справа № 626/2849/21
провадження № 1-кп/631/128/21
У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду
та обрання запобіжного заходу
22 грудня 2021 року селище міського типу Нова Водолага
Колегія суддів Нововодолазького районного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
з боку сторони обвинувачення:
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С ТА Н О В И В:
18 жовтня 2021 року за вхідним № 5674/21-вх з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за № 626/2849/21 (провадження № 1-кп/631/128/21) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 жовтня 2021 року було призначено підготовче судове засідання по справі.
20 грудня 2021 року за вхідним № 7266/21-вх з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за № 626/2849/21 (провадження № 1-кп/631/128/21) та відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані колегії суддів у складі головуючого судді (судді доповідача) ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою колегії суддів Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче судове засідання.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив суд вирішити питання, пов`язане із застосуванням відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, у судовому засіданні прокурор Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке мотивував наявністю у провадженні обставин, визначених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. На думку прокурора, у розрізі того, що причетність обвинуваченого до указаного кримінального правопорушення злочину, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, є дійсними ризики, визначені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та розуміючи можливість отримати значний термін покарання. Крім того, ОСОБА_6 , за версією сторони обвинувачення, може незаконно впливати на свідків, зокрема на свою дружину ОСОБА_10 , з тією метою, щоб вона не надавала викривальних свідчень проти нього.
Вказаний ризик підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , яка вказувала, що її чоловік ОСОБА_6 схильний до зловживання алкогольними напоями та насильства щодо неї.
Також ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є схильним до насильства, що слідує з показань його дружини та характеристики за місцем проживання.
Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, прокурор просив обрати у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому приписами Кримінального процесуального кодексу України порядку.
На електронну адресу суду кожен із потерпілих направили заяви, що були зареєстровані за вхідними № ЕП-1945/21-вх., № ЕП-1946/21-вх, № ЕП-1947/21-вх від 20 грудня 2021 року, відповідно до яких просили підготовче судове засідання провести за їх відсутності.
У судовому засіданні сторона захисту заперечувала проти обрання відносного обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через не доведення, на їх переконання, обставин регламентованих пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України. Ризики, названі прокурором, на думку обвинуваченого та його захисника, є непереконливими, а лише обумовлюються припущенням учинення певних дій.
Захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться під вартою тривалий час, вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та не має наміру приховуватися від суду, а отже просив обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.
Також захисник звернув увагу суду на розбіжності, що містяться у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в обвинувальному акті щодо кількості нанесення тілесних ушкоджень нібито ОСОБА_6 .
Одночасно з цим, захисник ОСОБА_7 звернувся до суду з письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його не відповідності вимогам статтей 110 та 291 Кримінального процесуального кодексу України, що, на його думку, унеможливлює розгляд справи у суді.
Дане клопотання свого захисника повністю підтримав обвинувачений ОСОБА_6 й просив його задовольнити.
Прокурор, заперечуючи проти заявленого захисником та обвинуваченим клопотання, просив відмовити в його задоволенні. При цьому зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам, що визначені у статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та до обвинувального акта додані визначені процесуальним законодавством додатки, а недоліки, на які посилаються захисник, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору відповідно до положень процесуального закону. Недоліки, на які посилається захисник, на думку прокурора, не перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду, оскільки оцінка доводів сторони захисту на стадії підготовчого судового засідання неможлива.
Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив, що підстав для закриття чи зупинення провадження не має. У справі маються всі необхідні для розгляду у судовому засіданні матеріали, вважає за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, розглянувши подані клопотання з боку сторони обвинувачення та сторони захисту, заслухавши доводи сторін кримінального провадження з приводу заявлених клопотань, дослідивши обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, а також проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на даному етапі судового слідства у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до положень статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим (частина 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України).
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.
В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Суд констатує, що ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 17 грудня 2021 року (включно).
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року було вирішено за необхідне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, залишити під вартою до вирішення питання продовження строків тримання під вартою судом першої інстанції, але не більше ніж до 24 грудня 2021 року включно, в умовах Харківської установи виконання покарань.
В ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Чкалівка, Верхньо - Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, пенсіонер, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, одружений, доказів щодо наявності на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків суду не надано.
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, не відноситься до осіб з інвалідністю, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію, хоча за місцем мешкання характеризується як особа, яка зловживає алкогольними напоями та вчиняє бійки у родині.
Відповідно, ураховуючи факт того, що дія будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів з цього питання відмічає таке.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.
В даному випадку судове провадження не завершене та знаходиться на стадії підготовчого судового провадження.
Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, потерпілих та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані статтею 177, пунктами 1, 2 частини 1 статті 194 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).
Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання, суд вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений, хоча і має соціальні зв`язки з дружиною ОСОБА_10 , однак доказів міцності їх стосунків жодною із сторін кримінального провадження, судові не надано. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжкого.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню.
Обґрунтованим також є ризик переховування обвинуваченого, адже наявність певного ризику, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, місцем проживання, родом занять, майновим станом та сімейними зв`язками. У даному конкретному випадку такий ризик дійсно існує та підтверджується наявними матеріалами, як-то відсутність постійного роду занять у обвинуваченого та міцних соціальних зв`язків тощо.
Слушним є і ризик впливу на свідків, одним із яких є близький родич обвинуваченого, а саме його дружина з якою останній мешкає разом в одному будинку, а отже не виключена ймовірність того, що ОСОБА_6 може здійснювати на неї вплив шляхом вмовляння та залякування з метою спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їй відомі задля уникнення кримінальної відповідальності.
Заслуговує на увагу й наявність такого ризику як можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений за характеристикою, наданою з місця проживання, є особою, яка зловживає спиртними напоями та схильна до бійок у родині. Відтак, колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту щодо не доведення ризику, передбаченого у пункті 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України
Враховуючи вищевикладене, як наслідок є дійсними обставини визначені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
З огляду на викладене колегія суддів у ракурсі встановлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
При цьому колегія суддів критично сприймає доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених пунктом 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно ж до наведеної норми права наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
Разом із тим, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він, по-перше, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та по-друге, зможе запобігти ризикам, які визначенні статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам. Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надано.
Враховуючи викладене вище, на даний час відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу виправдовує подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Приймаючи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу встановленого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними статтями 177, 178, 183, 194, 315 Кримінального процесуального кодексу України, обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строків визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Частиною 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України покладено на суд обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Прокурор у своєму клопотанні та у судовому засіданні просив не визначати розмір застави ОСОБА_6 посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що останній вчинив злочин із застосуванням насильства та спричинив загибель людини.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
В даному випадку, беручи до уваги, що ОСОБА_6 вчинено особливо тяжкий злочин, який спричинив загибель людини, колегія суддів, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України у відношенні обвинуваченого, не убачає підстав, аби визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає приписам статтей 110 та 291 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.
Положеннями пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як встановлено частиною 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому, обвинувачення є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 13 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).
При розгляді клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору тільки у разі, коли він не відповідає вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, яка містить імперативні приписи та вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
У свою чергу, вказана стаття зазначеного Кодексу, станом на день складання та затвердження обвинувального акта, передбачала, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 31) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 81) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Крім того до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (частина 4 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України).
Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у частині 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, та бути доданий перелік документів, який визначений у частині 4 статті 291 наведеного вище кодифікованого закону України.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у підпункті 3 пункту 2 Інформаційного листа від 03 жовтня 2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснив, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статтей 291 та 292 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Тобто, виходячи з наведених роз`яснень, підставою для повернення обвинувального акту прокурору, в порядку пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, є невідповідність його вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України.
Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
Так, в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У обвинувальному акті наявний короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.
Оцінка обставин кримінального провадження, на відсутність яких посилається захисник (мотив та мета), на переконання суду, не є підставами, у розумінні статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, для повернення обвинувального акту прокурору. Ці обставини мають бути предметом перевірки під час розгляду справи по суті судом, оскільки для з`ясування фактичних обставин кримінального провадження, правильності правової кваліфікації та доведеності/недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні необхідне провести судовий розгляд.
При цьому, будь-яка оцінка судом пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту, з урахуванням стадії судового розгляду підготовче судове засідання, є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.
Щодо викладу правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, то суд вважає, що Кримінальний процесуальний кодекс України не дозволяє прокурору зазначати цю кваліфікацію на власний розсуд, прокурор має робити це з урахуванням того, що зібрані під час досудового розслідування докази визнані ним достатніми для складання обвинувального акта та того, що обов`язок доказування відповідно до статті 92 Кримінального процесуального кодексу Украйни лежить саме на прокуророві. В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченого за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, тобто стороною обвинувачення визначено норми кримінального закону, які підлягають застосуванню для визначення кримінальної відповідальності обвинуваченого. Чи містять діяння, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 , склад кримінального правопорушення суд може вирішити тільки за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.
При цьому колегією суддів враховується висновок Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Проаналізувавши обвинувальний акт на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд не вбачає у викладенні формулювання обвинувачення таких недоліків, які б свідчили про його явну неконкретність та, у зв`язку з цим, перешкоджали б призначенню справи до судового розгляду.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, в обвинувальному акті зазначаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, при цьому цим Кодексом не передбачено повноваження суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо.
Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.
Окрім цього, прокурор, відповідно до статтей 338 та 340 Кримінального процесуального кодексу Украйни, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду будуть вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання.
Не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про відсутність у обвинувальному акті відомостей щодо такої обставини, яка обтяжує покарання, як вчинення кримінального правопорушення, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та відповідно наявність розбіжностей між фактичними обставинами встановленими під час досудового слідства. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (частина 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України).
Аналогічні приписи щодо повноважень прокурора містяться у частині 1 статті 36 Кримінального процесуального кодексу України, яка визначає, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
А тому, говорити про доцільність повернення обвинувального акту для того, аби зобов`язати слідчого та прокурора указати у ньому ті відомості, які має бажання бачити сторона захисту підстав не має.
Також, за вимогами пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Тим паче, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення; суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Підсумовуючи викладене колегія суддів прийшла до переконання, що обставини, на які посилається захисник у клопотанні про повернення обвинувального акта можуть бути предметом виключно судового розгляду, що власне вбачається зі змісту частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, яка мовить, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Суд наголошує на тому, що в пункті 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, на думку колегії суддів, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акта підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
У цьому контексті також слід зауважити, що підготовче судове засідання у судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, метою якого є не з`ясування питань, пов`язаних із наявністю чи відсутністю складу злочину у діях обвинуваченого, правильністю кваліфікації його дій тощо, а натомість основною метою підготовчого провадження є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту задоволенню не підлягає.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вирішуючи питання, передбачені частиною 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд доходить наступного.
Провадження за обвинувальним актом відповідно до приписів статті 33 та частин 5 та 6 статті 34 Кримінального процесуального кодексу України підсудне Нововодолазькому районному суду Харківської області.
Угода про визнання винуватості до суду не надходила та сторони кримінального провадження не повідомляли про її досягнення.
Підстав для закриття провадження у справі за підпунктами 4 8 частини 1 або частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, як і прийняття рішення за пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, не має.
Істотних порушень вимог Кримінального процесуального законодавства України, які б перешкоджали призначенню справи до судового розгляду, не встановлено. Обвинувальний акт в цілому відповідає статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, яка містить вичерпний перелік вимог, які до нього висуваються.
З огляду на те, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні належить призначити судовий розгляд та з цією метою вирішити питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.
Від учасників судового провадження клопотань про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні не надійшло. Колегією суддів також не встановлені обставини, передбачені частиною 2 статті 27 Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.
Відповідно до положень частини 2 статті 318, пунктів 19, 25 та 26 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, судом визначено коло осіб з боку сторони обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.
У підготовчому судовому засіданні від прокурора та сторони захисту клопотань про виклик свідків, витребування певних речей чи документів, а також інших клопотань, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, не надходило.
Положеннями частини 5 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
За змістом частин 1 та 2 статті 314-1 Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Як убачається зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, яке, враховуючи положення статті 12 Кримінального кодексу України, що містить класифікацію кримінальних правопорушень залежно від ступеня тяжкості, належить до особливо тяжкого злочину, адже санкція цієї норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, підстави для складання досудової доповіді відносно нього відсутні.
Обвинувачений скористався своїм процесуальним правом, передбаченим частиною 2 статті 31 та частиною 4 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України та заявив клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.
Таким чином, підготовка до судового розгляду є завершеною.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кримінального процесуального кодексу України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, частинами 5 та 6 статті 34, статтею 35, частиною 2 статті 110, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196, 291, 314 316, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта відмовити.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 19 лютого 2022 року (включно).
У судове засідання викликати учасників кримінального провадження: прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника.
Кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.
Роз`яснити учасникам судового провадження право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмових клопотань.
Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

В решті ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3