Дата документу 25.10.2021 Справа № 320/58/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/58/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/542/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 25 жовтня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 рокувідносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брашхат, Бельгія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

09 вересня 2018 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , не маючи права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем Nissan Juke, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по дворовому проїзду будинку № 47 по вул. Героїв України в м. Мелітополі, під час руху транспортного засобу заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, маючи технічну можливість уникнути ДТП, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка проходила позаду автомобіля.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 286 від 27.09.2018 року у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма правого плечового суглобу: розрив клювовидно-плечової зв`язки, розрив сухожилля надостного м`язу з рефракцією 2 ст., неповним розривом сухожилля підлопаткового м`язу, краєві розриви передньо-нижнього і верхнього відділів суглобової хрящової губи, яка ускладнилась розвитком бурситу (запалення суглобу зі скупченням рідини у суглобовій сумці); садна правих колінного, ліктьового та лівого гомілковостопного суглобів.

Зазначені тілесні ушкодження кваліфікуються наступним чином:

- закрита тупа травма правого плечового суглобу: розрив клювовидно-плечової зв`язки, розрив сухожилля надостного м`язу з рефракцією 2 ст., неповним розривом сухожилля підлопаткового м`язу, краєві розриви передньо-нижнього і верхнього відділів суглобової хрящової губи, яка ускладнилась розвитком бурситу (запалення суглобу зі скупченням рідини у суглобовій сумці) - як середнього ступеню тяжкості, які потягли за собою тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я;

- садна правих колінного, ліктьового та лівого гомілковостопного суглобів як легкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.».

Порушення п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України, вчинене водієм ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 17 983, 40 гривень та моральну шкоду в розмірі 13 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи №19-150 від 04.12.2018 року в сумі 1 430,00 гривень.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого, вважає вироку суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49, ст. 106 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, 09.09.2018 року. З дня вчинення вказаного проступку минуло більше ніж 2 роки, тобто з урахуванням положень ст. 106 КК України строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у вказаному провадженні закінчився 09.09.2020 року. Прокурор вважає, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49, ст. 106 КК України. Суд першої інстанції, призначаючи вироком покарання обвинуваченому, не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню у даному випадку ч.5 ст. 74, ст. 49, ст. 106 КК України, що у відповідності до п. 4 ст. 408, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність і тягне за собою зміну вироку у цій частині.

В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого, вважає вироку суду в частині вирішення цивільного позову незаконним та таким, що не відображає обставини кримінального провадження. Просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної та матеріальної шкоди та прийняти рішення про задоволення цивільного позову в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення цивільного позову та стягнення моральної і матеріальної шкоди не повністю врахував характер завданої шкоди, вік потерпілої, фізичні та душевні страждання, стан здоров`я, та поведінку обвинуваченого після скоєння правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Від представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 19.10.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON за його участі та участі потерпілої. Між тим, у призначене судове засідання на 25.10.2021 року потерпіла та її представник на відеозв`язок не вийшли.

Враховуючи, що потерпіла сторона належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 .

Позиції учасників судового провадження.

Сторона захисту на підставі ст.ст. 49, 106 КК України в судовому засіданні заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор в судовому засіданні зазначив про відсутність заборон для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 49, 106 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стаття 49 КК України регламентує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

При цьому, положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і, в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Одночасно слід відмітити, що вирішення питання, пов`язаного із положеннями ст. 49 КК України, не залежить від відношення обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, інкриміновані дії ОСОБА_7 вчинив 9 вересня 2018 року.

На час інкримінованої події ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був неповнолітнім, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_2 від 07.08.2017 року (т. 2 а.п. 31).

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження - 09.09.2018 року і ця обставина сторонами не заперечується.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року) інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

В той же час, з урахуванням вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення в неповнолітньому віці, до нього підлягають застосуванню спеціальні норми ч. 1 ст. 106 КК України (зі змінами внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року), відповідно до яких звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу, з врахуванням положень, передбачених цією статтею.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 106 КК України (зі змінами внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року) передбачає, що стосовно осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються строки давності два роки у разі вчинення кримінального проступку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду, під час апеляційного розгляду ці факти не спростовувалися прокурором і обставин протилежного не надано.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст.ст. 49, 106 КК України, враховуючи, що на час події обвинувачений був неповнолітнім.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Згідно п. 10 цієї ж постанови підстава такого звільнення закінчення строків давності (ч. 2 ст. 106 КК України), більшість яких скорочені порівняно зі строками, встановленими для осіб, котрі вчинили злочини у повнолітньому віці (ч. 1 ст. 49 КК України). За наявності обставин, передбачених у частинах 1 і 2 ст. 106 та ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які вчинили злочин у віці до 18 років, є обов`язковим.

У своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49, 106 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. У разі, якщо закінчення строку припадає на час апеляційного провадження, апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції сторона захисту має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 49, 106 КК України та відповідні підстави наявні.

Обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційним судом роз`яснено, що застосування до нього положень ст.ст. 49, 106 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив своє розуміння зазначених норм закону, підтримав заявлене клопотання та поряд із захисником наполягав на закритті кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України.

Таким чином, враховуючи звернення сторони захисту із клопотанням про скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 49, 106 КК України, впевнившись в добровільності волевиявлення обвинуваченого та усвідомлення наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав,приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року) відноситься до кримінального проступку, на час скоєння обвинувачений був неповнолітнім, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення притягується вперше, відомості щодо зупинення чи переривання строку давності відсутні, станом на даний час строк давності за вчинене неповнолітнім обвинуваченим кримінальне правопорушення минув, за таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про встановлення підстав для задоволення клопотання сторони захисту, закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України (зі змінами внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року) у зв`язку із закінченням строків давності.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Щодо цивільного позову, який був заявлений в рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає розв`язанню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №192/3301/16-к та 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, оскільки сторона захисту заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задовольнити.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 рокувідносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_10 право на звернення з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4