Справа № 748/356/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/138/22
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443,за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудка, Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України, з повною вищою освітою, пенсіонера, інваліда ІІ групи, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування з випробуванням на строк 1 рік з покладенням відповідних обов`язків.

Цивільний позов прокурора задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_10 на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської області витрати на лікування потерпілої в сумі 7486,95 грн.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2928,42 грн. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди, а всього 17928,42 грн.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно нього, а цивільні позови прокурора та потерпілої залишити без розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дане кримінальне провадження щодо нього ґрунтується на припущеннях та недостовірних доказах і в ході досудового розслідування слідчим були проігноровані численні клопотання щодо встановлення фактичних обставин справи, судом не взято до уваги докази, які могли вплинути на його висновки і ухвалений вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачений вважає, що було порушення його права внаслідок відмови головуючого судді у задоволенні його клопотання про повернення обвинувального акту прокурору ухвалою, яка не підлягає оскарженню. Також вказує, що тільки після повторного звернення з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження йому була надана така можливість. Вважає, що його права були порушені шляхом відмови у виклику, зокрема, лікарів для допиту.

Апелянт зазначає, що йому було необґрунтовано відмовлено у приєднані до матеріалів справи поданих ним письмових доказів.

ОСОБА_10 стверджує, що огляд місця події проводився з порушенням с. 237 КПК України, через тривалий час після подій та без його участі та захисника. Вказує, що встановлені в ході вказаної слідчої дій обставини, що події відбувалися біля будинку № 18 не відповідає дійсності, оскільки відстань від вказаного будинку до фактичного місця події перевищує 30 м., не було складено відповідну схему місця події і не вилучено речові докази. Звертає увагу, що подовжувач мав довжину, яка дозволяла працювати лише біля воріт його домогосподарства і не забезпечував такої можливості біля будинку ОСОБА_11 .

Обвинувачений вважає, що показання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 надані в ході слідчих експериментів щодо обставин його дослідження не відповідають фактичним обставинам та є суперечливими, зокрема, щодо місця його роботи з болгаркою.

На переконання обвинуваченого, показання потерпілої під час різних процесуальних дій щодо одних і тих же подій є суперечливими.

Вважає, що ОСОБА_8 отримала травму шкіри пальців руки через недотримання техніки безпеки і внаслідок спроби нанести йому удар в обличчя, при цьому потрапивши у вищерблений диск болгарки, який перед цим пошкодився внаслідок удару по його спині в процесі роботи.

На переконання апелянта, судом не було взято до уваги показання свідків захисту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які стверджували, що ОСОБА_8 з 13 по 31 травня 2018 року постійно знаходилася вдома і не перебувала на стаціонарному лікуванні, а перев`язки їй робили амбулаторно.

Крім того, обвинувачений вважає, що складений експертом ОСОБА_17 висновок № 521 від 18 жовтня 2018 року не відповідає вимогам ст.. 69 КПК України, оскільки не було проведено повне дослідження і не надано повного та об`єктивного висновку. Також припускає, що вказаний висновок ґрунтується на фальсифікованих документах та припущеннях і є недопустимим доказом.

Наголошує на тому, що через відсутність неналежно оформлених бухгалтерських документів закладу охорони здоров`я позов прокурора слід залишити без розгляду.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 наводить вимоги аналогічні викладеним у його апеляційній скарзі, і крім мотивів, зазначених в апеляційній скарзі вказує, що приєднані до цивільного позову ОСОБА_8 чеки на суму 2928,42 не підтверджені рецептами, а також листками лікарських призначень. Крім того, вказує, що частина лікарських препаратів зазначених у чеках, не згадуються в жодних лікарських документах, а отже, не підтверджують витрати на лікування. Також зазначає, що в порушення вимог ст.. 128 КПК України ОСОБА_8 до позовної вимоги про стягнення моральної шкоди не сплачено судовий збір і не долучено доказів про звільнення від сплати такого.

- адвокат ОСОБА_9 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного, а цивільні позови прокурора та ОСОБА_8 залишити без розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, окрім аналогічних мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, зазначає, що відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_8 є недопустимим доказом, оскільки представлений копією на DVD-R диску, а в судовому засіданні мав би досліджуватися саме оригінал запису. Також вказує, що у клопотанні про проведення експертизи, ухвали слідчого судді від 13 серпня 2018 року та 20 серпня 2018 року зазначено ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , що, на її переконання, ставить під сумнів персональні дані особи, яку слідчий описував, як підозрюваного. Також звертає увагу, що у висновку № 337 окрім зазначення вищевказаних невірних даних зазначено ім`я особи, ступінь тілесних ушкоджень якої визначає експерт ОСОБА_20 , а не ОСОБА_8 .

Крім того, зауважує, що ряд медичних документів у справі оформлені без дотримання відповідних вимог, не містять необхідні штампи, печатки та реквізити.

Відносно заявленого цивільного позову захисник зазначає, що позовна вимога прокурора ґрунтується на тому, що потерпіла провела в стаціонарі 19 календарних днів, однак, відповідно до довідки № 173, наданої прокурором, пояснень потерпілої в ході слідчого експерименту, вона провела на лікуванні 16 днів. Звертає увагу, що шви у потерпілої були зняті на 10 день лікування і доказів стаціонарного лікування з 11 по 16 день прокурором не надано.

Як встановлено судом першої інстанції, 13 травня 2018 року, близько «10» год. 30» хв., ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , з мотивів тривалих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, тримаючи у руках увімкнену електричну кутову шліфувальну машинку з обертаючим робочим ріжучим диском, діючи умисно, наніс ОСОБА_8 вказаним інструментом один поріз по лівій кисті, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді множинних різано-рваних ран тильної поверхні лівої кисті, які в своєму перебігу ускладнились порушенням чутливості в зоні іннервації ліктьового нерву в дистальних фалангах лівої кисті, рубцевою контрактурою 2-5 пальців лівої кисті з порушенням хватальної функції, котрі виникли внаслідок дії предмету з ріжучими властивостями, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №521 від 18 жовтня 2018 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на третину.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, думку прокурора, потерпілу ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_10 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 122 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи обвинуваченого, що він не завдавав потерпілій тілесні ушкодження, а остання їх отримала через недотримання техніки безпеки і внаслідок спроби нанести йому удар в обличчя. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_10 , який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та заявлені цивільні позови не визнав повністю та пояснив, що конфлікт між ним та потерпілою існує давно. 13 травня 2018 року він взяв болгарку і почав пиляти. Згодом прийшла ОСОБА_8 з донькою, остання вдарила його по спині і диск болгарки вищербився. Потерпіла підійшла щоб вдарити його і при спробі нанести удар лівою рукою, торкнулася диску болгарки і порізала її;

- потерпілої ОСОБА_21 , яка пояснила, що 13 травня 2018 року о 10.30 год. вона з дочкою зайшли зі спини обвинуваченого, який пиляв болгаркою. Коли вона звернулася до останнього, ОСОБА_10 різко підвівся і замахнувся ввімкненою болгаркою на неї. Вона інтуїтивно прикрила обличчя лівою рукою. В цей час ОСОБА_10 повернувся до неї і нічого не кажучи, тримаючи ввімкнену болгарку обома руками, навмисно різонув її по лівій кисті. Їй зробили операцію і з 13 до 29 травня вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а потім ще два тижні лікувалась амбулаторно;

- свідка ОСОБА_22 , дочки потерпілої, котра пояснила, що 13 травня 2018 року близько 10 на початку 11 години разом з матір`ю почали підходити до ОСОБА_10 , який болгаркою пиляв ворота та запитувати, що він робить. На їх запитання останній нічого не відповідав, а коли вони наблизилися до нього, то він різко почав підводитись, і підіймаючи увімкнену болгарку, спочатку повернувся до неї, а потім в бік потерпілої. Самого моменту, як болгарка торкалася руки її матері, вона не бачила, і лише коли сусіди почали кричати, що він наробив, побачила у матері кров.

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 13 травня 2018 року у проміжку часу між 10 та 11 годиною ранку ОСОБА_10 почав пиляти хвіртку, а ОСОБА_8 в цей час, підійшовши до останнього, зупинилась метри за 2,5 3 від обвинуваченого та запитала, що він робить. В цей час обвинувачений підвівся із увімкненою болгаркою, яку тримав у лівій руці кинувся на ОСОБА_22 , яка втекла, а потім повернувся і збивши ногою дробину, на «відмаш» полоснув, працюючою болгаркою потерпілу по лівій руці, якою остання інтуїтивно прикрила обличчя;

- свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що 13 травня 2018 року о 10.30 год. вона на вулиці побачила, що ОСОБА_10 ріже хвіртку. Згодом вийшла потерпіла ОСОБА_8 її дочка, котрі підійшли до обвинуваченого і спокійно почали питати по якому праву він ріже хвіртку. Того моменту, як ОСОБА_10 наніс поріз, вона не бачила;

- свідка ОСОБА_13 дружини обвинуваченого, яка пояснила 13 травня 2019 року, останній пішов пиляти хвіртку щоб розблокувати вихід для приїзду швидкої допомоги. Вона бачила як ОСОБА_8 зігнувшись підбігла впритул до ОСОБА_10 і правою рукою ударила його в плече, від чого він похитнувся. І в цей же час потерпіла одночасно замахнулась лівою рукою йому в обличчя та сама напоролась на болгарку;

- свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що у травні 2018 року з членами правління садівничого товариства по вул. Комсомольська у с. Старий Білоус за присутності ОСОБА_8 він не зустрічався. Останній раз ОСОБА_8 він бачив у 2016 році коли, у складі комісії як депутат сільської ради, приїздив по її заяві;

- сідка ОСОБА_14 , яка поянила, що 17 травня 2018 року, близько обіду, вона бачила потерпілу, яка сварилася біля паркану садового товариства. Наступного дня також бачила її в обід;

- свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 24 травня 2018 року вона проходила повз двір ОСОБА_25 та бачила потерпілу за сіткою. Наступного дня зайшла до дружини обвинуваченого та знову бачила потерпілу. Коли проходили збори правління садового товариства 27 травня 2018 року також бачила потерпілу;

- свідка ОСОБА_16 , сина обвинуваченого, який пояснив, що 19 та 20 травня 2018 року він приїжджав до батьків у садове товариство та бачив потерпілу. 27 травня 2018 року також бачив потерпілу, рука у неї була перемотана.

- свідка ОСОБА_26 лікаря у хірургічному відділенні, який пояснив, що вів потерпілу ОСОБА_8 . Прийняв пацієнтку на наступний день після надходження до лікарні. Було призначене лікування. На 10-й день зняли шви і у лікарні вона була з 13 травня 2018 року. 29 травня була п`ятниця і можливо він не встиг її виписати в той день, а тому фактично виписка відбулася 01 червня 2018 року. Пояснював, що довідку та виписку-епікриз видавав на руки ОСОБА_8 . Форма цих документів була стандартна. На епікризі є його підпис. Кутовий штамп на таких документах не ставлять, а гербову печатку ставлять лише на лікарняних листках.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- рапорті старшого інспектора чергового Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області,відповідно до якого о 12:02 13.05.2018 року на службу 102 надійшло повідомлення, що за медичною допомогою до ЦРЛ з діагнозом: різана рана лівої руки звернулась ОСОБА_8 , мешканка АДРЕСА_2 . Тілесні ушкодження отримала в с. Старий Білоус від сусіда;

- протоколі огляду місця події від 18 жовтня 2018 року, де предметом огляду була ділянка дороги по АДРЕСА_2 між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 згідно якого в кінці відгородженої ділянки знаходиться металевий паркан з металевою хвірткою та в місці кріплення паркану до хвіртки мається невеликий розріз на паркані з явними ознаками пиляння;

- протоколі слідчого експерименту зі ОСОБА_12 , проведеного 18 жовтня 2018 року, відповідно до якого свідок розповів та показав, що відбувалось 13 травня 2018 року на дорозі між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 ;

- протоколі слідчого експерименту з потерпілою, який відбувся 18 жовтня 2018 року в ході якого ОСОБА_8 розповіла та продемонструвала, за яких обставин обвинувачений наніс їй болгаркою поріз пальців лівої руки;

- протоколі перегляду відеозапису від 23 травня 2018 року файлу з назвою «MVI-2014» від 13 травня 2018 року відповідно до якого відображено конфлікт, який відбувся між ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_8 , а саме остання підходить до ОСОБА_10 , який пиляє болгаркою огорожу. Потім оберти болгарки знижуються і обвинувачений починає вставати та розвертатися до потерпілої і хтось лівою рукою торкається лівого плеча обвинуваченого. Після цього оберти болгарки збільшуються і обвинувачений стоїть обернутий до потерпілої з виставленими вперед руками, а потім робить крок на зустріч потерпілій і в цей час падає драбина, яка знаходилася між ними, а потерпіла відходить від нього. А вже на 31 секунді відео видно як у ОСОБА_8 з чотирьох фаланг пальців тильної сторони йде кров;

- виписці епікризу № 4356, згідно якого хвора ОСОБА_8 , знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні ЧЦРЛ з 13 травня 2018 року по 29 травня 2018 року з діагнозом: множинні різано-рвані рани тильної поверхні основних фаланг І-ІV пп. лівої кисті. Хворій було проведено оперативне лікування ПХО ран та призначено консервативне лікування;

- висновку експерта № 337 від 22 червня 2018 року відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_27 виявлений рубець м`яких тканин лівої кисті, що являється наслідком загоєння різано-рваних ран. Вищевказане тілесне ушкодження, виникло внаслідок дії предмету з ріжучими властивостями і по давності утворення, може відповідати даті 13 травня 2018 року та умовам, зазначеним в описовій частині ухвали про призначення експертизи;

- висновку експерта № 521 від 18 жовтня 2018 року, який є додатком до висновку експерта № 337 від 21 червня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження, вони виникли внаслідок дії предмету з ріжучими властивостями, може відповідати даті 13 травня 2018 року та умовам, зазначеним в описовій частині ухвали про призначення експертизи. Виявлені тілесні ушкодження, на думку експерта, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на третину відповідно до п.2.2.1г, 2.2.3, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995р «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду. Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_10 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права і щодо невірної оцінки та врахування показань свідків, а зводяться лише до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Твердження обвинуваченого, що потерпіла отримала тілесне ушкодження в результаті намагання вдарити його, колегія суддів вважає надуманими, оскільки згідно відеозапису конфлікту, який здійснювала ОСОБА_22 , ніхто ударів ОСОБА_10 не завдавав, а наявний факт лише доторкання до його плеча.

Слід відзначити, що дані, зафіксовані вказаним відеозаписом відповідають показанням потерпілої, свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , а також даним слідчих експериментів за участю потерпілої та ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються між собою та не викликають сумнівів.

Посилання сторони захисту, що вказаний відеофайл є недопустимим доказом, оскільки не є оригіналом, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Зазначений цифровий відеозапис був наданий на оптичному диску, а оригіналом електронного документу в правовому значенні визнається будь-який примірник електронного документу незалежно від електронного носія інформації, якщо немає обґрунтованих сумнівів в достовірності (незмінності) змісту первинно створеного електронного документу. Обґрунтовані сумніви в достовірності інформації мають бути об`єктивними та аргументованими, виходячи з обставин конкретного кримінального провадження. Необхідність встановлення первинного електронного документу ("оригіналу цифрового файлу") може виникнути у разі наявності сумнівів в достовірності електронного документу (зокрема, ознак зміни чи втручання до змісту файлу), однак таких суду апеляційної інстанції надано не було.

Так само, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційних скарг щодо недопустимості протоколу огляду місця події та не встановлення місця вчинення кримінального правопорушення, враховуючи, що органом досудового розслідування як у протоколі так і у формулювання обвинувачення висунутого ОСОБА_10 , зроблено лише прив`язку до конкретного домогосподарства, яке має офіційну юридичну адресу.

Крім того, згідно протоколу огляду місця події, об`єктом його огляду являлося саме місце, де фактично відбувалися події, які є предметом дослідження даного кримінального провадження і дата проведення даної слідчої дії також не може слугувати підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом.

Посилання ОСОБА_10 , що свідок ОСОБА_12 не міг спостерігати за перебігом подій, які відбувалися, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вказаний свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні надав пояснення, які повністю узгоджуються з показаннями інших свідків та доказами у справі.

Доводи, щодо недопустимості висновку експертизи, колегія суддів не може визнати обґрунтованими.

З метою повного встановлення всіх обставин кримінального провадження судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_17 , який в ході допиту підтвердив висновки, викладені ним у висновку та надав відповіді на уточнюючі питання сторін кримінального провадження.

Також пояснив, що у висновку експерта №521, у розділі обставини справи, дані ОСОБА_20 вказані помилково і експертиза проводилась безпосередньо відносно потерпілої ОСОБА_8 і якби навіть остання не перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, зроблений ним висновок щодо ступеня тяжкості тілесного ушкодження виявленого у ОСОБА_8 був би незмінним.

З приводу описок, які є наявними у клопотанні про призначення експертизи, ухвалі про призначення експертизи та самій експертизи то, на переконання колегії суддів, вони не впливають та законність такої експертизи.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, висновок експерта ґрунтується на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо та під час вивчення матеріалів, що були надані для проведення дослідження. У висновку зазначено матеріали, які використовувались при проведенні експертизи, а також зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведено експертизу, місце і час проведення експертизи. Експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, невиконання інших обов`язків. У ході дослідження було надано відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання.

Твердження апелянтів, з приводу виписки епікризу, яка на їх переконання належним чином не звірена, колегія суддів не може взяти до уваги, з огляду на пояснення лікаря, який її видавав та підтвердив її дійсність з огляду на наявність відповідних печаток і підписів.

Посилання ОСОБА_10 на спонукання його, під час досудового розслідування, визнати вину, колегія суддів визнає надуманими, з огляду на те, що у зв`язку з його небажанням отримати процесуальні документи було здійснено відеофіксацію за участі понятих такої відмови.

Так само, колегія суддів визнає безпідставними твердження про необґрунтовану відмову у задоволенні судом першої інстанції клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту з огляду на те, що такі клопотання були заявлені в ході судового розгляду, а вирішення таких питань нормами КПК України віднесено до стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений, в ході судового розгляду, неодноразово знайомився з матеріалами кримінального провадження, що підтверджується відповідними розписками, а тому доводи з щодо порушення його прав з цього приводу є необґрунтованими.

Позиція обвинуваченого, щодо порушення його права на захист, у зв`язку з «нав`язуванням» йому захисника ОСОБА_28 , колегія суддів не може сприймати такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що вказаного захисника було призначено ОСОБА_10 за дорученням, а відмову від захисника було прийнято судом після належного обґрунтування відповідного клопотання.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_10 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, висновок органу пробації, дані про особу обвинуваченого а саме, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_10 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті і можливістю його звільнення від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_10 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту стосовно заявлених цивільних позовів, як потерпілою так і прокурором, то колегія суддів також не може визнати їх обґрунтованими враховуючи наступне.

Рішення суду щодо цивільного позову, на переконання колегії суддів, прийнято з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, у ньому наведено мотиви та підстави для часткового задоволення цивільного позову.

Сплата потерпілою судового збору при подачі цивільного позову не є необхідністю, оскільки з огляду на положення пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.

Отже, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань, що також узгоджується з практикою Верховного Суду (судові рішення у справах № 619/1425/15-к, № 462/5779/15-к, № 713/1275/16-к, № 750/12591/18, № 740/5507/14).

Стосовно доводів апелянтів відносно розміру витрат на лікування потерпілої КЛПЗ "Чернігівська центральна районна лікарня" та кількості днів перебування її на стаціонарному лікуванні, то колегія суддів зазначає, що дане питання було предметом детального розгляду судом першої інстанції та було наведено детальні, обґрунтовані і переконливі доводи з якими погоджується і колегія суддів.

Зокрема, враховано «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, наявність відповідних підтверджуючих документів, зокрема, листа КЛПЗ "Чернігівська центральна районна лікарня" №1763 від 10 грудня 2018 року щодо вартості лікування хворої.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду, що згідно показань свідків потерпіла не завжди перебувала у лікарні за час її стаціонарного лікування, однак, її місце в стаціонарі хірургічного відділення було зайняте та лікарня несла витрати на лікування потерпілої.

Крім того, як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди потерпілій визначено з урахуванням підтверджених доказів про понесення нею матеріальних витрат, а також, виходячи із конкретних обставин провадження, в тому числі засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих їй матеріальних збитків, фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, колегія суддів підстав не має.

Таким чином, доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої інстанції при розгляді цивільних позовів норм матеріального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції викладених у вироку не спростовують тому підстав для скасування чи зміни судового рішення відсутні, істотних порушень законодавства, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4