ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/801/21 Номер провадження 11-кп/814/1178/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю : прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

та представник колонії ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 29 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Даною ухвалою стосовно

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Новоукраїка, Чорнобаївського району, Черкаської області, до арешту проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , неодруженого, освіта середня спеціальна, раніше судимого:

-26.11.2014 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, з іспитовим строком 2 роки, згідно ст.ст. 75,76 ч. 1 п.п. 2,3 КК України;

-по даній справі засудженого 13.04.2016 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено за безпідставністю та передчасністю в задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно: ОСОБА_7
Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому в сукупності всі факти вказують, що ОСОБА_7 не підлягає умовно - достроковому звільненню, оскільки дане подання є безпідставним та передчасним.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, адвокат в інтересах засудженого звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі адвокат , ставить питання про скасування ухвали суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить постановити нову ухвалу, якою застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання .

На обґрунтування вимог апеляції вказує, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали, засуджений ОСОБА_7 відбув необхідну частину призначеного покарання, яка надає право на застосування умовно-дострокового звільнення. На вказану дату ОСОБА_7 залишилось відбути близько 3 місяців призначеного йому покарання.

Зазначає, що судом не враховано, що на протязі 2 років 8 місяців після останнього притягнення до дисциплінарної відповідальності, яке мало місце 27.02.2019 року, засуджений не лише більше жодного разу не притягувався до відповідальності, тобто став на шлях виправлення, а й довів своє виправлення, отримавши 7 заохочень в різних установах виконання покарань.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2020 «про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організація засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 був засуджений вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.04.2016 року за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, 70, 71 України до 5 років 6 місяців позбавлення волі .

Початок строку відбування покарання : 06.07.2016 року. Кінець строку відбування покарання : 06.01.2022 року.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину покарання, яка надає право на застосування умовно-дострокового звільнення , а саме відбув 2/3 частини строку покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого, надав їм належну оцінку в сукупності, як таким, які повно та всебічно характеризують особу ОСОБА_7 .

Так, відповідно до матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 06.07.2016 року. Засуджений ОСОБА_7 за час перебування в ДУ Черкаський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.08.2016 року міру покарання засуджений відбував у ДУ «Черкаська виправна колонія № 62», мав 5 стягнень та 9 заохочень.
З 04.11.2020 року міру покарання відбуває у «Полтавській виправній колонії № 64» характеризується добре, стягнень не має, має 3 заохочення.
З огляду на характер застосованих відносно засудженого заохочень та їх періодичність застосування відносно останнього, що відображена у довідці про заохочення та стягнення на засудженого, суд першої інстанції, вірно дійшов до висновку, що за досить тривалий термін відбування покарання у місцях позбавлення волі з 2016 року , останнім лише в 2018, 2020 та 2021 роки, проявлялась досить стабільна поведінка щодо виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці ( по три заохочення на рік). При цьому, за 2017, 2019 роках до засудженого застосовано лише по одному заохоченню, у 2021 році застосовано до засудженого 3 заохочення, що є недостатнім для доведення його ступеню виправлення впродовж усього строку відбування покарання та що, в свою чергу свідчить про його нетабільну поведінку .
Так, з матеріалів подання та особової справи відносно засудженого, вбачається, що в продовж відбування усього строку покарання засудженим до останнього було застосовано 5 стягнень, а саме: у 2016 році двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за невихід на роботу; у 2018 року двічі притягувався до дисциплінарної комісії за зберігання заборонених предметів та за невиконання законних вимог представників адміністрації; у 2019 році - один раз за зберігання заборонених предметів.
Характер порушень допущених засудженим у період відбування покарання свідчить про нестабільну поведінку засудженого, оскільки останнім допущено злісні порушення режиму відбування покарання, незважаючи на те, що вказані стягнення погашені.
В поданні вказувалось про те, що засуджений працевлаштований на виробництві установи в бригаді по пошиву одягу, до праці та до виконання покладених обов`язків ставиться добре. До виконання робіт по благоустрою території і приміщень установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, приймає безпосередню участь у їх виконанні.
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про відсутність з 2019 року будь яких стягнень у ОСОБА_7 , то такі дані дійсно вказують на позитивні зміни у його поведінці, однак є недостатніми для висновку про його виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Відсутність у засудженого ОСОБА_7 не погашених стягнень з 2019 року, є його обов`язком, а не здобутком.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
Так, з матеріалів особової справи вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду с. Черкаси від 18.03.2020 року в задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_10 відмовлено з тих підстав, що останній не довів своє виправлення.
Дана ухвала була залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року.
Таким чином, станом на 02.06.2020 року нестабільність поведінки засудженого ОСОБА_7 була перевірена та встановлена судом першої та апеляційної інстанції, а тому висновок адміністрації установи, де відбуває останній покарання про те, що за короткий період з червня 2020 року по даний час довів своє виправлення є необгрунтованими і такими що суперечать матераілам поданння та особової справи засудженого.
Так, разом з цим, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 17.08.2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки останній своєї поведінкою та ставлення до праці не довів своє виправлення, котра набрала законної сили 06 жовтня 2020 року, що також підтверджує висновки суду щодо нестабільної поведінки засудженого ОСОБА_7 по жовтень 2020 року включно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є передчасним.

Отже, висновки суду першої інстанції є правильними та належним чином обґрунтовані у звязку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.405,407,419КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:
ОСОБА_11 . Рябішин.