Справа № 557/136/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2
захисника обвинуваченого ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
законного представника потерпілих ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
секретар судового засідання ОСОБА_8
розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща клопотання про застосування запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0000292 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 152 ч. 3 Кримінального кодексу України, суд
ВСТАНОВИВ:
Прокурор у судовому засіданні подала письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання з огляду на те, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного із ризиків, наведених у клопотанні. Досудове слідство по справі давно завершено, як і практично завершено судовий розгляд справи, допитано вже усіх свідків, досліджено всі докази, залишилися лише судові дебати та ухвалення вироку. Тому обвинувачений не здатен справити жодного впливу на перебіг провадження. Крім того, обвинувачений з матір`ю потерпілих не проживає, із потерпілими не зустрічався та не робив спроб сконтактувати з ними.
Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 залишив вирішення питання на розсуд суду, як і законний представник потерпілих ОСОБА_5 .
Заслухавши думку прокурора, захисника, представників потерпілих, вивчивши клопотання, суд прийшов до наступних висновків.
Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів. В подальшому строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався. 10 листопада 2021 року строк дії запобіжного заходу припинився у зв`язку із закінчення строку, на який його було призначено.
У клопотанні про обрання запобіжного заходу, поданому 28 січня 2022 року, прокурор просить обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, стверджуючи, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від судe, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» (Mancini v Italy) скарга № 44955/98).

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи.

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосуваннятакого запобіжного заходу, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, прокурором не наведено обставин та не надано доказів того, що обвинувачений має намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього, може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями, натомість у судовому засіданні прокурор підтвердила, що не володіє будь якими фактичними даними, які б підтвердили факти вчинення обвинуваченим подібних дій у період, коли щодо обвинуваченого не було обрано жодного запобіжного заходу, відтак суд приходить до висновку, що заявлені ризики стороною обвинувачення не містять доказового обґрунтування.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді цілодовбвого домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.

Так, ні матеріалами клопотання, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено реального існування ризиків, у мірі необхідній для обрання одного з найсуворіших запобіжних заходів.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26).

Що стосується посилання прокурора на рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», то у цій справі Європейський суд постановив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд вважає недоведеною стороною кримінального провадження недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, визначеним у клопотанні, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи природу інкримінованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 КК України, яке є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, приходить до висновку про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, доцільним буде покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик; не відлучатися із Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити у відповідності до ч.6 ст.194 КПК України у два місяці.

Керуючись ст.ст. 177-179, 182, 193-194, 309, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_4 , процесуальних обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;

не відлучатися із Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити з часу застосування особистого зобов`язання та покладення вказаних обов`язків ухвалою до 29 березня 2022 року.

Строк дії ухвали визначити до 29 березня 2022 року.

Обвинуваченого письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1