Справа № 699/74/17 Провадження №1-кп/694/7/21
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
09.11.2021 року м.Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Драбівка, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
Вищенаведені дії ОСОБА_8 сторона обвинувачення кваліфікуєза ст. 122 ч. 1 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість в інкримінованому йому злочині і встановлені досудовим слідством фактичні обставини його вчинення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, не визнав, та дав показання, що він 26.07.2016 року близько 19.30 год. знаходився біля свого двору та не помітив, як до нього підійшов ОСОБА_10 , та почав наносити йому удари та зробив кидок через праве стегно і вони разом впали на проїзжу частину, під час падіння він ударився головою, а саме лобом об камінець та розсік лоба по центру, від чого потекла кров. Сам ніяких ударів йому не наносив. Потім прибігла його дружина, яка допомогла підвестися на ноги, почала відтягувати його від ОСОБА_13 . Після цього в лікарні йому надавали медичну допомогу, а також після цього вони повідомили про те, що сталося працівників поліції. Ніяких тілесних ушкоджень він ОСОБА_13 металевим прутом не наносив, за яких обставин ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження йому не відомо, але припускає, що останній міг отримати їх при падінні. Просить суд його виправдати. Цивільний позов не визнає.
Потерпілий ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву аналогічного змісту подано і його представником. Прокурор не наполягав на допиті потерпілого, вказав за можливе продовжувати розгляд справи без участі потерпілого. Відтак сторона обвинувачення фактично відмовилася від обґрунтування доведеності обвинувачення за допомогою такого джерела доказів як покази потерпілого.
У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_14 , на покази якої сторона обвинувачення посилалася як на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого і проживає з ним. Пояснила, що у липні 2016, точної дати не пам`ятає, у вечірній час біля будинку батьків чоловіка ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , вона з дитиною вийшла на вулицю та побачила свого чоловіка і ОСОБА_8 з відстані приблизно 100 метрів. Коли вона підійшла ближче, то побачила, що чоловік сидить на землі, самого початку інциденту вона не бачила. Сторонніх предметів на місці бійки не було. Вона його гукнула, проте чоловік пішов до батьків. Пішовши за ним, вона побачила, що у нього на голові була кров та садна по всьому тілу, також чоловік скаржився на біль у ребрі. Після чого вони поїхали до лікарні, де їм порадили звернутися наступного дня. Наступного дня чоловік поїхав і зробив рентген, де було виявлено перелом ребра. Після цього приблизно місяць чоловік лікувався амбулаторно, вона перев`язувала йому ребра. З якої сторони було ушкоджене ребро вона не пам`ятає. Чоловік пояснив, що він ішов додому і його ззаду вдарив ОСОБА_8 по голові.
Показання свідка ОСОБА_14 суд не вважає достатнім доказом вини обвинуваченого у спричиненні потерпілому саме ушкоджень середньої тяжкості, а вказує лише на спричинення тілесних ушкоджень взагалі, оскільки свідок безпосередньо не бачила місць нанесення ударів, а сприймала обставини, які стали наслідком бійки. Крім того суд зауважує, що вказаний свідок є дружиною обвинуваченого, а отже являється особою зацікавленою, що дає підстави суду оцінювати її показання критично.
Від допиту решти свідків прокурор відмовився, вказавши, що вони не були безпосередніми свідками подій.
Також обгрунтувуючи вину ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення сторона обвинувачення послалася на наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні матеріалами справи, а саме:
- дані рапорту старшого інспектора-чергового Корсунь-Шевченківського відділення поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_15 , про те, що 26.07.2016 року о 21.00 год. до чергової частини Корсунь-Шевченківського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_10 , що в с.Драбівка біля його подвір`я ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження (а.м.д.р..2)
- дані заяви ОСОБА_10 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який 26.07.2016 року близько 19.30 год. наніс йому тілесні ушкодження по голові, тулубу, верхніх кінцівках.(а.м.д.р.4)
- дані висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №05-11-01/165 від 27.07.2016 року про те, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців голови, саден голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) не спричиняють короткочасного розладу здоров`я і по цій ознаці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в строк та за механізмом, вказаними ОСОБА_13 (а.м.д.р.5)
- дані протоколу огляду речей (документів) від 01.12.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто металевий предмет зовні схожий на арматуру з характерним візерунком у вигляді ребер загальною довжиною 42 см та товщиною 12 мм.(а.м.д.р.55-57)
- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 08.12.2016 року згідно якого потерпілий ОСОБА_10 розказав та показав, яким чином ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження руками, ногами та металевим предметом, зовні схожим на арматуру близько 40 см та товщиною 12 мм, а сааме нанесення тілесних ушкоджень металевим прутом в область голови з лівої та правої сторони та по голові ззаду, по тулубу, а саме ребрах.(а.м.д.р.58-63)
- дані висновку судово-медичної експертизи №05-11-01/262 від 08.12.2016 року про те, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4 ребра зліва, синців голови, саден голови, тулубу, кінцівок, які утворилися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів). Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4 ребра зліва відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців голови, саден голови, тулубу, кінцівок не сричиняють короткочасного розладу здоров`я і по цій ознаці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в строк, вказаний ОСОБА_13 діагноз: «Закрита ЧМТ, струс головного мозку» не враховувався при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень згідно п.4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України «Про розвиток і вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року, так як він не підтверджений об`єктивними медичними даними. Тілесні ушкодження у вигляді саден передньої поверхні обох колінних суглобів не могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_13 під час проведення з ним 08.12.2016 року слідчого експерименту. Всі інші тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_13 під час проведення з ним 08.12.2016 року слідчого експерименту. Тілесні ушкодження, які мали місце на тілі ОСОБА_13 могли утворитися від дії предмета, який описав ОСОБА_10 під час проведення з ним 08.12.2016 року слідчого експерименту.(а.м.д.р.68-69)
Згідно з ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст. 85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст. 86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Надаючи оцінку вищевказаним доказам суд виходить з наступного.
Суд констатує, що надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності підтверджують нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.
Проте в матеріалах справи міститься висновок комісійної судово-медичної експертизи №04-01/13 від 06.02.2019, відповідно до якого згідно наданих на судово-медичну експертизу даних медичних документів у гр-на ОСОБА_13 було виявлено наступні тілесні ушкодження: садно правої тім`яної ділянки, синці спинки носа та лівої завушної ділянки, садно ділянки правої лопатки. садна лівого плеча та ділянки лівого ліктьового су глобу, садна ділянок обох колінних суглобів. Вид та описані морфологічні властивості вказаних вище тілесних ушкоджень, на тілі гр-на ОСОБА_13 , вказують на те, що вони утворились внаслідок дії тупих предметів, приблизно за добу до проведення його огляду на підставі самозвернення 27.07.2016 року, не виключено за обставин які вказані у протоколі проведення слідчого експерименту проведеного за участю ОСОБА_13 . Вказані вище тілесні ушкодження та тілі гр-на ОСОБА_13 , кожне окремо чи в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість діб, та, відповідно до п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до легких тілесних ушкоджень. При вивченні наданих рентгенограм комісією лікарів рентгенологів не знайдено переконливих (абсолютно достовірних) рентгенологічних ознак, які би підтверджували зазначений у діагноз медичної карти «перелом четвертого ребра зліва». Не наведено також у медичній карті будь-яких об`єктивних клінічних проявів, які супроводжують такий вид травми. В зв`язку із наведеним, встановлений гр-ну ОСОБА_13 діагноз «перелом четвертого ребра зліва» не може бути прийнятим до уваги при встановлені характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п. 4.13. Правил судово-медичною визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Виставлений гр-ну ОСОБА_13 , діагноз «ЗЧМТ. Струсу головного мозку» не може бути врахованим при оцінці ступеня тяжкості, оскільки наведені лише одноразово в медичній карті такі неврологічні симптоми як біль в тригіменальних точках та нестійкість в позі Ромберга, а також скарги гр-на ОСОБА_13 на головний біль, нудоту та посилання блювання, не можуть слугувати достовірними ознаками такого виду закритої черепно-мозкової травми, що цілком узгоджується із до п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
При цьому, надаючи перевагу висновку комісійної судово-медичної експертизи №04-01/13 від 06.02.2019 перед висновком судово-медичної експертизи №05-11-01/262 від 08.12.2016 року, суд виходить з того що експертиза №05-11-01/262 від 08.12.2016 року робилася на підставі медичної карти, у якій були вказані дані РГ ОГК і зроблені на їх підставі висновки травматолога, у той час як висновки експертизи експертизи №04-01/13 від 06.02.2019 зроблені комісійно та за участю консиліума лікарів-рентгенологів та зроблені на підставі безпосереднього дослідження РГ ОГК.
Відтак, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №04-01/13 від 06.02.2019 у потерпілого ОСОБА_13 були виявлені лише легкі тілесні ушкодження.
При цьому правом на зміну обвинувачення прокурор не скористався, а потерпілий не підтримав обвинувачення за спричиненням йому легких тілесних ушкоджень, про що свідчить його заява про розгляд справи без його участі, подана вже після дослідження вищевказаного висновку.
Отже, прокурор не довів, що в діяннях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Відповідно правової позиції ВС/ККС у справі № 243/1573/17 від 13.01.2021 року положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Разом з тим, ці положення не вказують на те, що у разі непідтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.
Ст. 62 Конституції України та п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадних принципів кримінального судочинства, який передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до норм КПК України та Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальної справи на додаткове розслідування» від 11 лютого 2005 року, якщо немає доказів на підтвердження обвинувачення, суд має витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ч. 4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли в діяннях підсудного відсутній склад злочину.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діянні ОСОБА_8 відсутній склад злочину передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, тому необхідно постановити виправдувальний вирок.
Згідно ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.
Речовими доказами у справі визнано: - металевий предмет зовні схожий на арматуру, долю яких суд вирішує відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.(а.м.д.р.93).
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 6, ст. 323-324, 327 КПК України,
ОСОБА_8 виправдати і визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу вказаного злочину.
Речові докази: - металевий предмет, зовні схожий на арматуру, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області після набрання вироком законної сили знищити.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На вирок може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1