Справа № 206/3388/21
Провадження № 1-кп/206/224/21
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі заяву захисника адвоката ОСОБА_9 про відвід прокурору у кримінальному провадженні № 0000030 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000030 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189 КК України.
В судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_9 заявлено відвід прокурору Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , яка мотивована тим, що прокурор включений до групи прокурорів згідно постанови першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 29 квітня 2021 року незаконно, оскільки у першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури не має повноважень на такі дії згідно чинного законодавства. Відповідно прокурор ОСОБА_3 не набув повноважень у встановленому порядку в даному кримінальному провадженні, відповідно є сумніви в упередженості прокурора, що є підставою для заявлення відводу по справі.
В судовому засіданні ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 підтримали заявлене клопотання. Їх захисники адвокати - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 підтримали заявлене клопотання про відвід.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання з посиланням на його безпідставність та необґрунтованість.
Потерпілий та його захисник адвокат в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та голослівність.
Заслухавши думку учасників процесу по суті заяви, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні , якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Згідно із положеннями ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язковість винесення керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, її відповідність вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, щодо підписання службовою особою, яка її прийняла, та долучення постанови до матеріалів кримінального провадження для підтвердження факту наявності повноважень.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах кримінального провадження або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Така позиція була викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у провадженні № 51-4584кмо18 (справа № 754/7061/15).

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 включений до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000030 на підставі постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 29 квітня 2021 року першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 , що винесена у відповідності та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Тобто, в матеріалах даного кримінального провадження наявні документи, якими визначено прокурора (групу прокурорів), які здійснюють повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, що підписані уповноваженою на те особою, в рамках визначеної підслідності даного кримінального провадження.

Суд наголошує на тому, що положення чинного КПК України не містять такої підстави для відводу прокурора, як неповноважний прокурор, і, відповідно, це не може бути розцінено як упередженість прокурора.

З огляду на вищевикладене, не наведення належних обґрунтувань стороною захисту щодо існування обґрунтованих сумнівів в неупередженості прокурора, суд вважає за необхідне в задоволені заяви захисника ОСОБА_9 про відвід прокурора відмовити, оскільки в діях останнього суд не вбачає обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості або інших підстав, передбачених ст. 77 КПК України, наявність яких перешкоджає йому брати участь у кримінальному проваджені.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст.ст. 77, 80, 81 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_9 про відвід прокурору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1