Провадження №1-кп/761/2751/2021
В И Р О К
іменем України

20 вересня 2021 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000156 від 09 квітня 2021 року,з угодою про визнання винуватості,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове , Апостольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця строкової військової служби ЗСУ, обіймає посаду стрільця помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 ,зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

15 червня 2020 року ОСОБА_3 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 липня 2020 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 160 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та взято на всі види забезпечення.

Цього ж дня - 24 липня 2020 року, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє до цього часу.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Однак, напередодні 10 січня 2021 року у солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Так, на виконання свого злочинного умислу, 10 січня 2021 року, о 19 годині 00 хвилин, солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем строкової військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, без поважних причин та дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вибув з розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, у період з 10 січня 2021 року до 28 липня 2021 року, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

28 липня 2021 року, близько 12 годин 55 хвилин солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем строкової служби, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

29 липня 2021 року між прокурором в кримінальному провадженні - прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди про визнання винуватості, підозрюваний ОСОБА_3 беззастережно повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро розкаюється у скоєному.

Також, вказаною угодою про визнання винуватості зазначено узгоджене покарання,яке повинен понести ОСОБА_3 та згода останнього на його призначення, за відсутністю обставин,які обтяжують покарання підозрюваного, наявністю обставин,які пом`якшують покарання ОСОБА_3 ,а саме : щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне з`явлення до військової частини, даних про його особу, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога,психіатра. З урахуванням особи підозрюваного та викладених вище обставин сторони погодилися щодо призначення ОСОБА_3 покарання

за ч.4 ст.407 КК України у виді 3 років позбавлення волі,зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік ,з покладенням обов`язків ,передбачених ст.76 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному ОСОБА_3 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України , у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України, є тяжким злочином .

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 липня 2021 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості,укладену між ним та прокурором 29 липня 2021 року, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 липня 2021 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 , вважаючи, що вона відповідає вимогам КК та КПК України,є усі підстави для її затвердження та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 29 липня 2021 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин,вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану,вчинене військовослужбовцем строкової служби ,а відповідно такі дії обвинуваченого кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України , за якою належить призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 липня 2021 року між прокурором в кримінальному провадженні прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком -1 (один) рік, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурору.

Суддя ОСОБА_1