ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/342/22 Доповідач: ОСОБА_2 .
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 17 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, м. Дзержинськ, Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 03.01.2006 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 296 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки; 14.09.2006 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 296, ч.4 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки; 24.12.2008 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122, ст.ст.70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін тримання під вартою з 24.08.2017 та початок строку відбування покарання обчислюється з 24.08.2017. Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до набрання цим вироком законної сили у вигляд тримання під вартою,залишено без змін.
Згідно вироку ОСОБА_7 23.08.2017 приблизно о 21:30 прийшов у гості до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , щоб провідати їх спільну доньку. В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязне них відносин, обумовлених неналежним ставленням ОСОБА_9 до своїх дітей, а також перебування незнайомих чоловіків в її будинку, між ними виник словесний конфлікт. Під час сварки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в їх конфлікт втрутився ОСОБА_10 , який на той час знаходився у гостях у ОСОБА_9 та почав висловлюватися на адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою.
Так, на ґрунті раптово виниклих неприязне них відносин до незнайомого раніше ОСОБА_10 , за вищевказаних обстави, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 узяв з собою кухонний ніж, з чорною рукояткою, з лезом довжиною приблизно 15см., який знаходився в підставці на столі в кухні, та вийшов за ОСОБА_10 у двір будинку АДРЕСА_3 , де реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я потерпілого, утримуючи ніж в правій руці, наніс ОСОБА_10 один удар в область живота, після чого залишив місце скоєння злочину.
Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, та бажаючи діяти саме так, заподіяв потерпілому ОСОБА_10 фізичний біль, моральні страждання та тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта №1003-А/17 від 12.09.2017 у ОСОБА_10 мало місце проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням тонкого кишківника та внутрішньочеревною кровотечою (до 500 мл.), яка у своїй течії привела до хірургічного втручання лапаратомії та ушивання тонкого кишківника. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням тонкого кишківника та внутрішньочеревною кровотечою відповідно до п.2.1.1. «а», п.2.1.3. «к» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм безпеки для життя.
На вирок суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.
Обвинувачений просить направити справу на новий розгляд, оскільки справа розглянута неповно, однобічно, було порушено право на захист та правову допомогу. Перший адвокат ОСОБА_11 до обвинуваченого представляла інтереси потерпілого, була з ним в приятельських відносинах. Вказує, що змінено місце проживання обвинуваченого та потерпілого. ОСОБА_7 з 2004 року проживав по АДРЕСА_3 , де і було кримінальне правопорушення. Потерпілий по АДРЕСА_4 не проживав ніколи, у зв`язку із чим прокурор не міг його знайти.
Не було проведено огляду місця події, відсутні його первинні пояснення, не було проведено впізнання, не проведено слідчий експеримент, хоча він про це заявляв під час досудового розслідування та суду 07.11.2018 року.
На вилученому ножі не було виявлено крові та відбитків пальців.
Було проведено впізнання іншого ножа. Експертом не встановлено, яким предметом нанесено ушкодження. Не було вилучено інших ножів.
Не були встановлені особи інших двох осіб, які перебували та які незнайомі обвинуваченому.
Потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, як і свідок ОСОБА_12 , з яким і потерпілого відрізняються показання.
Не погоджується з протоколом слідчого експерименту від 12.10.2017 року. Вказує на інші обставини, слідча дія проводилася без його участі та він не міг ставити питання.
Суддя врахувала як докази його вини показання співробітників поліції, які прибули на виклик через годину, які не бачили самого правопорушення.
Свідок ОСОБА_12 16.12.2019 року надав показання, які йому перед судовим засіданням сказав прокурор.
Не погоджується з висновком судово-медичної експертизи, вважає його неповним та не дійсним. Не встановлено глибину поранення, не встановив яку загрозу для життя мало поранення.
Вважає, що суд мав до нього неприязне відношення, не перевірив показання свідків, потерпілого.
Захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вказує, що суд поклав в основу вироку показання свідків, які не були присутні на місці події. Суд проігнорував положення КПК України щодо недопустимості як доказів показань із чужих слів. Порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки протоколи пред`явлення речей для впізнання від 22.09.2017 року суд вказав у вироку, але не допитав потерпілого та свідка, з якими ці слідчі дії проведені. Експерт при проведенні експертизи не навів жодних досліджень, не ознайомився з матеріалами кримінального провадження. Експерт суду повідомив, що експертизу проводив за медичною документацією, яку йому надав слідчий. У висновку експерта не встановлено знаряддя злочину та його індивідуальні особливості. В матеріалах відсутні дані, які б свідчили про законність отримання слідчим з медичного закладу документації для проведення експертного дослідження. Висновок лише підтверджує наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, але відсутні докази спричинення ушкоджень саме ОСОБА_7 . Медична документація не була досліджена судом та її дані не відкриті стороні захисту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційних скарг, до суду не прибув, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_7 про відмову від послуг захисника та самостійний захист своїх інтересів, апеляційним судом було призначено розгляд апеляційних скарг в режимі відеоконференції. Згідно акту ДУ «Харківський слідчий ізолятор» обвинувачений був ознайомлений з ухвалою суду від 17.01.2022 року, але надавати будь-які пояснення відмовився. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційних скарг без участі обвинуваченого та його захисника, які не просили суд про особисту участь в судовому засіданні чи відкладення апеляційного розгляду на іншу дату.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини колегія суддів вважає, що висновок про винуватість ОСОБА_7 обгрунтований та вмотивований.
Згідно вироку вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується наступними доказами: показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновком судово-медичної експертизи №1003-А/17 від 12.09.2017, даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.10.2017 за участю потерпілого ОСОБА_10 та фототаблицею до нього, висновком судово-медичної експертизи №1214-А/17 від 13.10.2017, показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_16 , даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.08.2017 за участю ОСОБА_7 , протоколу огляду місця події від 30.08.2017, огляду речей, даними протоколів пред`явлення речей для впізнання від 22.09.2017 за участю потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_9 , фототаблицями до вказаних протоколів.
На переконання колегії суддів вказані докази є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого, судом першої інстанції їм надано належну та правильну оцінку.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує про порушення його права на захист, у зв`язку із тим, що його перший захисник адвокат ОСОБА_11 надавала правову допомогу потерпілому по даному кримінальному провадженню. З матеріалів справи встановлено, що адвокат ОСОБА_11 була залучена захисником ОСОБА_18 на підставі доручення про надання безоплатної вторинної допомоги від 24.08.2017 року. В судовому засіданні 30.05.2018 року були встановлені обставини, на які вказує обвинувачений, та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 78 КПК України ухвалою суду прийнято відвід захиснику. При цьому, за участю адвоката ОСОБА_11 під час судового провадження не допитувалися свідки, не досліджувалися будь-які докази. Під час досудового розслідування адвокат ОСОБА_11 брала участь як захисник підозрюваного під час проведення слідчого експерименту за його участю, яким встановлено, що виїздом на місце події, де ОСОБА_7 23.08.2017 викинув ніж до річки Немишля. за участю водолазів ДСНС України в Харківській області, здійснено огляд ділянки дна, куди вказав ОСОБА_7 та водолази дістали з води кухонний ніж з чорною рукояткою. Крім того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 25.08.2017 року захисник були присутня під час обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , просила застосувати до підзахисного більш м`який запобіжний захід, при цьому дані про заявлення відводів адвокату відсутні.
Доказів того, що обвинувачений відмовлявся від адвоката під час досудового розслідування, суду не надано.
В подальшому на підставі ухвали суду від 30.05.2018 року для забезпечення правової допомоги обвинуваченому залучено адвоката ОСОБА_19 , від послуг якої обвинувачений відмовився та ухвалою суду від 11.04.2019 року прийнято відвід захиснику, при цьому зазначено, що обвинувачений відмовився від участі будь-якого захисника в судовому провадженні. В подальшому обвинуваченим було заявлено клопотання про призначення йому захисника та відповідно до ухвали суду від 07.07.2020 року судом задоволено вказане клопотання та надано доручення регіональному центру з надання безоплатної вторинної допомоги про призначення захисника. Згідно доручення від 08.09.2020 року захисником обвинуваченого залучено адвоката ОСОБА_8 .
З урахуванням наведеного порушення права на захист обвинуваченого не вбачається. Щодо адреси місця проживання потерпілого то з протоколу слідчого експерименту за його участю вбачається, що останній проживав за адресою АДРЕСА_4 , наявний підпис потерпілого. Такі ж дані вказані і в обвинувальному акті. Судові повістки про виклик потерпілого також надсилалися за вказаною адресою. Судом неодноразово доручалося Московському ВП ГУНП у Харківській області встановити місце знаходження потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_9 в порядку ч.3 ст. 333 КПК України. Але в ході виконання судових доручень встановлено, що будівлі за адресою мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 та за адресою мешкання ОСОБА_17 по АДРЕСА_4 , знаходяться у зруйнованому вигляді. Зі слів сусідів у будинках ніхто не проживає протягом тривалого часу. За адресою мешкання ОСОБА_17 будинок продано новому власнику, де йде будівництво та ніхто у будинку не проживає. Зі слів сусідів та дільничного поліції ОСОБА_20 веде жебрацький спосіб життя, постійної адреси не має, протягом останнього року його ніхто не бачив, де може перебувати не відомо. Аналогічного змісту інформацію щодо образу життя ОСОБА_17 , в судовому засіданні підвередив свідок ОСОБА_13 .
Під час судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_9 , місцезнаходження якої не було встановлено проведеними оперативними заходами, що є правом прокурора. 30.05.18р. потерпілий прибув в судове засідання районного суду, отримав пам*ятку про права та обов*язки (т.1 а.с. 67). Враховуючи, що потрепілий був обізнаний про розгляд кримінального провадження судом, а КПК України не визначає інших заходів впливу для забезпечення явки потерпілого та подальших дій суду в такому випадку, колегія суддів не вбачає істотних порушень процесуального закону під час розгляду справи судом, оскільки його відсутність не впливає на правильність судового рішення. Інших доказів достатньо для доведення винуватості обвинуваченого.
Безпідставними є доводи обвинуваченого щодо непроведення огляду місця події, пред`явлення для впізнання, слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , відсутності його первинних пояснень, оскільки у кримінальному провадженні слідчий та прокурор приймають рішення про проведення тих чи інших слідчих дій. Сторона захисту може звертатися з такими клопотаннями до органу досудового розслідування та у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, може оскаржити таке рішення в порядку, визначеному ст. 303 КПК України. Разом з тим такі дані в матеріалах провадження відсутні, у зв`язку із чим непроведення слідчим вказаних слідчих дій не є підставою для скасування вироку суду. Обвинувачений зазначає, що він просив суд провести слідчий експеримент, однак враховуючи, що останній відмовився від надання показань та заперечував свою вину, доцільність проведення вказаної слідчої дії не обгрунтована. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що слідчий експеримент було проведено з потерпілим, останній показав, що 23.08.2017 приблизно о 21:00, знаходячись у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_7 та ОСОБА_21 виникла суперечка в ході якої ОСОБА_7 взяв ніж з кухонного столу та почав йти до ОСОБА_10 свою чергу ОСОБА_20 вибіг на подвір`я, а ОСОБА_7 побіг за ним. Коли ОСОБА_20 добіг до дверей та побачив, що ОСОБА_7 йде на нього тримаючи ніж в правій руці та підійшовши до ОСОБА_17 на відстані приблизно витягнутої руці, наніс один удар у ліву підвдошну область, ніж зразу витягнув. Після чого, ОСОБА_7 ще раз намагався завдати удару, але ОСОБА_20 відштовхнув його правою або лівою ногою. Після того, як ОСОБА_7 витягнув ніж, потерпілий побачив рану та кров у підвдошної області зліва.
При цьому, допустимість як доказу протоколу слідчого експерименту, протоколу пред`явлення ножа для впізнання, проведеного з потерпілим, не визначається можливістю його подальшого допиту безпосередньо судом, тому доводи захисника з цього приводу є безпідставними.
На підставі проведеного слідчого експерименту судово-медичним експертом зроблено висновок про те, що колото-різане поранення живота утворилося від одноразової дії колюче-ріжучого предмету, можливо, клинка ножу, індивідуальні особливості якого в ушкоджені не відобразилися, не виключно, що при обставинах і в строк, вказаних в постанові слідчого та обставин вказаних під час проведення слідчого експерименту. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням тонкого кишківника та внутрішньочеревною кровотечою відповідно до п.2.1.1. «а», п.2.1.3. «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_17 доступна для спричинення їх власною рукою. Механізм утворення проникаючого колото-різаного поранення живота, яке мало місця у ОСОБА_17 не суперечать способу їх спричинення,на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту від 12.10.2017.
В судовому засідання допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_16 , який безпосередньо проводив судове-медичне дослідження тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 на підставі медичної документації та протоколу проведення слідчого експерименту, який підвередив наведені вище висновки, механізм нанесення ножового поранення, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень тощо.
Зауваження сторони захисту щодо наданих медичних висновків, їх допустимості є необгрунтованими, оскільки експерт ознайомлений з правами та обов`язками, попереджений про кримінальну відповідальність, надав відповіді на поставлені запитання, встановив ступінь тяжкості отриманого ушкодження, визначив, що воно утворилося від одноразової дії колюче-ріжучого предмету, можливо, клинка ножу, індивідуальні особливості якого в ушкоджені не відобразилися. У висновках експерта є посилання на медичну документацію, на підставі якої вони були зроблені, тому дослідження цієї документації безпосередньо судом не є обов`язковим. Сторона захисту за наявності сумнівів в законності способу отримання вказаних медичних документів не була позбавлена можливості звертатися до органу досудового розслідування для витребування інформації про порядок їх отримання слідчим та доведення перед судом своєї позиції щодо недопустимості доказів, тому порушення ст. 290 КПК України щодо відкриття матеріалів не вбачається. Належність способу отримання цих документів стороною захисту не спростована. Крім того, сторона захисту не заперечує факту дійсного отримання потерпілим тілесного ушкодження, а стверджує про відсутність доказів його заподіяння саме ОСОБА_7 . Безпідставними є посилання обвинуваченого на те, що на виявленому ножі не виявлено відбитків пальців та крові, оскільки відповідно до рапорту слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області про неможливість призначення будь-яких експертиз в рамках досудового розслідування щодо ножу, який вилучений під час слідчого експерименту через перебування ножу в річці тиждень та відсутності будь-яких збережених на ньому слідів, що в свою чергу не спростовує того, що саме вказаний ніж був використаний як знаряддя злочину. Ніж було оглянуто, поведено пред`явлення для впізнання потерпілому та свідку, які впізнали ніж, яким ОСОБА_7 наніс потерпілому удар в ліву область тулубу 23.08.2017. Враховуючи зазначене та висновки експертиз, доводи обвинуваченого про те, що експертом не встановлено яким предметом нанесено ушкодження, не вилучені інші ножі, не впливають на обгрунтованість прийнятого судом рішення. Свідок ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що з потерпілим прийшли до будинку по АДРЕСА_4 , де перебувала жінка та діти. Через 10-15 хвилин прийшов чоловік та між ним та жінкою виникла сварка, ОСОБА_10 вирішив заступитися за жінку та між чоловіками виник конфлікт. ОСОБА_13 знаходився у флігелі, де почув крики «Помогите!», у зв`язку з чим підбіг до ОСОБА_17 , який був у крові, показав рану в області животу та сказав, що його вдарили ножем. Також свідок пояснив, що бачив, як чоловік проходив біля столу, на якому стояла підставка для ножів, а коли повертався, то бачив у нього в руці ніж, тому злякався, шукав у дворі палицю з метою захисту, але чоловік швидко зник. Через події та стан ОСОБА_17 , викликали ШМД та поліцію. Яким чином ОСОБА_20 отримав ножове поранення, не бачив, т.я. на дворі було темно. До їх приходу до жінки на території домоволодіння, в будинку нікого не було та після приходу чоловіка, з яким виник конфлікт, також ніхто із сторонніх осіб не приходив. ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, підстав обмовляти обвинуваченого не вбачається. Таким чином сумніви ОСОБА_7 щодо достовірності показань свідка та твердження обвинуваченого про те, що на місці були ще дві невстановлені особи, які йому невідомі, є неспроможними. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Враховуючи, що особи, які залучаються до проведення вказаної слідчої дії визначаються слідчим, а участь підозрюваного не є обов`язковою, безпідставними є доводи ОСОБА_7 про порушення його права на захист, у зв`язку із відсутністю його під час слідчого експерименту з потерпілим. Обвинувачений зазначає, що співробітники поліції не були очевидцями подій, захисник в апеляційній скарзі вказав, що їх показання є показаннями з чужих слів та є недопустимими. Згідно вироку свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що працює інспектором патрульної поліції УНП в Харківській області, 23.08.2017 здійснювали патрулювання, надійшов виклик за фактом сварки. По приїзду на зазначену адресу побачили чоловіка у крові, з`ясовано, що це ОСОБА_22 , у якого мало місця ножове поранення, зі слів останнього та господарки будинку, ножове поранення наніс ОСОБА_23 . За фактом викликана ШМД, працівники районного відділу поліції. Виїздом до місця проживання ОСОБА_23 , останнього не виявлено.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначила, що працює інспектором патрульної поліції УНП в Харківській області. 23.08.2017 здійснювали патрулювання екіпажем 0507 та надійшов виклик про конфлікт по вул. Семиградській. По приїзду у домоволодінні побачили чоловіка з ножовим пораненням, який сповістив про обставини події. Були викликані ШМД та слідчо-оперативна група, разом з якою здійснений огляд території. Також свідок зазначила, що зі слів господарки домоволодіння ОСОБА_24 , стало відомо, що ножове поранення ОСОБА_22 наніс її колишній співмешканець ОСОБА_23 .
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. Таким чином допустимість таких показань визначається також можливістю їх підтвердити іншими допустимими доказами. Вказані свідки попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Підстави сумніватися в їх показаннях відсутні. Крім того, надані ними показання підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що інших осіб сторонніх осіб не було, протоколом слідчого експерименту, проведеного з потерпілим, який показав як ОСОБА_7 наніс йому удар ножем, протоколами пред`явлення ножа для впізнання, висновками судово-медичних експертиз, даними протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_7 та протоколу огляду місця події, коли в річці було виявлено ніж. З урахуванням обставин, визначених ч. 2 ст. 97 КПК України щодо оцінки допустимості як доказу показань з чужих слів, неможливості встановлення місцезнаходження потерпілого та свідка ОСОБА_9 , показання, надані свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є допустимими.
З огляду на наведене апеляційні доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Щодо призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за злочині проти життя та здоров`я особи, судимість не знято та не погашена у встановленому законом порядку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того судом враховано обвинувачений в скоєному не покаявся, агресивну поведінку останнього в ході судового розгляду, погрози на адресу учасників процесу та суду, прийнято до уваги дані про поведінку та образ життя ОСОБА_9 та потерпілого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, чи пом`якшують його судом не встановлено.
З урахуванням встановлених обставин судом призначено обвинуваченому міру покарання, яка узгоджується з завданнями та метою, визначеною ст. 50 КК України.
Керуючись ст.ст.405,407, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м.Харкова від 17 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: