ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5518/21 Номер провадження 11-сс/814/878/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
02 грудня 2021 року м. Полтава
Я , суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_3 не погоджуюсь із рішенням колегії суддів у справі за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18.10.2021 про залишення без задоволення скарги захисника особи , стосовно якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 на постанову начальника департаменту міжнародно-правового співробітництва офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про екстрадицію ОСОБА_5 до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.162 ч.4 КК РФ.
Так , ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року задоволено апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 та скасовано постанову начальника департаменту міжнародно-правового співробітництва офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про екстрадицію ОСОБА_5 до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.162 ч.4 КК РФ.
Вважаю вказану ухвалу колегії суддів помилковою через таке.
Приймаючи постанову про екстрадицію ОСОБА_5 до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.162 ч.4 КК РФ начальник департаменту міжнародно-правового співробітництва офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , виходив із того, що за результатами проведеної перевірки не було встановлено приналежності гр. ОСОБА_5 до громадянства України.
Колегія суддів у своєму рішенні навпаки прийшла до висновку, що гр. ОСОБА_5 належить до громадянства України, що підтверджується фактом видачі йому паспорта громадянина України у 2006 році. Інших питань пов`язаних із видачею особи до іншої держави колегія суддів не торкалась виходячи із доводів апеляційної скарги.
Мною не оспорюється того факту, що ОСОБА_5 у 2006 році отримав паспорт громадянина України. Не оспорюється цього факту і прокурором.
Проте я хочу звернути увагу на такі обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_5 не набув статусу громадянина України, хоча і отримав паспорт громадянина України.
Так відповідно до вимог законодавства паспорт громадянина України є зокрема засвідченням приналежності фізичної особи до громадянства України.
Разом з тим для набуття такого статусу передбачена певна процедура визначена ЗУ «Про громадянство України» та іншими нормативно-правовими актами, які прийняті на виконання цього закону..
Відповідно до ст.3 ЗУ »Про громадянство України» Громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
Пункт 3 частини першої статті 3 в редакції Закону № 2663-IV від 16.06.2005\
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" 26 червня 1992 року Верховною Радою України було затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Постанова N 2503-XII.
За змістом ст.3 ЗУ »Про громадянство України» та положення про паспорт громадянина України, особа, яка мала намір набути громадянство України, мала звернутись із відповідною заявою до державного органу.
На підставі вказаної заяви державним органом проводилась перевірка належності особи до громадянства України. Після цього державним органом приймалось «Рішення» або «Висновок» ( в різні періоди по різному) про належність до громадянства України. Як наслідок видавалась «Довідка» про належність до громадянства України і в кінцевому результаті особі видавався паспорт громадянина України.
Видача паспорта на моє переконання є кінцевою стадією набуття особою громадянства України і без дотримання попередніх процедур видача паспорта є незаконною.
Окремо хочу звернути увагу, що положення п.3 ст.3 застосовувались до моменту початку видачі паспортів громадянина України в 1995 році.
Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 на момент набуття Україною незалежності ( 24.08.1991), на момент початку видачі в Україні в 1995 році паспортів громадянина України, був зареєстрований в РФ і проживав там же.
Дійсно в матеріалах провадження міститься форма-1 про видачу паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_5 .
Разом з тим на моє переконання вказана форма -1 і виданий на підставі неї паспорт не підміняють собою необхідності прийняття державним органом «Рішення» або «Висновку» про належність до громадянства України та «Довідки» про належність до громадянства України і не наділяють ОСОБА_5 статусом громадянина України.
Рішення» або «Висновку» державного органу, який проводив перевірку про належність ОСОБА_5 до громадянства України та «Довідки» про належність ОСОБА_5 до громадянства України матеріали провадження не містять і не надано вказаних рішень і стороною захисту.
Не змінюють цього висновку і ті обставини, що ОСОБА_5 отримав ідентифікаційний код як громадянин України, те, що його приналежність до громадянства України зазначається у різних процесуальних документах і в тому числі РФ.
Застосування в даній ситуації процедури припинення громадянства ОСОБА_5 , на, що посилається колегія суддів, є неправильним.
Отже я вважаю, що ОСОБА_7 не являється громадянином України, до нього не може бути застосовано положення ст.25 Конституції України і постанова начальника департаменту міжнародно-правового співробітництва офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про екстрадицію ОСОБА_5 до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.162 ч.4 КК РФ є законною та обґрунтованою.
Суддя ОСОБА_3