Справа № 504/3355/21
Провадження № 1-кс/504/1158/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі прокурора ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10 смт. Доброслав, клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000685 від 12.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором 16.09.2021 року подав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання, яким просив слідчого суддю винести ухвалу про арешт майна, а самоскид марки «МАЗ» держзнак НОМЕР_1 , навантажувач марки «PETRONICK PN936» державний номер НОМЕР_2 , самоскид марки «МАЗ» державний номер НОМЕР_3 , пославшись на те, що вказані предмети є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання повністю з підстав, які викладені ним у письмових запереченнях.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали наданого кримінального провадження (досудового розслідування), слідчий суддя дійшов до наступного висновку:
Слідчим суддею встановлено, що 12.09.2021 року внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 240 КК України за тим фактом, що 11.09.2021 року на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа на прибережній зоні неподалік с. Сичавка Одеської області з використанням спеціалізованої техніки здійснює дії направлені на незаконне видобування корисних копалин.
Виїздом слідчо- оперативної групи проведено огляд місця події, та встановлено, що на відкритій земельній ділянці на 54 км+300метрів в с. Сичавка Одеської області, виявлена спецтехніка - самоскид марки «МАЗ» держзнак НОМЕР_1 , навантажувач марки «PETRONICK PN936» державний номер НОМЕР_2 , самоскид марки «МАЗ» державний номер НОМЕР_3 , з залишками піску на своїх поверхнях.
За даним фактом слідчим складено протокол огляду місця події, та техніку вилучено.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 статті 173 КПК передбачено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.
Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказані в клопотанні транспортні засоби не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий та дізнавач за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Клопотання слідчого про арешт вказаних транспортних засобів не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності його арешту.
В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання про арешт зазначених транспортних засобів.

З представлених до клопотання матеріалів вбачає, ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000685 від 12.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
12.09.2021 року внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 240 КК України за тим фактом, що 11.09.2021 року на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа на прибережній зоні неподалік с. Сичавка Одеської області з використанням спеціалізованої техніки здійснює дії направлені на незаконне видобування корисних копалин.
11.09.2021 року виїздом слідчо- оперативної групи проведено огляд місця події, та встановлено, що на відкритій земельній ділянці на 54 км+300метрів в с. Сичавка Одеської області, виявлена спецтехніка - самоскид марки «МАЗ» держзнак НОМЕР_1 , навантажувач марки «PETRONICK PN936» державний номер НОМЕР_2 , самоскид марки «МАЗ» державний номер НОМЕР_3 , з залишками піску на своїх поверхнях.
Додані до матеріалів клопотання матеріали досудового розслідування станом на 16.09.2021 року не містили в собі постанови про визнання предметів речовими доказами.
Така постанова від 12.09.2021 року надана у судовому засіданні прокурором.
Адвокат заперечував, вказав на те, що такої постанови не існувало на час подання клопотання до суду, і в теперішній час постанови не підшита до матеріалів кримінального провадження.
Слідчий суддя критично ставиться до наданої прокурором постанови т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 від 12.09.2021 року про залучення речових доказів у даному кримінальному провадженні з наступних підстав:

Як вбачається з наданих прокурором матеріалів досудового розслідування, ці матеріали не містять підшиту постанову від 12.09.2021 року про долучення предметів як речових доказів.

Крім того, у самому клопотанні слідчий не здійснював посилання на наявність цієї постанови, і до клопотання ця постанова не була додана.

До клопотання про накладення арешту на майно, органом досудового розслідування не долучено документів, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, а також доказів стосовно того, що транспортні засоби були використані при вчиненні кримінального правопорушення, а тому є речовими доказами та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу детально на текст постанови слідчого від 12.09.2021 року про залучення речових доказів., і вважає доцільним звернути увагу на те, що будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що ці предмети є знаряддям кримінально-протиправних дій, тобто відповідають вимогам ст.98 КПК, постанова не містить, що свідчить про формальність цього процесуального документу

Слідчим суддею враховується, що у кримінальному провадженні №0000685 від 12.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України ані на момент подання клопотання до суду (15.09.2021 року), ані на момент розгляду справи слідчим суддею по суті, про підозру нікому не повідомлено, до клопотання про арешт майна не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого до власників арештованого майна.

Окрім того, матеріали провадження також не містять відомостей про те, що власники арештованого майна за законом несе цивільну відповідальність у даному кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Слідчий суддя вважає, що орган досудового розслідування допустив істотні порушення процесуального закону.

Зокрема, відповідно до а.1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Слідчий суддя встановив, що майно вилучено 11.09.2021 року протоколом огляду місця події.

Клопотання до слідчого судді мало бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, тобто не пізніше 13.09.2021 року.

Клопотання подано (відправлено поштою) до суду 15.09.2021 року, що встановлено зі змісту квитанції 6225 від 15.09.2021 року (Нова пошта), що свідчить про те, що питання порушене у клопотанні слідчого не тільки протиправно, а взагалі не могло бути ініційоване, оскільки спливли строки для звернення до слідчого судді.

Отже майно, яке було вилучено мало бути негайно повернуто ще 14.09.2021 року.

Встановлено, що вилучене майно повернуто власникові згідно ухвали слідчого судді від 19.11.2021 року.

Слідчий суддя вважає безпідставними доводи прокурора, що в теперішній час слідчий має намір звернутись до експерта, оскільки жодні матеріали кримінального провадження досудового розслідування ці доводи не підтверджують.
Крім того, повноваження ОСОБА_7 на подання клопотання саме 13.09.2021 року належним доказом не підтверджені. Зокрема, у витягу з ЄРДР від 13.09.2021 року до складу слідчих входив лише слідчий ОСОБА_8 .
Додана у судовому засіданні прокурором постанова від 12.09.2021 року про зміну групи слідчих не підшита до матеріалів досудового розслідування, і крім того, нового витягу з ЄРДР не додано ані до клопотання, ані до матеріалів досудового розслідування.
Отже клопотання подано особою, яка не входила до групи слідчих.
Отже слідчий суддя вважає доцільним у клопотанні слідчого відмовити повністю
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000685 від 12.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України., - залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1