Справа № 158/1276/13-к
Номер провадження 1/167/1/21
П О С Т А Н О В А

26 жовтня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
провівши у відкритому судовому засіданні попередній розгляд справи про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в :

Постановою суду від 21 вересня 2021 року прийнято до провадження цю кримінальну справу та призначено її попередній розгляд.
До суду 26 жовтня 2021 року надійшло клопотання від прокурора ОСОБА_5 про повернення справи на додаткове розслідування.
Клопотання обгрунтовується тим, що обвинувальний висновок про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, складений 3 березня 2012 року старшим слідчим в ОВС СВ УМВС України на Південній залізниці, затверджений виконуючим обов`язки Харківського міжрайонного транспортного прокурора, і разом з матеріалами кримінальної справи скерований до суду. Водночас, ці матеріали, подані на підтвердження винуватості обвинуваченого, складаються з належним чином незавірених копій процесуальних документів: протоколів допиту свідків, очних ставок, відтворення обстановки та обставин події, впізнання, проведення оперативної закупки, помітки грошових коштів, актів огляду покупців, добровільної видачі порошкоподібної речовини та пігулок, оглядів предметів та місця пригоди, а також висновків судово-хімічної експертизи. Відсутність оригіналів таких документів, неможливість перевірити та встановити джерело їх походження є істотним порушенням, що призводить до ущемлення прав та інтересів обвинуваченого. Тому, посилаючись на ст. 246 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) просить: 1) повернути кримінальну справу на додаткове розслідування Харківській обласній прокуратурі; 2) під час додаткового розслідування провести необхідні слідчі та процесуальні дії з метою долучення до матеріалів кримінальної справи оригіналів процесуальних документів чи встановлення джерел їх походження та надання належним чином завірених копій; 3) у разі необхідності провести інші слідчі та процесуальні дії.
Прокурор ОСОБА_5 під час попереднього розгляду справи підтримав це клопотання, давав пояснення близькі за змістом до обгрунтувань клопотання. Крім того, з його пояснень слідує, що на даний час існують об`єктивні перешкоди для призначення справи до судового розгляду. Так, матеріали кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 являють собою непосвідченні ксерокопії, тому вони не можуть бути законною підставою для призначення справи до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти повернення справи на додаткове розслідування.
Суд, дослідивши зміст клопотання, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, оглянувши матеріали кримінальної справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 237 КПК 1960 року у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених такі питання: чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу; чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, в тому числі, і якщо було порушено вимоги КПК про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення, право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача. Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні (ст. 59, ч. 2 ст. 63, ст. 129 Конституції України).

Право на захист включає в себе як право захищатися від підозри та обвинувачення, так і право захищати свої особисті і майнові інтереси.
Воно забезпечується тим, що закон: а) наділяє обвинуваченого цілим комплексом процесуальних прав, використання яких дозволяє йому особисто захищатися від підозри й обвинувачення у вчинені злочину; б) надає йому право скористатися допомогою захисника, а в окремих випадках визнає участь захисника в справі обов`язковою; в) покладає на слідчі органи, прокурора і суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому його процесуальні права і забезпечити можливість здійснення цих прав і захисту від підозри й обвинувачення.
Порушення права на захист є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку та інших рішень у справі, а, якщо такі порушення були допущені під час проведення досудового слідства, підставою для направлення справи на додаткове розслідування.
З матеріалів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК вбачається, що вона містить переважно непосвідчені фотокопії документів, зроблені з копій таких документів, і значна частина з них є неналежної якості (частково не читаються), що унеможливлює відтворення їх змісту в повному обсязі. Так, у томі № 1 вказаної кримінальної справи жодна з копій документів не посвідчена належним чином, зокрема й копії таких процесуальних документів, якими фіксувалися першочергові оперативні та слідчо-процесуальні дії, а саме: постанов про проведення оперативної закупки від 3 листопада 2009 року, протоколів помітки грошових коштів від 13 листопада 2009 року, актів огляду покупців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 13 листопада 2009 року, протоколу добровільної видачі ОСОБА_9 порошкоподібної речовини та пігулок від 14 листопада 2009 року, протоколу добровільної видачі ОСОБА_8 порошкоподібної речовини від 14 листопада 2009 року, протоколів проведення оперативної закупки від 15 листопада 2009 року, протоколу огляду місця події від 14 листопада 2009 року, протоколів огляду предметів порошкоподібної речовини, пігулок, грошових коштів, протоколів затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 15 листопада 2009 року, протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_6 , протоколу пред`явлення для впізнання від 17 листопада 2009 року, висновку спеціаліста № 5682 від 17 листопада 2009 року, протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколу очної ставки між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , висновків судово-хімічних експертиз № 3080, № 3032. Крім цього, частина копій документів, які наявні у томі № 2 кримінальної справи, також є непосвідченими належним чином.
Суд звертає увагу, що ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа «Маттоціа проти Італії»).
Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).
Положеннями кримінально-процесуального закону визначено, що обов`язок щодо збирання доказів за загальним правилом покладається на орган, який проводить розслідування та пред`являє особі підозру, обвинувачення. Поряд з цим, ознайомлення обвинуваченого з матеріалами, які були здобуті в ході слідства, забезпечує першочергову можливість здійснення прав на захист від обвинувачення.
Крім того, за змістом статей 65, 67 КПК 1960 року доказами в кримінальній справі є фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган, зокрема й суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Колегія суддів також зауважує, що наявність у матеріалах справи фотокопій документів, які не посвідчені належним чином, в ході судового розгляду позбавить можливості надати їм оцінку, що фактично призведе до неможливості встановити наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння особи, якій інкримінується його вчинення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, на думку суду наявність російськомовних процесуальних документів є також перешкодою для його повного та всебічного ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, а суд, в силу вимог ст. 3151 КПК 1960 року буде позбавлений можливості забезпечити реалізацію таких прав обвинуваченого, через те, що залучення перекладача не є слідчою дією в розумінні КПК 1960 року. Така ж обставина окрім цього перешкоджатиме й розгляду кримінального провадження по суті та призведе до його невизначеності.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 244 КПК 1960 року за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає рішення про повернення справи на додаткове розслідування.
За змістом ч. 1 ст. 246 КПК 1960 року при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Вищезазначені істотні недоліки кримінальної справи унеможливлюють її призначення до судового розгляду, так як через них буде порушено право обвинуваченого на захист.
Варто зазначити, що суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав. З огляду на ці вимоги закону суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Отже, враховуючи, що обов`язок із забезпечення обвинуваченому можливості здійснювати захист від підозри й обвинувачення покладено на орган досудового слідства, а клопотання про повернення справи на додаткове розслідування надійшло до суду від прокурора, то суд убачає достатні підстави для задоволення цього клопотання та повернення справи на додаткове розслідування.
Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що обвинувальний висновок щодо ОСОБА_6 був складений старшим слідчим в ОВС СВ УМВС України на Південній залізниці, погоджений начальником СВ ЛВ на ст. Харків-Пас. УМВС України на Південній залізниці та затверджений виконуючим обов`язки Харківського міжрайонного транспортного прокурора, отже для організації додаткового розслідування цю кримінальну справу слід направити керівнику Харківської обласної прокуратури.
Керуючись статтями 244, 246 КПК 1960 року, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про повернення справи на додаткове розслідування задовольнити.
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, повернути на додаткове розслідування.
Під час додаткового розслідування провести необхідні слідчі та процесуальні дії з метою долучення до матеріалів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 оригіналів процесуальних документів, зазначених в мотивувальній частині цієї постанови, або встановити джерела їх походження шляхом надання належних чином посвідчених копій.
Для організації додаткового розслідування справу направити керівнику Харківської обласної прокуратури.
На дану постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3