваним належної процесуальної поведінки, а саме ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у ньому.
Адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання слідчого. Вважає його незаконним, безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні сплинули строки давності. У зв`язку із цим повідомлення про підозру ОСОБА_4 є незаконним. Ризики, наведені слідчим, необґрунтовані. ОСОБА_4 самостійно з`явився до органів правопорядку і після отримання повідомлення про підозру територію України не покинув, хоча мав можливість це зробити. Про існування даного кримінального провадження ОСОБА_4 стало відомо у 2019 році.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що у 1998 році він заборгував грошові кошти. Коли до нього звернулись із вимогою повернути їх, він порадив вимагати борг у ОСОБА_7 , який був його, тобто ОСОБА_4 , боржником та сусідом. Одного дня, будучи на сесії в іншому місці, до нього зателефонувала дружина та повідомила, що у сусіда відбувся вибух. В наслідок цього, було пошкоджено майно, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_4 . У подальшому ОСОБА_4 було допитано як свідка у кримінальному проведенні за вказаним фактом. Після цього він поїхав в Республіку Італія. З того часу прибував в Україну і ніхто його не шукав. На даний момент він цілеспрямовано приїхав в Україну для того, аби вирішити усі питання, пов`язані із даним кримінальним провадженням.
Заслухавши пояснення, дослідивши копії матеріалів, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя дійшла до такого висновку:
02 лютого 2022 року слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 виніс постанову, якою відновив досудове розслідування кримінального провадження № 0001958 від 18 травня 2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке було зупинено 29 грудня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.
03 лютого 2022 року прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 виніс постанову про зміну кримінально-правової кваліфікації у вказаному кримінальному провадженні із ч. 4 ст. 189 КК України на ч. 3 ст. 144 КК України /в ред. 1960 року/, а також постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0001958 від 18 травня 2013 року за ч. 3 ст. 144 КК України /в ред. 1960 року/ та № 0000212 від 03 лютого 2022 року за ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /в ред. 1960 року/ в одне провадження за № 0001958 від 18 травня 2013 року.
02 лютого 2022 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру від 20 травня 2013 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
03 лютого 2022 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про нову підозру, згідно якого він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 144 КК України /в редакції 1960 року/, тобто у вимагательстві, що завдало великої шкоди та спричинило тяжкі наслідки, а також - ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 145 КК України /в редакції 1960 року/, тобто в організації умисного знищення та пошкодження індивідуального майна громадян, вчинених шляхом підпалу та іншим загальнонебезпечним способом, що спричинило тяжкі наслідки.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2019 року /справа № 607/11596/19/, яка набрала законної сили, скасовано запобіжний захід у виді взяття під варту ОСОБА_4 , застосований постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2011 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку слідчого судді оголошена ОСОБА_4 змінена підозра не є явно необґрунтованою, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 02 квітня 1998 року; протоколами огляду місця злочину від 02 квітня 1998 року з додатками; актом про пожежу від 01 квітня 1998 року; протоколом допиту потерпілого від 02 квітня 1998 року; протоколами допиту свідків від 02 квітня, 10 вересня 1998 року; протоколах допиту підозрюваного від 10, 11, 16 вересня 1998 року, 09 січня 1999 року; протоколами відтворення обстановки і обставин події від 10 вересня 1998 року; протоколами допиту обвинуваченого від 19, 20 вересня 1998 року; заключеннях експерта від 26 січня 1999 року, від 05 лютого 1999 року.
Зробивши висновок про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» /заява № 42310/04/, відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено те, що на цьому етапі досудового розслідування існують факти та інформація, котрі, можливо і не достатні для засудження ОСОБА_4 , однак є досить вагомими для того аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що він міг вчинити правопорушення, за якими йому оголошено підозру.
З огляду на викладене, посилання захисника на необґрунтованість вказаної підозри є безпідставними.
Також, за результатами розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання та прокурором у судовому засіданні доведено існування обставин, які свідчать про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та на який вказує слідчий та прокурор, а саме: те, що ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Висновок про існування цього ризику підтверджується тим, що підозрюваному відомі ці люди. Їх показання матимуть значення лише ті, як надані безпосередньо суду, або в порядку ст. 225 КПК України. Це дає можливість ОСОБА_4 схиляти таких осіб до надання неправдивих показань, як шляхом залякування, так і прохань, вмовлянь та ін.
Таким чином, твердження захисника про повну відсутність ризиків, на існування яких посилається слідчий та прокурор, є необґрунтовані.
Щодо посилань слідчого та прокурора на існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду ОСОБА_4 , то вони є недоведеними і спростовуються фактичними обставинами справи. Зокрема, як мінімум з травня 2019 року, коли адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , подав клопотання про скасування запобіжного заходу щодо останнього, підозрюваному відомо про існування щодо нього кримінального провадження в Україні та тяжкість злочинів за якими проводиться розслідування. Незважаючи на це він, постійно проживаючи в Республіці Італія, повернувся в Україну та самостійно з`явився до органів правопорядку. Ці кроки спрямовані на виконання завдань кримінального провадження, а не на перешкоджання їм.
Таким чином, встановлено, що є усі підстави для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, саме тому клопотання слідчого у цій частині є обґрунтованим.
При цьому, на переконання слідчого судді, прокурор, всупереч ч. 1 ст. 183 КПК України, не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, яке є винятковим запобіжним заходом, не зможе запобігти наведеному вище ризику.
Так, при обранні виду запобіжного заходу, слідчий суддя, крім ризиків, наведених в ст. 177 КПК України, повинен також враховувати відомості, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.
Наведені обставини, з врахуванням: відомостей про особу підозрюваного, вказаних у вступній частині ухвали та його процесуальної поведінки з моменту оголошення підозри, яка є бездоганною, а також того, що прокурором не надано належних доказів, які свідчили б про наявність у ОСОБА_4 судимостей, як в Україні, так і за її межами, зваживши також на час з моменту вчинення дій, за якими йому оголошено підозру, на переконання слідчого судді, дають підстави вважати, що не лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який полягає в ізоляції підозрюваного від суспільства та утримуванні його в умовах слідчого ізолятора, може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього для забезпечення завдань кримінального провадження.
На переконання слідчого судді, попередити доведений ризик та забезпечити можливість провести належне досудове розслідування здатний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а тому слід обрати саме його на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
З наведеного, клопотання слідчого слід задовольнити частково, тобто лише в частині обрання запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,
постановила:
клопотання слідчого задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 02 березня 2022 року, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
-здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_4 те, що у разі невиконання покладених на підозрюваного обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 .
Вручити копію ухвали про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 негайно після її оголошення.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1