ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001108 від 13.05.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 1971,ч. 1 ст. 3641 КК України,
в с т а н о в и в:
02.11.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.
Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001108 від 13.05.2021 за ч. 2 ст. 1971, ч. 1 ст. 3641 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що на території Оболонського району м. Києва, а саме на земельних ділянках які знаходяться на прибережних захисних смугах водоймищ та річки Дніпро, зокрема затоки «Оболонь», за відсутності відповідних прав на володіння, користування чи розпорядження вказаними ділянками, невстановлені особи самовільно, всупереч встановленому законом порядку, розмістили дерев`яні споруди типу «Альтанки», а також інші господарські споруди та будівлі, тим самим незаконно, самовільно зайняли земельні ділянки які знаходяться в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.
Зі змісту клопотання вбачається, що відповідно до рішення Київської міської ради №38/1093 від 22.01.2009 «Про використання земель водного фонду та прибережних захисних смуг у місті Києві», згідно статей 8, 85, 86 Водного кодексу України, ст. 59 Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», КП «Плесо» здійснює функції водогосподарської спеціалізованої організації по утриманню водних об`єктів з прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів та гідротехнічними спорудами.
Прокурор у клопотанні посилається на те, що в рамках кримінального провадження з метою перевірки законності зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0084 загальною площею 16,4406 га, яка на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради та фактично самовільно зайнята ТОВ «ЛАГУНА» проведено огляд на підставі ухвали слідчого судді.
В ході проведення огляду, як зазначає прокурор, встановлено, що ТОВ «ЛАГУНА» самовільно без жодного дозволу захопила земельну ділянку площею 4,77 га в межах прибережних захисних смуг, навколо якої встановлено паркан, яким огороджено територію та 2 (два) пропускні пункти, які встановлені ТОВ «ЛАГУНА». Крім того, оглядом встановлено, що самовільно захоплена ділянка використовується ТОВ «ЛАГУНА» з метою здачі в оренду металевих контейнерів та зберігання плавзасобів та на ній розташовано 2 пости охорони зі шлагбаумами, 3 спостережні вишки, велика кількість плавзасобів які на підставі договору з ТОВ «Лагуна» зберігаються на самовільно зайнятій земельній ділянці, тимчасові споруди типу «Альтанки» інші господарській та побутові будівлі, гаражі, контейнери. Посадові особи ТОВ «ЛАГУНА» не змогли повідомити про власників або осіб, які здійснюють будівництво на самовільно зайнятій ділянці. На момент проведення огляду вказаної земельної ділянки та споруд, розташованих на ній, встановити їх власника не виявилось за можливе.
Зі змісту клопотання вбачається, що під час огляду здійснені топографічно-геодизичні вишукування, яким встановлено чіткі межі та площу самовільно зайнятої ділянки 4,77 га які зайняті на земельних ділянках з кадастровим номером :78:215:0020 та :78:215:0084.
Прокурор у клопотанні зазначає, що на запит слідчого, щодо надання інформації, яка стосується водних об`єктів, розташованих на території Оболонського району міста Києва Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» було надано схему зовнішніх меж прибережних захисних смуг та характеристики водних об`єктів розташованих на території Оболонського району м. Києва визначені відповідно до «Схеми зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду м. Києва. Мінський район (Оболонський з 30.01.2001р.)» та доповнення до Схеми зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду м. Києва, які розроблені ДП «Інститут Київгенплан», ВАТ «Київпроект» на замовлення ДКП «Плесо» та затверджені рішенням Київської міської ради від 15.03.2007 №253/914. За даними вказаної схеми водний об`єкт «затока Дніпра Собаче гирло» площею водної поверхні 83 га. Затока штучна, створена на місці піщаного кар`єру. Схемою встановлено зовнішню межу прибережну захисну смугу по існуючій захисній дамбі із західного боку, з північного по існуючій дорозі на відстані від 115 метрів від урізу води з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 щодо встановлення зовнішньої межі водоохоронної зони по лінії затоплення території 10% повністю (відмітка поверхні 96, 5 м).
Територія у межах прибережних захисних смуг може бути надана організаціям тільки у тимчасове користування без права забудови у відповідності до статей 85, 89 Водного кодексу України та за погодженням з Держуправлінням екології та природних ресурсів у м. Києві.
Сторона обвинувачення вважає, що вказана земельна ділянки площею 5,1 га зайнята підприємством побутового обслуговування виробничо комерційної фірми «Лагуна» у формі товариства з обмеженою відповідальністю за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину, внаслідок чого прокурор приходить до висновку, що невстановленими особами самовільно зайняті земельні ділянки в зоні особливого режиму використання земель (водоохоронній зоні затоки «Собаче гирло», затоки «Наталка» (затоки «Оболонь) та річки Дніпро), тобто частина земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0084 та земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0020, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та які використовуються невстановленими особами, для обслуговування комплексу відпочинку, зберігання плавзасобів та іншої діяльності пов`язаної з відпочинком, який складається з дерев`яних споруд, тимчасових будівель, гаражів, контейнерів є об`єктом кримінального правопорушення, а тимчасові споруди за допомогою яких її зайнято, є предметом вказаного кримінального правопорушення та вони містять на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі земельні ділянки з кадастровими номерами :78:215:0084 та :78:215:0020 належить до комунальної власності.
Зазначені земельні ділянки визнано речовим доказом у кримінальному провадженні постановою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи вимоги клопотання, прокурор зазначає, що з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :78:215:0084 містить на собі сліди вчинення злочину, а саме тимчасові споруди та будівлі, відповідає вимогам ст. 98 КПК України та містять на собі інформацію стосовно самовільного зайняття земельної ділянки в межах прибережних захисних смуг, яку без жодних дозвільних документів самовільно зайняла ТОВ «ЛАГУНА», орган досудового розслідування вважає, що на даній стадії досудового розслідування виникла правова підстава для накладення арешту на майно з метою проведення експертизи, збереження об`єктів, предметів та речей в якості речового доказу та забезпечення завдань кримінального провадження в цілому, оскільки існують ризики втрати вищезазначених земельних ділянок громадою Києва якій вони належать, та громада міста Києва несе збитки від зайняття земельних ділянок, адже жодні податки та збори за зайняті земельні ділянки не сплачуються, і довготривале самовільне зайняття земельних ділянок може призвести до оформлення документів на власність за давністю зайняття ділянки, що призведе до багатомільйонних втрат Київської громади та призводить до втрат місцевого та міського бюджету м. Києва.
В судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання власник майна не з`явився, про дату час і місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001108 від 13.05.2021 за ч. 2 ст. 1971, ч. 1 ст. 3641 КК України.
Майнові права захищаються в Україні як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровими номерами :78:215:0084 загальною площею 16,4405, на арешті якої наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.
Втручання держави в право територіальної громади в особі Київської міської ради на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.
За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження в цій частині.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Разом із тим, слідчий суддя вважає, що прокурор у клопотанні не обґрунтував належним чином необхідність накладення арешту на майно з тимчасовим позбавленням права територіальної громади в особі Київської міської ради на користування земельною ділянкою з кадастровими номерами :78:215:0084 загальною площею 16,4405, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Крім того, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0020 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положення норм КПК України в частині застосування заходів забезпечення кримінального провадження якими обмежується право власності узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).
На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні щодо наявності правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0020.
Не зважаючи на те, що постановою прокурора від 01.11.2021 земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурором у клопотанні не доведено наявність підстав для накладення на неї арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Наявність постанови про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0020 речовими доказами у кримінальному провадженні, на яку сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Як з тексту клопотання про арешт майна, так і постанови від 01.11.2021 про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0020 речовим доказом у кримінальному провадженні не вбачається правових підстав для застосування щодо вказаного нерухомого майна заходу забезпечення, оскільки як постанова від 01.11.2021, так і клопотання прокурора не містить належного обґрунтування обставин, на підставі яких прокурор вважає що незастосування арешту до зазначеної земельної ділянки призведе до негативних наслідків.
Долучені на обґрунтування клопотання документи містять відомості щодо ймовірних протиправних дій з земельною ділянкою з кадастровим номером :78:215:0084. Так, прокурор посилається у клопотанні на результати проведеного огляду у кримінальному провадженні. Однак зі змісту як ухвали слідчого судді, так і протоколу за результатами проведення вказаної слідчої (розшукової дії) вбачається, що предметом такого огляду була лише земельна ділянка з кадастровим номером :78:215:0084. Будь яких доказів щодо використання невстановленими особами у протиправних діяннях земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0020 матеріали клопотання не містять.
Так само матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :78:215:0084 (загальною площею 16,4405 га) та з кадастровим номером :78:215:0020 (загальною площею 13,1498 га) розташоване майно, а саме: стоянка контейнерів-павільйонів площею 43 м2, стоянка контейнерів-павільйонів площею 2 780 м2, стоянка контейнерів-павільйонів площею 98 м2, стоянка контейнерів-павільйонів 182 м2, стоянка контейнерів-павільйонів 182 м2, стоянка контейнерів-павільйонів 450 м2, стоянка контейнерів павільйонів 350 м2, стоянка контейнерів павільйонів 71 м2 та стоянка контейнерів павільйонів 194 м2, оскільки відповідно до вищевказаного протоколу огляду від 27.10.2021 у кримінальному провадженні №0001108 в ході вказаної слідчої (розшукової) дії на земельні ділянці з кадастровим номером :78:215:0084 було виявлено перелік майна (контейнерів та ін.), яке має числове вираження, а незазначення конкретної кількості, переліку та виду споруд, розміщених на земельній ділянці не може вважатись таким, що відповідає положенням п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України.
Крім того, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України матеріали клопотання не містять відомостей про право власності на вказані споруди, які, на думку прокурора, належить арештувати, як і не долучено доказів на обґрунтування того, що вказані споруди не належать на праві власності жодній особі чи організації, що позбавляє можливості оцінити слідчим суддею розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власників.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0020 (загальною площею 13.1498 га) та стоянку контейнерів-павільйонів площею 43 м2, стоянку контейнерів-павільйонів площею 2 780 м2, стоянку контейнерів-павільйонів площею 98 м2, стоянку контейнерів-павільйонів 182 м2, стоянку контейнерів-павільйонів 182 м2, стоянку контейнерів-павільйонів 450 м2, стоянку контейнерів павільйонів 350 м2, стоянку контейнерів павільйонів 71 м2 та стоянку контейнерів павільйонів 194 м2, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи і за вказаних обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор.
Таким чином сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 140, 94, 98, 100, 107, 131, 132, 170173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити частково.
Накласти арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні №0001108 від 13.05.2021, а саме земельну ділянку з кадастровими номерами :78:215:0084, загальною площею 16,4405 га.
Заборонити відчуження, розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :78:215:0084, загальною площею 16,4405 га.
У задоволенні інших вимог клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1