Ухвала
Іменем України
02 листопада 2021 року
м. Київ
Справа № 698/73/21

Провадження № 51-4839 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 липня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року,

встановив:
За вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 липня 2021 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Степне Тальнівського району та жителя АДРЕСА_1 , визнаного, відповідно до ст. 89 КК України, таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Вирішено питання процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржених судових рішень і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 18 листопада 2020 року близько 09:30, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з с. Шостаково Катеринопільського району Черкаської області у напрямку вул. Черкаської в с. Катеринопіль по вул. Вільного Козацтва, у порушення вимог пунктів 2.1 «а», 31.4.1 «а», 31.4.5 «г», 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, зі встановленими на задню вісь шин різних моделей з різними малюнками протектора та відсутньою гальмівною трубкою заднього правого колеса, з гальмівними дисками передніх коліс, які не відповідають вимогам підприємства виробника, перевищив дозволену швидкість 50 км/год, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та відповідно, не відреагував на її зміну, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виїхав на ліве узбіччя,у результаті чого, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по лівому узбіччю в попутному з ним напрямку.

Внаслідок дорожньотранспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи

№ 05-9-02/216 від 19 листопада 2020 року, знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останньої.

У спільній касаційній скарзі засуджений та захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставлять питання про скасування оскаржених судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог наводять доводи, які за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та не погоджуються з оцінкою доказів. Вказують на невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину за який його засуджено, оскільки, за їх версією, в момент дорожньотранспортної пригоди за кермом транспортного засобу була саме сестра засудженого, що залишилось поза увагою апеляційного суду. Зазначають, що в суді першої інстанції на прохання рідної сестри засуджений надавав неправдиві показання у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вона була тяжко хвора і потребувала лікування. Вважають, що всі докази щодо винуватості засудженого, які покладені в основу вироку, досліджені судом неповно та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Фактично вказують, що у порушення вимог ст. 419 КПК України, залишаючи скарги засудженого та захисника без задоволення, апеляційний суд не перевірив належним чином вказаних доводів, та не навів мотивів для їх спростування.
Перевіривши доводи спільної касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.

За змістом спільної касаційної скарги засуджений та захисник оспорюють правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказують на неповноту судового розгляду та не погоджуються з оцінкою доказів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Фактичні обставини кримінального провадження щодо ОСОБА_4 були предметом оцінки суду першої інстанції та апеляційного суду, в межах доводів апеляційних скарг засудженого та захисника, і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають.
Згідно з положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

При цьому, приписами ст. 404 КПК України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції та, зокрема, встановлена заборона розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 за скаргами засудженого та в його інтересах захисника ОСОБА_5 , вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.

Залишаючи без задоволення вказані апеляційні скарги, за змістом яких засуджений та захисник вказували на невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, зазначали про неповноту судового розгляду та недопустимість доказів, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.
Водночас, спростовуючи доводи скарг про те, що за кермом транспортного засобу в момент дорожньотранспортної пригоди був не засуджений, апеляційний суд встановив, що в суді першої інстанції, ОСОБА_4 повністю визнавав себе винуватим у вчиненні злочину за який його засуджено, в присутності захисника ОСОБА_8 надавав показання, що саме він був за кермом транспортного засобу, які узгоджувались з іншими доказами у кримінальному провадженні та були оцінені судом з точки зору належності та допустимості. Крім того, апеляційний суд установив, що дану версію засуджений висунув лише в серпні 2021 року на стадії апеляційного розгляду, після смерті сестри, а тому визнав її такою, яка не відповідає встановленими вироком суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, який ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими у вироку та оціненими судом з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказівз точки зору достатності та взаємозв`язку, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Отже, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, в межах апеляційних скарг засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 , детально перевірив викладені в скаргах доводи, які за своїм змістом, є аналогічні доводам їх спільної касаційної скарги, та визнавши зазначені доводи необґрунтованими, навів у своєму рішенні належні та достатні мотиви їх спростування.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_4 , з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особи, у наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке залишено апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування спільної касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а зі змісту спільної касаційної скарги, доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою засудженого та захисника необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 липня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9